Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом про надання їй дозволу на виготовлення проїзного документу та виїзд дитини за кордон. В позовній заяві позивачка посилається на те, що перебувала з відповідачем [PERSON] в шлюбі, який розірваний 13.03.2007 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина сторін проживає з позивачкою та перебуває на її вихованні та утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. На теперішній час син знаходиться на повному утриманні та вихованні позивачки, про що свідчить довідка видана виконкомом Хустської міської ради від 04.11.2015 року, вих.№ 1166/02-22. Відповідач створив нову сім»ю і зовсім не турбується про сина, не бере участі у його вихованні. Для матеріального забезпечення дитини вона змушена була виїхати за кордон. На сьогоднішній день вона працює за кордоном, де має гарно оплачувану роботу та має можливість забезпечити сина всім необхідним, житлом, періодично оздоровлювати його. Для виїзду дитини за кордон їй необхідно виготовити відповідні документи. Вона зверталася до Хустського РВ ГУ ДМС України в Закарпатській області для оформлення та виготовлення паспорту для виїзду дитини за кордон, де їй було роз'яснено, що для виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон необхідна нотаріально засвідчена згода батька дитини на виїзд за кордон. Надати таку згоду у добровільному порядку відповідач не бажає. Тому вона просила суд постановити рішення, яким надати дозвіл на виготовлення необхідних документів для виїзду за кордон неповнолітньому сину [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на його виїзд за кордон та повертатися на територію України в супроводі матері або уповноваженої нею особи, без згоди його батька. В судове засідання позивачка [PERSON] подала заяву з клопотанням проводити розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом публікації в ЗМІ - «Новини Закарпаття» № №27-28 (4492-4493) від 12.03.2016 р. Однак причини неявки відповідача в судове засідання суду невідомі. Представник ГУ ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не відомі. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе відповідно до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, виходячи з наявних у справі даних про права і взаємовідносини сторін, справу слухати у відсутності відповідача [PERSON], ухваливши проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи, позивачка перебувала з відповідачем [PERSON] в шлюбі, який розірваний 13.03.2007 року згідно свідоцтва про розірвання шлюбу. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу неповнолітня дитина сторін перебуває на вихованні та утриманні позивачки, про що свідчить довідка видана виконкомом Хустської міської ради від 04.11.2015 року, вих.№ 1166/02-22. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Для матеріального забезпечення дитини позивачка змушена була виїхати за кордон. Позивачка [PERSON] на сьогоднішній день працює за кордоном, де має гарно оплачувану роботу та має можливість забезпечити сина всім необхідним, житлом, періодично оздоровляти його. Отримати згоду на виїзд дитини за кордон у добровільному порядку від відповідача позивачка не може, оскільки він відмовляється надати таку згоду. З вказаних підстав та в інтересах дитини, позивачка просила суд постановити рішення про задоволення її позовних вимог. Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь обмежень для реалізації права позивачки щодо виїзду та сумісного проживання за кордон зі своїм неповнолітнім сином. Дані правовідносини регулюються Законом України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України. У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Крім цього, згідно ст.4 Закону України „ Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України " за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З врахуванням обставин справи та встановлених доказів, а також враховуючи інтереси неповнолітнього сина сторін, забезпечення умов його виховання, утримання та нормального розвитку в умовах сім'ї, суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та доведеними в судовому засіданні, а тому даний позов слід задовольнити.

Outcome: approved