Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, лікар-психіатр [PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду із заявою про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в психіатричний заклад без його згоди. Посилається на те, що в [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, суттєву шкоду його здоровю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. На даний час психічний стан хворого погіршився, згоду [PERSON] на госпіталізацію отримати неможливо, у звязку із своїм психічним станом, тому просить суд винести рішення про його примусову госпіталізацію у психіатричному закладі. Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні лікар-психіатр [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримав та просить її задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в психіатричний стаціонар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні без його згоди підтримав і вважає, що доцільно надати [PERSON] психіатричну допомогу в примусовому порядку. [PERSON] був присутній у судовому засіданні та не заперечив щодо його госпіталізації у психіатричний заклад. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини. [PERSON], [INFO], житель [INFO] поступив в ТОККПНЛ 08 грудня 2017 року о 09.00год. у супроводі матері [PERSON] У хворого спостерігається Помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. 08 грудня 2017 року [PERSON] був оглянутий черговим лікарем-психіатром ТОККПНЛ [PERSON], який після огляду підтвердив висновок про необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у звязку з наявністю у нього тяжкого психічного розладу. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від його матері [PERSON] 08 грудня 2017 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, яка прийшла до висновку, що обстеження та лікування хворого можливе тільки в умовах стаціонару. Із анамнестичних відомостей встановлено, що пацієнт з селянської родини, друга дитина в сімї, народився у 8 місяців, в асфіксії, вага при народженні 2кг 400гр., розвивався з затримкою, ходити почав у 2 роки, говорити у 5 років, з 8 років почав відвідувати допоміжну школу в Хмельницькій області (Камянець Подільський багатопрофільний навчально-реабілітаційний центр), «закінчив» 8 класів, на диспансерному обліку перебуває з 2001 року, обстежувався у 8 відділенні, 9 відділенні з 24.09-11.10.12рр., оглянутий МСЕК, визнаний інвалідом II групи довічно. Остання госпіталізація в ТОККПНЛ по 13.06.16р. (був виписаний по заяві матері). Перебуває на утриманні батьків,сидить вдома, друзів не має, самостійно не може вдягнутись, помитись, потребує спонукань та підказки при самообслуговуванні. За час життя ніякими соматичними хворобами не хворів. ЧМТ, ВГ, Tbc, венеричні захворювання, кишкові інфекції заперечуються. Спадковість не обтяжена. Шкідливих звичок не має. В соціальному середовищі дезадаптований. Судомних нападів не спостерігалось. На момент огляду пацієнт в свідомості. Контакт затруднений із-за мовних порушень, на більшість запитань, відповідає не по-суті, не знає букв, цифр, не розрізняє кольори, «праве, ліве», увагу практично не фіксує, не розуміє нісенітниць на малюнках, правильно показує запропоновані тварини, недорозвинене сприйняття уваги, памяті, різко обмежений запас слів і понять, порушення побудови простих фраз, прості інструкції розуміє, не розуміє де перебуває, емоційно лабільний, впертий, постійно тримається за мамину руку, рівень знань нульовий, критика відсутня. Ззовні виглядає доглянутим, не може вказати у що одягнений, назву одягу. На підставі Закону України «Про психіатричну допомогу» ст. 14 комісія лікарів-психіатрів вважає необхідним обстеження та лікування пацієнта [PERSON] тільки в умовах стаціонару, без його згоди у звязку з тим, що він являє собою соціальну небезпеку для оточуючих (агресивні дії). Згода [PERSON] на лікування в психіатричному закладі, яке надається в умовах стаціонару, відсутня внаслідок неможливості її отримати у звязку з його психічним станом. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Таким чином, суд вважає, що госпіталізація [PERSON] без його згоди до психіатричного закладу є доцільною, а тому заяву лікаря-психіатра Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведеного та

Outcome: approved