Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

Представник позивача у листопаді 2018 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, в якому, просив стягнути з [PERSON] суму боргу в розмірі 18 950,00 грн., інфляційні витрати 1 446,48 грн., 3 % річних 343,95 грн., пені - 30 587,75 грн. та судовий збір, позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до Рішення Київської міської ради № 138 від 09.03.1992 р. земельна ділянка по [ADDRESS] відведена ПрАТ СП «Партнер» для експлуатації та обслуговування напівпідземних гаражів на 250 автомобілів згідно норм проектування. 19.11.1998 р. між СП «Партнер» та [PERSON] був підписаний договір № 23 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля у металевому гаражі № [NUMBER] на автостоянці [ADDRESS] ., відповідно до вказаного договору, позивач зобов`язався виконувати обов`язки по зберіганню автомобіля Опель, 1995 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , а відповідач зобов`язвся виконувати обов`язки з оплати щомісячно внесків за охорону та на експлуатаційні витрати. Проте, відповідач користуючись послугами позивача не виконував належним чином зобов`язання з оплати охорони гаражного боксу та автомобіля, належних позивачу, у зв`язку з чим, станом на 01.11.2018 р. виникла заборгованість на загальну суму 18 950,00 грн., яку позивач просив стягнути суму інфляційних витрат в розмірі 1 446,48 грн., 3 % річних в розмірі 343,95 грн., пеню в розмірі 30 587,75 грн. та судовий збір. Заочним рішенням Святошинського районного суду від 16.01.2019 р., винесеному у зазначеній вище справі - позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь ПрАТ СП «Партнер» суму боргу в розмірі 18 950,00 грн., інфляційні витрати в розмірі 1 446,48 грн., 3% річних 343,95 грн., пеню в розмірі 18 950,00 грн. та судовий збір в розмірі 1 762,00 грн., а всього - 41 452 грн. 43 коп. (а.с. 49-51) Проте, 15.02.2019 р. до Святошинського районного суду м. Києва надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд вищезазначеного заочного рішення суду, посилаючись на те, що він не отримував від суду копії ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з додатками, а тому був позбавлений права на подання відзиву на позов, крім того відповідач вважає, що позовні вимоги є спірними, оскільки заявлені із порушенням строку позовної давності. Відповідач мотивував тим, що він не погоджується з сумою основного боргу, оскільки стягнення пені не передбачено договором № 23 від 19.11.1998 р. та оскільки заборгованість виникла 01.01.2015 р. строк позовної давності на думку відповідача сплив для стягнення зазначеної суми заборгованості сплив. Ухвалою суду від 18.06.2019 р. заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16.01.2019 р. скасовано, підготовче судове засідання призначено на 04.11.2019 р. за правилами загального позовного провадження. 24.10.2019 р. до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Партнер» основну заборгованість у розмірі 20 600 грн., суму інфляційних витрат у розмірі 1 247,30 грн., 3% річних у розмірі 352,97 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1 762 грн., а всього 23 962 грн. 27 коп. Протокольною ухвалою суду від 04.11.2019 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю. Відповідач та його представник позовні вимоги визнали частково, мотивували тим, що не погоджуються з сумую основного боргу визначеного позивачем та наголошували на тому що, сплив строк позовної давності про стягнення заборгованості в сумі 9 250,00 грн. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до п. 2 ст. 42 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно з п. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з п. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено що, 19.11.1998 р. між СП «Партнер» та [PERSON] був укладено договір № 23 на експлуатацію, обслуговування та зберігання автомобіля у металевому гаражі [NUMBER] на автостоянці [ADDRESS] м . Києві . (а.с. 48) Судом встановлено, що Наказом позивача № 122 від 30.12.2016 р., з 01.01.2017 р. встановлено щомісячні внески на відшкодування витрат: [ADDRESS] - 400,00 грн. (а.с. 29) Згідно з п. 6.4. договору, «При ухиленні автовласника від зворотнього одержання зданого на зберігання автомобіля за першою вимогою СП «Партнер», автовласник повинен сплатити СП «Партнер» штраф у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожний день затримки за цінами на день прострочення». Згідно умов п. 4.1.2 та 5.1. договору Автовласник зобов`язаний вносити грошові внески не пізніше 10 числа кожного місяця. Згідно до п. 6.2 договору за несвоєчасну сплату платежів нараховується пеня у розмірі 0,5% від простроченої суми за кожний день прострочення. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. За ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із частиною першою ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу. За змістом ч. 1 ст. 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб`єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним. Договір зберігання транспортних засобів вважається укладеним з моменту передання майна на зберігання, що свідчить про його реальний характер. Між тим, загальні положення про зберігання передбачають обов`язок професійного зберігача зберігати річ, яка буде передана зберігачеві в майбутньому (ч.2 ст. 936 ЦК). Тобто, зазначена норма передбачає можливість укладення договору зберігання за конструкцією консенсуального і цілком поширюється на спеціальні види зберігання, а отже - і на договір зберігання транспортних засобів. Судом встановлено, що належний відповідачу гаражний бокс № [NUMBER] по [ADDRESS] обслуговується ПрАТ СП «Партнер», а саме, зберігання та охорона майна, при цьому, встановлено, що відповідач [PERSON] постійно користується послугами позивача, з моменту передання відповідачем майна на зберігання ПрАТ СП «Партнер», між сторонами існували зобов`язання реального характеру по договору зберігання транспортних засобів. Судом встановлено, відповідно до наказу № 98 від 28.12.2018 р., у зв`язку зі збільшенням мінімальної заробітної плати, тарифів на електроенергію. комунального податку та інших витрат підприємства, пов`язаних з обслуговуванням автостоянки, відповідно з 01.01.2019 р., збільшилися тарифи з надання послуг на автостоянці [ADDRESS] . У відповідності із ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. До витрат, які здійснює ПрАТ СП "Партнер" відносяться витрати на електроенергію, вивіз сміття, електрообладнання, ремонтно-будівельні роботи, обов`язкові платежі та податки. Згідно з ч. 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч. 2. ст. 632 ЦК України, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. За змістом вимог ст.ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлено, що станом на 11.10.2019 р. основна заборгованість відповідача з його частковими погашеннями у сумі 250 грн. кожного місяця, складає 20 600,00 грн. (а.с. 82) За період 01.01.2016 р. по 11.10.2019 р. становить всього 22 200 грн. 27 коп., з яких основний борг - 20 600 грн., інфляційні витрати 1 247,30 та 3% річних 352 грн. 97 коп. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконувати свій обов`язок . Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Суд не бере до уваги доводи відповідача, щодо того що позивачем позов було подано 27.11.2018 р. та спливу строку позивачем позовної давності для стягнення суми заборгованості, оскільки згідно відмітки канцелярії суду позовну заяву було подано до суду у листопаді 2016 р., а спірні правовідносини виникли у січні 2016 р., а тому позовна заява була подана у межах строку. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України, Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя. Із прийняттям такого висновку внесена правова визначеність щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах. Дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог, які відповіднодо вимог ЦПК України, в судовому засіданні знайшли своє підвердження та обгрунтування, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved