Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

У жовтні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» предявило через суд зазначений позов до [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 09 грудня 2011 року [PERSON] отримала кредит в сумі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку боргу, проте позичальником в порушення умов договору сплата коштів систематично у визначені строки не здійснювалась в результаті чого виникла заборгованість, яка позичальником не сплачена у зв?язку зі смертю [PERSON], спадщину після якої прийняв її син [PERSON], проте вимоги претензії про сплату боргу добровільно не виконав, тому позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом в сумі 10816,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 10816,07 грн., а також судові витрати. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, у поданій заяві клопотав про розгляд справи у його відсутності, наполягаючи на задоволенні вимог з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] заперечень проти позову не надав, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причин не повідомив, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться. Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 09 грудня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір б/н, який складається з заяви відповідача, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку, з чим відповідач ознайомлений та погодився, про що свідчить її підпис в заяві від 09 грудня 2011 року (а.с. 12-13). За умовами цього договору, що є обовязковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк відкриває картковий рахунок та надає держателю платіжну картку типу "Універсальна" з кредитним лімітом 18000,00 грн., зі сплатою за користування коштами 2,5% на місяць з розрахунку 360 днів на рік на строк дії картки зі сплатою щомісячних платежів (п.6 заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифами по картам (а.с.12-13, 14-60). [PERSON], приєднавшись до цього договору на умовах ст.634 ЦК України, отримавши 09 грудня 2011 року платіжну картку з коштами в ліміті 18000,00 грн., що підтверджується розпискою позичальника та випискою по рахунку банку (а.с.13, 6-11), зобов'язався повернути банку кредит (грошові кошти), сплатити проценти за його користування, винагороди та комісії відповідно до умов Заяви, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, Тарифів банку (заява, п.2.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг). [PERSON] 18 вересня 2014 року померла у віці 61 року, про що Відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ вчинено актовий запис №6650 19 вересня2014 року та видано відповідне свідоцтво (а.с.63). За даними відповіді П?ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 02 лютого 2016 року вих. № 287/02-14 судом встановлено, що 12 березня 2015 року після [PERSON] відкрито спадкову справу №65/2015 та з заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON], інший син [PERSON] звернувся з заявою про відмову від спадщини (а.с.70). За вказаних обставин, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до ст. ст.1048, 1056-1 цього Кодексу України. Суд за браком доказів підтвердження [PERSON] виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с.6-11), які з огляду на не спростовану вірогідність відомостей про сплачені позивачу суми виключають добросовісність позичальника, що доказами в судовому засіданні не спростовано. Оскільки іншого не доведено, суд дійшов висновку, що позичальник [PERSON] в порушення ст.ст. 526, 530, 1049, 1054, 10561 ЦК України не сплачувала тіло кредиту і з порушенням ст. 529 ЦК України відступила від умов про частину, виконуваного обов'язку, і строків виконання, у зв'язку з чим станом на 18 вересня 2014 року (день смерті) 21 вересня 2016 року прострочила виконання згідно з ст. 612 цього Кодексу щодо повернення позивачу частини кредиту в сумі 10816,07 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Після отримання ПАТ КБ «ПриватБанк» відповіді з П?ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори 02 березня 2016 року, що підтверджується датою на штампі вхідної кореспонденції (а.с.70), позивач 29 квітня 2016 року направив відповідачу, як спадкоємцю боржника [PERSON] лист-претензію з вимогами про сплату боргу (а.с.71, 74-75), яка відповідачем залишена без задоволення. Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача, як спадкоємця боржника, який прийняв спадщину, до якої, окрім прав, входять також і зобов?язання спадкодавця, що були на день смерті, та наявність підстав для стягнення заборгованості станом на 18 вересня 2014 року в сумі 10816,07 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Outcome: approved