Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] , в якому зареєстроване місце проживання позивача, її дітей - [PERSON] та [PERSON] , онуків - [PERSON] та відповідача. Останній систематично порушує правила співжиття, зловживає алкоголем, вчиняє сімейні скандали та суперечки, під час яких висловлюється в сторону позивача нецензурною лайкою, під приводом вчинення дрібних позик брав в неї кошти, яких не повертав. З приводу протиправної поведінки відповідача вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів, у зв`язку з чим відповідача двічі притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 та ч. 2 ст. 172-3 КУпАП та призначено стягнення у виді штрафу. Вказані обставини свідчать про те, що в діях відповідача міститься систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними, у зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Тому позивач просить виселити відповідача з належного їй житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. Позивач в судове засідання не з`явилась, 21.08.2020 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, розгляд справи просить проводити у її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи (а. с. 29). Відповідач в судове засідання не з`явився, 27.08.2020 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти задоволення позовних вимог, а розгляд справи просить проводити у його відсутності (а. с. 31). В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Згідно з дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 16.10.2009 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24236418 від 23.10.2009 року, позивач є власником житлового будинку в [ADDRESS] , що також стверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого 06.10.2009 року ОКП «Коломийське МБТІ», в якому прізвище позивача зазначено в графі власників (а. с. 8-16). Судом встановлено, що в даному житловому будинку зареєстроване місце проживання позивача, її дітей - [PERSON] та [PERSON] , онуків - [PERSON] та відповідача, що стверджується довідкою № 604, виданою 23.07.2020 року Підгайчиківською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 17). Згідно з копіями постанов Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.05.2020 року та 16.08.2020 року (справи № 346/1681/20 та № 346/2347/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених відповідно ч. 1 та ч. 2 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. В постановах вказано, що [PERSON] вчинив конфлікти зі своєю бабусею [PERSON] , під час яких ображав її нецензурними словами (а. с. 18, 19). Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 109 ЖК України вказує, що виселення із жилих приміщень допускається з підстав, встановлених законом та в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.. Згідно із ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права і охоронювані законом інтереси інших осіб. На підставі досліджених доказів та наведених законодавчих положень суд приходить до висновку, що відповідач не належить до членів сім`ї власника цього житла, систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 109, 116, 157 ЖК України, та,

Outcome: approved