Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом (уточненим) до [PERSON] , третя особа: виконком Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області про встановлення місця проживання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , разом із позивачкою, [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що вона з 22.11.2011 року перебувала у шлюбі з відповідачем; шлюб розірваний на підставі рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] . На теперішній час дитина проживає разом з нею та її теперішнім чоловіком [PERSON] у будинку його батьків, дитина має всі необхідні умови для забезпечення нормального проживання, виховання та навчання. Позивачка зазначає, що вона в порядку досудового врегулювання спору зверталася до сектору у справах дітей виконавчого комітету Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області, однак їй було рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Ухвалою суду від 02.04.2020 року відкрите провадження у справі, поставлено про здійснення розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 27 липня 2020 року підготовче провадження закрите та справа призначена до розгляду по суті. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав з підстав, зазначених в ньому, просив задовольнити. Також пояснив суду, що вирішення спору необхідно для можливості реалізації прав дитини, пов`язаних з необхідністю реєстрації дитини за місцем проживання батьків. На теперішній час дитина не є зареєстрованою за місцем реєстрації своїх батьків (одного з них), відповідач переважно перебуває за межами України і питання, пов`язані з необхідністю зареєструвати дитину за місцем проживання батьків чи одного них, вирішувати не хоче і не намагається. Представник третьої особи [PERSON] показала суду, що спілкувалася з батьками відповідача, які повідомили, що відповідач планує надалі проживати за кордоном. Дитина ніде не зареєстрована, фактично проживає з матір`ю, за адресою проживання її теперішнього чоловіка. Представники третьої особи неодноразово відвідували сім`ю, умови проживання дитини добрі, третя особа щодо задоволення позову не заперечує. Відповідач надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував (а. с. 34). Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні фактичні обставини у справі. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.03.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Покровського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] народився [INFO] в смт. Покровське Покровського району Дніпропетровської області. Батьком дитини є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] (а. с. 4, копія свідоцтва про народження). Відповідно до рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 14.11.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а. с. 3, копія рішення). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №883, виданої 24.02.2020 року виконавчим комітетом Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 5, довідка). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї [PERSON] , проведеного комісією за участю завідуючої сектору у справах дітей виконкому Покровської селищної ради Покровського району Дніпропетровської області Андрєєвої І.О. та фахівця з соціальної роботи Покровського РЦСССДМ Григоренко А.І. встановлено, що у дитини [PERSON] , [INFO] , є окрема кімната, в якій двоярусне ліжко, стіл письмовий, комп`ютерний стіл, 2 шафи для одягу. Глєб має комп`ютер, планшет, телефон, велосипед, гіроборт. Дитина забезпечена усім необхідним для нормального розвитку. В будинку є всі необхідні електроприлади, в наявності запаси продуктів харчування та також є художня література (а. с. 6, висновок). Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради щодо доцільності проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю від 11.06.2020 року, орган опіки та піклування виконавчого комітету Покровської селищної ради підтримує позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] (а. с. 50-51, висновок). Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН про права дитини в усі діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю, яка її утримує, виховує, здійснює основні фінансові витрати, створила для неї всі належні умови для проживання, навчання та розвитку; між дитиною і матір`ю існує міцний психологічний зв`язок, довіра, взаєморозуміння, дитина прив`язана до матері, тоді як батько з дитиною не спілкується, не приймає фактично жодної участі в вихованні та утриманні дитини, суд вважає, що проживання дитини з матір`ю повністю відповідає дійсним інтересам дитини. Цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін, отже кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд приймає рішення на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Outcome: approved