Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, та просила суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 101415, виданий 06 жовтня 2009 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області на імя [PERSON], яким підтверджено право власності на земельну ділянку, площею 0,1059 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Великий Дальник, Біляївського, району, Одеської області, вул. Івана Липи, 76, кадастровий номер земельної ділянки 5121081400:02:003:0638 та визнати за позивачкою право на завершення процедури приватизації та одержання правовстановлюючого документу на земельну ділянку, площею 0,1059 га, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: с. Великий Дальник, Біляївського, району, Одеської області, вул. Івана Липи, 76, кадастровий номер земельної ділянки 5121081400:02:003:0638 (колишня адреса: вул. Калініна, 76). Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 8 березня 2009 року померла її мати [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,1059 га. Позивачка звернулась до нотаріуса і згодом отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га. Але щодо земельної ділянки площею 0,1059 га Біляївською районною державною нотаріальною конторою їй було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку на імя померлої був виданий вже після смерті останньої, хоча рішення Великодальницької сільської ради, на підставі якого було видано спірний державний акт, було прийнято за життя спадкодавці - 25 грудня 2006 року. За таких обставин позивачці було рекомендовано звернутись до суду за вирішенням питання про визнання права власності на зазначену земельну ділянку. За рекомендацією нотаріуса позивачка звернулась до суду за визнанням права власності на цю земельну ділянку, однак рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року їй було відмовлено у задоволені позовних вимог з тих підстав, що суд не мав права брати на себе функції та повноваження органів у сфері земельних правовідносин. У звязку із ситуацією, яка склалась, позивачка повторно звернулась до суду з вирішенням питання про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання за нею права на завершення приватизації та одержання правовстановлюючого документа на земельну ділянку. Позивачка та її представник до судового засідання не з`явилися, але від представника позивачки надійшла заява, в якій просить справу слухати у її відсутність, на уточненому позові наполягала (а.с.28). [PERSON]Дальницької сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не з`явився, але надав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутність, проти позову не заперечував (а.с.27). Вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 8 березня 2009 року померла [PERSON], відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №180518 від 11.03.2009 року (а.с.7). Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок, земельну ділянку площею 0,2500 га та земельну ділянку площею 0,1059 га. Позивачка, як спадкоємець першої черги, згідно ст.1261 ЦК України, отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га, згідно свідоцтв про право на спадщину від 20.07.2017 року (а.с.9,10). Але щодо земельної ділянки площею 0,1059 га Біляївською районною державною нотаріальною конторою позивачці було відмовлено в отриманні свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно листа № 2763/02-14 від 12.07.2017 року, у звязку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий Великодальницькою сільською радою на імя померлої був виданий вже після смерті останньої та за таких обставин позивачці було рекомендовано звернутись до суду за вирішенням питання про визнання права власності на зазначену земельну ділянку (а.с.8). За рекомендацією нотаріуса позивачка звернулась до суду за визнанням права власності на цю земельну ділянку, однак рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 жовтня 2017 року їй було відмовлено у задоволені позовних вимог (а.с.15). На підставі ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 101415 (а.с.11) був виданий 06.10.2009 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області ім'я [PERSON], тобто після смерті [PERSON], яка померла 08.03.2009 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЯК № 1661674 від 23.08.1971 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.33) та після укладення шлюбу прізвище позивачки змінено на [PERSON] (а.с.13). Статтею 1261 Цивільного кодексу України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України\~передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Враховуючи те, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 101415 (а.с.11), виданий Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області на імя [PERSON] - 06 жовтня 2009 року, тобто після смерті останньої, яка померла 08.03.2009 року, тому виданий державний акт на право власності на земельну ділянку є недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7, зокрема про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" (пунктом 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Таким чином, оцінивши зібрані \~докази, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та підлягає задоволенню.

Outcome: approved