Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Представник АТ «БМ Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором №4/129/260808 від 26.08.2008 року. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.08.2008 року між ВАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «БМ Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4/129/260808 про надання кредиту в розмірі 59283,39 швейцарських франків зі сплатою 11,75% (починаючи з 01.08.2011 року) річних за користування кредитом строком до 24.08.2018 року. За договором поруки від 26.08.2008 року Ройко (шлюбне прізвище «Жінчин») Н.О. зобовязалася відповідати перед кредитором як солідарний боржник за зобовязаннями [PERSON] Відповідач [PERSON] свої зобовязання, щодо погашення кредитної заборгованості не виконав і внаслідок чого рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2013 року вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БМ Банк» кредитну заборгованість у розмірі 509 143 (пятсот девять тисяч сто сорок три) грн. 95 коп. Вказує, що оскільки по даний час рішення суду не виконано, тому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь АТ «БМ Банк» заборгованість по кредитному договору №4/129/260808 від 26.08.2008 року по процентах за період з 25.02.2013 року по 24.09.2017 року в сумі 26163,78 швейцарських франків, пеню за несвоєчасно погашені за вищевказаний період в сумі 100441,53 грн. та пеню за несвоєчасно погашений кредит в сумі 270418,03 грн., а також судові витрати повязані зі сплатою судового збору в сумі 16200,95 грн. Представник позивача АТ «БМ Банк» - [PERSON] в судове засідання не зявилася, до суду подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 26.08.2008 року між ВАТ «БМ Банк», правонаступником якого є ПАТ «БМ Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4/129/260808 про надання кредиту в розмірі 48 339,95 швейцарських франків зі сплатою 11,75% (починаючи з 01.08.2011 року) річних за користування кредитом строком до 24.08.2018 року. Згідно договору поруки Ройко (шлюбне прізвище «Жінчин» згідно свідоцтва про шлюб серії 1-ЕГ № 052963 від 19.03.2010 року) Н.О. поручилася за належне виконання зобовязання [PERSON] Відповідно до п. 5.1.1. вищевказаного кредитного договору, позичальник повинен своєчасно виконувати всі умови договору та взяті на себе зобовязання. В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання. Судом також встановлено, що у вказаний п.п. 3.4., 3.5. кредитного договору строк, [PERSON] частини свого боргу не повернув, що згідно умов кредитного (п. 9.3.) надає Банку право вимагати дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплаті процентів, комісій та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. На підставі вищевикладеного, представник АТ ПАТ «БМ Банк» звернувся до суду, і рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 15.03.2013 року вирішено стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Акціонерного товариства «БМ Банк» кредитну заборгованість у розмірі 509 143 (пятсот девять тисяч сто сорок три) грн. 95 коп. У судовому засіданні встановлено, що представником АТ «БМ Банк» у Ківерцівському районному суді Волинської області було отримано виконавчі листи, які в подальшому предявленні для примусового виконання до Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області. Також встановлено, що рішення суду не виконано. Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до статей 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, різновидом якої є пеня, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. З розрахунку суми боргу вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] по нарахованих процентах за період з 25.02.2013 року по 24.09.2017 року за кредитним договором складає 26163,20 швейцарських франків, та заборгованість по пені за період 25.09.2016 року по 24.09.2017 року складає 370859,56 грн., з яких: пеня за несвоєчасно погашені проценти 100441,53 грн., пеня за несвоєчасно погашений кредит 270418,03 грн. За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до абз. 2, 6 п. 14 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України), частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», у ст. 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Із системного аналізу викладених вище положень законодавства вбачається, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просив стягнути заборгованість у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. При цьому, положення ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки, в зазначеному випадку пені, яка стягується в іноземній валюті з переведенням в українську за курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, тому з відповідачів слід солідарно стягнути на користь позивача встановлену в судовому засіданні суму заборгованості за кредитним договором по процентах за відповідні періоди та судові витрати по справі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов підлягає до задоволення, тому судові витрати, понесені позивачем зі сплатою судового збору в сумі 16200,95 грн., слід стягнути з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved