Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просила встановити порядок користування належною сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частках кожному трикімнатною квартирою [ADDRESS]; виділити їй у користування, враховуючи інтереси їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], дві житлові кімнати площею 9,3 м2 і 11,0 м2, а відповідачу - житлову кімнату площею 15,5 м2 із лоджією 4,2 м2, інші приміщення квартири: коридор площею 9,1 м2, кухню площею 8,4 м2, туалет площею 1,1 м2, ванну площею 2,5 м2, комору площею 1,2 м2 і шафу площею 1,1 м2, а також сарай і погріб залишити у спільному користуванні сторін та зобов'язати [PERSON] не чинити їй перешкоди у користуванні виділеними кімнатами і приміщеннями загального користування. В обґрунтування позову зазначала, що вона з 21 жовтня 2000 року перебувала у шлюбі із [PERSON] Рішенням суду від 29 березня 2011 року цей шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. 11 липня 2006 року за час шлюбу згідно із договором купівлі-продажу в рівних частках вони придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 63,4 м2, житловою площею 35,8 м2. Право власності за кожним із них на ? частку даної квартири зареєстровано у Броварському бюро технічної інвентаризації. Після розірвання шлюбу відносини між нею і [PERSON] погіршилися, між ними стали виникати конфлікти з приводу користування кімнатами квартири, оплати комунальних послуг. Домовленості щодо порядку користування цією квартирою ними не досягнуто, тому вона з червня 2014 року змушена була орендувати житло разом із малолітнім сином [PERSON]. Враховуючи інтереси дитини, вік сина, вважає, що запропонований нею порядок користування квартирою є найбільш доцільним та відповідає інтересам сторін та їхньої дитини. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеному, просив суд позовні вимоги [PERSON] задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, у якій просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити, розглянути справу за його відсутності та застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами, строк позовної давності. Третя особа: Орган опіки та піклування Броварської районної державної адміністрації Київської області у суд не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їхнього представника за наявними у справі доказами на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Суд встановив, що сторони у справі: позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2000 року. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2011 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. 11 липня 2006 року в період перебування у шлюбі згідно із договором купівлі-продажу сторони в рівних частках придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS]. Право спільної часткової власності за кожним із них на ? частку квартири зареєстровано у Броварському бюро технічної інвентаризації 25 липня 2006 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Згідно із технічним паспортом на вказану квартиру вона складається з таких приміщень: трьох окремих житлових кімнат площею 9,3 м2, 11,0 м2 і 15,5 м2, коридору площею 9,1 м2, кухні площею 8,4 м2, туалету площею 1,1 м2, ванної площею 2,5 м2, комори площею 1,2 м2, шафи площею 1,1 м2 та лоджії площею 4,2 м2. Загальна площа квартири з урахуванням лоджії площею 4,2 м2 складає 63,4 м2, житлова площа квартири становить 35,8 м2. Також відповідно до зведеного акту в користуванні співвласників квартири знаходяться сарай і погріб. У ч. 1 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. За змістом ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України усі громадяни мають рівні права і свободи, які є невідчужуваними та непорушними. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Пленум Верховного Суду України в абзаці першому п. 14 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. У ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Виходячи із житлової площі квартири 35,8 м2, рівності часток сторін у праві власності на квартиру, кожен із співвласників має право на виділення йому в користування у квартирі 17,9 м2 житлової площі. Поділ даної квартири в натурі між співвласниками та виділення їм ізольованих жилих приміщень із самостійними виходами, що можуть використовуватися як окремі квартири, є неможливим. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 150, ч. 1 ст. 155 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЖК України при наданні жилих приміщень не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за дев'ять років, крім подружжя. За змістом положень ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У ч. 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач [PERSON], враховуючи інтереси малолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], його вік, просить виділити їй у трикімнатній квартирі в користування дві менші житлові кімнати площею 9,3 м2 і 11,0 м2, а відповідачу [PERSON] - більшу житлову кімнату площею 15,5 м2 та лоджію площею 4,2 м2, вихід на яку здійснюється з цієї кімнати. Інші приміщення квартири залишити в спільному користуванні сторін. Виходячи з наведеного вище, суд вважає, що встановлення запропонованого позивачем [PERSON] порядку користування належною сторонам на праві спільної часткової власності трикімнатною квартирою [ADDRESS], враховуючи інтереси їхнього малолітнього сина, житлових прав іншого співвласника квартири [PERSON], його права власності (права користування) належною часткою у квартирі не порушуватиме, так як відповідачу у квартирі виділяється найбільша житлова кімната площею 15,5 м2, що відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до норми ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. Заява відповідача [PERSON] про застосування до правовідносин, що виникли між позивачем і відповідачем, позовної давності будь-якого обґрунтування не містить, тому судом вона до уваги не приймається. У ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При подачі до суду даної позовної заяви [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Вказана сума судового збору відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved