Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28 лютого 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Р23.950.72863, відповідно до умов якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 12448,0 гривень з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені кредитним договором графіком щомісячних платежів. За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку, що становить 18% річних. Позивач взяті на себе зобовязання виконав повністю, при цьому, відповідач [PERSON] не виконує зобовязання за кредитним договором у встановлені строки, у звязку з чим станом на 30 березня 2016 року заборгованість за кредитом становить 10796,86 гривень. 31 грудня 2015 року між ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено договір факторингу № 31/12-2, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги за вищевказаним договором. Враховуючи наведене, просить позов задоволити, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а також понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Представник позивача в судове засідання не зявився, просить у звязку із неможливістю участі представника позивача в судовому засіданні проводити розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення, позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, не повідомила суд про причини своєї неявки, а тому згідно зі ст.224 ЦПК України проведено заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТзОВ «Факторингова компанія «Рантье» підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору. Ст.1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Порушенням зобовязання, згідно зі ст.ст.610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.18-19), 28 лютого 2014 року між ПАТ «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № Р23.950.72863, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 12448,0 гривень. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За користування кредитом позичальник сплачує річну процентну ставку, яка визначається відповідно до умов кредитного договору, а станом на дату укладення договору така становила 18,0 % річних. Судом встановлено, що 31 грудня 2015 року між ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» та ПАТ «Ідея Банк» було укладено Договір факторингу № 31/12-2, відповідно до умов якого ТзОВ «Факторингова компанія «РАНТЬЕ» отримало право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором (а.с.12-17). ПАТ «Ідея Банк» взяті на себе зобовязання виконав у повному обсязі, що підтверджується ордером-розпорядженням № 1 від 28 лютого 2014 року (а.с.20). Позивачем було направлено лист-вимогу відповідачу [PERSON] щодо погашення заборгованості відповідно до умов кредитного договору (а.с.11). Відповідач [PERSON], скориставшись кредитними коштами, свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, а тому станом на 30 березня 2016 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 10796,86 гривень, з яких: 7147,57 гривень основний борг; 3649,29 гривень - прострочені проценти та комісія (а.с.22). Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог позивача, а тому позов ТзОВ «Факторингова компанія "РАНТЬЕ" слід задоволити повністю. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1378,0 гривень.

Outcome: approved