Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

У березні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПАТ «Європейський газовий банк» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у період з серпня 2014 року по грудень 2014 року позивач обіймав посаду головного юрисконсульта юридичного управління ПАТ «Єврогазбанк». При звільненні з позивачем не було проведено розрахунок у повному обсязі, а саме відповідач не провів з ним повний розрахунок та не виплатив йому належні суми за невикористані дні відпусток та вихідну допомогу, чим порушив вимоги чинного трудового законодавства та права позивача. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено частково та стягнуто з ПАТ «Європейський газовий банк» на користь [PERSON] 4 130 грн. 73 коп. заборгованості по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану частину відпустки та 33 358 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 грудня 2014 року по 05 серпня 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Оболонського районного суду м. Києва від 05 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 15 жовтня 2015 року в частині стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. З огляду на подану позивачем заяву про уточнення позовних вимог від 19 квітня 2016 року позивач зазначив, що відповідач 24.12.2015 року сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку, але не сплатив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. Розмір середнього заробітку, який відповідач має сплатити на користь позивача складає 55 749, 12 грн. (9 825 грн. (нарахована заробітна плата за останні два місяця) : 43 дні (фактично відпрацьованих робочих днів за останні два місця) = 228, 48 грн. (розмір середньоденної заробітної плати) х 146 (кількість днів затримки) = 55 749, 12 грн. ). З огляду на положення ст. 117 КЗпП України позивач просив постановити рішення про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.12.2014 року по 24.12.2015 року у розмірі 55 749, 12 грн. У судовому засіданні позивач підтримав заявлений ним позов, та просив його задовольнити з урахуванням поданої позивачем заяви про уточнення позовних вимог від 18.04.2016 року. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з огляду на положення Закону України статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 01 серпня 2014 року позивач прийнятий на роботу на посаду головного юрисконсульта юридичного управління АТ «Єврогазбанк». Згідно з наказом ПАТ «Єврогазбанк» від 23 грудня 2014 року № VIII-317-ОС [PERSON] звільнено із займаної посади у зв'язку із скороченням чисельності та штату на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Також наказано виплатити позивачу компенсацію за 10 днів невикористаної щорічної основної відпустки за період роботи з 01 серпня 2014 року по 29 грудня 2014 року, вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку згідно з ст. 44 КЗпП України. (а.с. 7) Відповідно до розпорядження уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «ЄВРОГАЗБАНК» Оберемка В.А. від 29 грудня 2014 року зобов'язано управління обліку банківських та господарських операцій провести виплати працівникам АТ «Єврогазбанк», які підлягають звільненню, у розмірі 40% від належних до виплати коштів кожному працівнику. (а.с. 8) Листом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «ЄВРОГАЗБАНК» Оберемка В.А. від 16 квітня 2015 року позивача повідомлено, що станом на 10 квітня 2015 року заборгованість АТ «Єврогазбанк» по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку перед позивачем становить 4130,73 грн. Як встановлено судом Відповідач 24.12.2016 року сплатив на користь Позивача заборгованість по виплаті заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку перед позивачем становить 4130,73 грн. У зв'язку з цим Позивачем було подано заяву про уточнення позовних вимог у якій просить суд стягнути з публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» середній заробіток за період затримки розрахунку з 29 грудня 2014 року по 24 грудня 2015 року в розмірі 55749,12 грн. У відповідності до положень ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Зі приписами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. З висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 року вбачається, що відповідальність за затримку розрахунку при звільненні наступає для роботодавця за умови відсутності спору про розміри належних звільненому працівникові сум. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Матеріалами справи підтверджено, що при звільненні 29 грудня 2014 року позивачу не було виплачено в повному обсязі заборгованість по заробітній платі, вихідній допомозі, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку. Судом встановлено, що спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі, вихідній допомозі та компенсаційним виплатам між сторонами відсутній, розмір заборгованості узгоджений. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі - Порядок). Відповідно до п.2 Порядку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата. Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. При цьому усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахувань на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Пунктом 8 вищевказаного Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Із довідки про середню заробітну плату від 12 лютого 2015 року та розрахунку позивача вбачається, що розмір середньоденної заробітної плати становить 228,48 грн. (нарахована заробітна плата за два останні відпрацьовані місяці без виключення сум відрахувань на податки (9825,00 грн.) : 43 робочих дні за два останні місяці роботи). Загальна кількість робочих днів за період з 29 грудня 2014 року по 24 грудня 2015 року становить 244 робочих днів. Відтак, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 55749,12 грн. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2014 року по 24 грудня 2015 року є законними та обґрунтованими. Також суд вважає за необхідне зазначите те, що суд неодноразово звертався до відповідача з вимогою щодо надання кошторисних витрат АТ «Єврогазбанк» затвердженого Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, але відповідачем була проігнорована дана вимога. Відповідно до ч. 1. ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Посилання відповідача на положення статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, пов'язаних з порушенням трудових прав позивача при звільненні із займаної посади (невиплата заробітної плати, розрахунку за невикористану відпустку), оскільки зазначена норма Закону вказує лише на те, що оплата витрат, пов'язаних із здійсненням ліквідації, зокрема витрат на виплату вихідної допомоги звільненим працівникам банку, проводиться позачергово протягом усієї процедури ліквідації банку в межах кошторису витрат, затвердженого Фондом, а не вказує порядок оплати заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку. Натомість порядок нарахування, виплати заробітної плати передбачений КЗпП України та іншими нормативно-правовими актами України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача судовий збір у сумі 487, 20 грн. в дохід держави.

Outcome: approved