Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

Сторони по справі не перебували в зареєстрованому шлюбі , від стосунків між ними була народженя донька [PERSON],[INFO], батьком якої було записано відповідача по справі. Оскільки відповідач по справі не надає допомоги на утримання дитини позивачка просить суд постановити рішення, яким стягнути з нього аліменти в примусовому порядку. Крім того просить суд постановити рішення, яким дозвли позивачу без згоди та супроводу батька, відповідача по справі, вивозиди дитину за кордон на оздоровлення та відпочинок. В порядку підготовки справи до розгляду позивачка подала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до суду повторно не з"явився. Судом про дату судового розгляду повідомлений належним чином та у встановлений законом термін Причина його неявки суду невідома. На підставі наявних в справі доказах суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матерали справи, судом встановлено наступне. [PERSON] народилася [INFO] про що зроблено актовий запис № 60 від 03 червня 2005 року народження, відділом РАЦС Лутугинськоо РУЮ Луганської області ( а.с.7) .Батьком дівчинки є відповідач по справі [PERSON] . В даний час дитина проживає спільно зі своєю матір"ю позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні (а.с.9,10) Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Відповідно до вимог ст.. 182ч.2 СК України , мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . При призначенні розміру аліментів суд враховує , що відповідач по справі має молодий працездатний вік ,має доходи, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів ( заробітку ), але не менше 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини певного віку ,щомісячно і до повноліття дитини . За таких підстав, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню . Одночасно підлягають задоволенню вимоги про наданню дозволу позивачці на вивіз дитини за кордон без згоди та супроводу батька з наступних підстав. Відповідно до ст..313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років , має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними . Згідно зі ст..2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в»їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст..4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків . За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду . Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення . Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання . Судом встановлено, що батько дитини, відповідач по справі, не бажає в добровільному порядку вирішувати питання виїзду доньки за кордон,тому позивачка позбавлена можливості отримати згоду відповідача . У відповідності до п.2-2 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України « чітко визначено , що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред»явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Таким чином , виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків . Також необхідно зазначити, що із Конвецією про права дитини ( ратифіковані Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст..ст.7, 155 Сімейного Кодексі України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини . За наведеного вище, з урахуванням наведеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини вимоги позовної заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі .

Outcome: approved