Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом та з урахуванням уточнених вимог, просила розірвати шлюб між нею і відповідачем [PERSON], [INFO], зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві № 34, а також визначити місце проживання дочки [PERSON] з матір'ю - [PERSON]. Свої вимоги позивачка обгрунтовує тим, що 10.01.2015 було зареєстровано шлюб з відповідачем, починаючи з 2016 року були фактично припинені шлюбні відносини між сторонами. Зазначено, що від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що дочка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відповідач участі у житті та вихованні дочки не приймає Вказала, що починаючи з 2015 року сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин, кожен мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, відповідач постійно нехтував сімейними цінностями, з його ініціативи між ними постійно виникали сварки. Позивачка пояснила, що протягом тривалого часу відповідач взагалі самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім'ю, починаючи з 2015 року відповідач зароблені ним кошти не завжди надавав для потреб сім'ї, а починаючи з 2016 року взагалі не надавав кошти для потреб сім'ї. Матеріальне забезпечення сім'ї лягло на плечі позивача. Зазначено, що на даний момент ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання остаточно припинено, на переконання позивачки, подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки, втрачено почуття любові та поваги, вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Крім того, позивачка вважає, що їхня з відповідачем дитина повинна проживати разом з нею. Посилається на те, що спроможна забезпечити дитину всім необхідним, оскільки вона працює, має нормований робочий день, дочка облікована в медичній установі, позивачка постійно слідкує за її станом здоров'я та розвитком, виховує та піклується про неї. При розгляді даного питання позивачка просить суд врахувати те, що відповідач не має постійної роботи та заробітку, має схильність до вживання спиртних напоїв, що може негативно позначитись на вихованні дитини, поведінка відповідача до членів своєї сім'ї характеризується грубістю та не повагою як особистості, він емоційно не врівноважений та схильний до фізичних образ. Вказала, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов'язків щодо наших дітей. Враховуючи вищенаведене, звернулася до суду з даним позовом та просила суд його задовольнити. Позивачка в судовому засіданні та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити повністю. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не підтримав. Представник третьої Заслухавши сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, 10.01.2015 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Вбачається, що в даному шлюбі [INFO] народилася [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Так, позивачка просить розірвати шлюб, укладений між нею та позивачем, на що суд зазначає наступне. Судом встановлено, що спільне життя сторін не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Таким чином, сторони створили умови за яких їх шлюб фактично припинився. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд вважає, що сім′я сторін розпалася, примирення неможливе, а тому шлюб підлягає розірванню. Виходячи з вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу належить задовольнити. Крім того, позивачка просить визначити місце проживання дочки [PERSON] з нею, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 157 СК України питання вихання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст.15 Закону України "Про охорону дитинства". Судом встановлено, що донька сторін після фактичного припинення шлюбних відносин позивачки і відповідача залишилася проживати з матір'ю. Згідно зі ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Судом встановлено і не спростовується сторонами, на даний час сторони проживають окремо. Відповідно до ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилами зі ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року«Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз»яснено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Служба в справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації своїм Висновком від 12.12.2016 №108-20394 вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір'ю. Як вбачається з даного висновку, станом на день розгляду справи матір з донькою мешкає за адресою: [ADDRESS], де відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 01.12.2016, складеного працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, створені належні умови для проживання та розвитку малолітньої. [PERSON] працює, матеріально та житлом забезпечена, позитивно характеризується за місцем роботи. Батько дитини про дату та час слухання питання на комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській РДА у м. Києві повідомлений, але на засідання не з'явився, пояснень та документів не надав. В телефонній розмові з працівником Служби повідомив, що не заперечує стосовно визначення місця проживання малолітньої доньки з матір'ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З точки зору закону одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст.1). Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виходячи з цього, вище приведеного законодавства, яке при вирішенні даних спорів направлене, насамперед, на захист інтересів дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки в частині визначення місця проживання дитини з нею та їх задоволення. Виходячи з вищенаведеного, позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Солом'янської РДА у місті Києві про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню.

Outcome: approved