Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

У грудні 2013 року Краснопільська районна державна адміністрація Сумської області як орган опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON], [INFO], звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на норми статей 150, 164-165, 180 Сімейного кодексу України, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітнього сина [PERSON] та стягнути з відповідача на користь особи або установи, яка буде займатися вихованням та утриманням дитини аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300,00 гривень щомісяця до досягнення нею повноліття. Вимоги обґрунтовані тим, що малолітній [PERSON] з 02 лютого 2012 року перебуває на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах служби у справах дітей Краснопільської РДА Відповідач є його матір'ю, яка протягом чотирнадцяти років мешкає в селі Запсілля Краснопільського району без відповідної реєстрації разом з [PERSON] в його господарстві; за час проживання на території сільської ради зарекомендувала себе з негативного боку, схильна до вживання спиртних напоїв та вчинення правопорушень, не працює, вихованням та утриманням сина не займається з лютого 2012 року. За розпорядженням голови Краснопільської РДА від 02 лютого 2012 року малолітнього [PERSON] влаштовано до Правдинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Великописарівського району Сумської області, де він і перебуває в теперішній час. Директор вказаного закладу звернувся до Краснопільської РДА з питанням про надання [PERSON] статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, оскільки його мати ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а саме не відвідує сина, не надсилає йому листів, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, матеріальної допомоги не надає, що під час співбесіди [PERSON] і підтвердила. В судовому засіданні представник позивача за дорученням позовні вимоги підтримав у повному обсязі та пояснив, що малолітній [PERSON] перебуває у Правдинській спеціальній загальноосвітній школі-інтернат та знаходиться на державному забезпеченні, відповідач до сина жодного разу не приїздила. Відповідач повторно не з'явилася в судове засідання, повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за адресою її місця проживання у встановленому законом порядку, тому відповідно до статей 76-77 ЦПК України судова повістка вважається доставленою/ас. 57, 62-63, 67-68/, причину неявки суд не повідомила, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надала, заяв про розгляд справи за її відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Стажист на посаді прокурора прокуратури Краснопільського району Сумської області за дорученням Андреєва К.К., яка брала участь у розгляді справи, висловила думку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки відповідач з дитиною не спілкується та вихованням не займається, не створила належних умов для проживання сина; характеризується з негативного боку, зловживає спиртними напоями, спів мешкає з особою пенсійного віку і проживає за його рахунок, з часу знаходження позовної заяви до суду на шлях виправлення не стала і належного виконання батьківських обов'язків не відбулося, тому є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно сина [PERSON] та стягнути аліменти на дитину. Допитаний за клопотанням позивача свідок [PERSON], який є головою Запсільської сільської ради Краснопільського району Сумської області, показав, що [PERSON] проживає на території сільської ради більше 10 років, куди приїхала разом з жителем села Запсілля, вела антиморальний спосіб життя, пиячила, вчиняла дрібні крадіжки, господарство не утримувала. У теперішній час співмешкає з особою пенсійного віку і живе за його рахунок, до поміщення дитини в заклад інтернату вихованням сина займалася, він ходив неохайно, впроголодь, їх житло без світла та опалення; долею малолітнього не цікавиться, тобто живе лише своїм життям. Стаття 224 ЦПК України визначає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, покази свідка, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 15 грудня 2000 року народився [PERSON] і з даних свідоцтва про народження, витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, запису акту про народження № 1 від 15 січня 2001 року / копії ас. 5-6, 51-52/ вбачається, що відповідач [PERSON], росіянка, громадянка Росії є матір'ю дитини, відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно довідок № 341, 312, 37 виданих 21 листопада 2013 року та 10 лютого 2014 року виконавчим комітетом Запсільської сільської ради Краснопільського району Сумської області та № 3414 від 07.06.2013 р., № 449 від 31 січня 2014 року Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області, громадянка [PERSON] протягом 14 років проживає на території Запсільської сільської ради Краснопільського району Сумської області, прибувши з Російської Федерації до громадянина [PERSON], який знаходиться в місцях позбавлення волі, в даний час вона живе в [ADDRESS] без відповідної реєстрації в господарстві [PERSON], але бувають випадки, коли в селі її взагалі неможливо знайти. Характеризується як особа схильна до зловживання спиртними напоями, власного житла не має, участі в суспільному житті села не приймає, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, паспорту громадянина України не має. За час перебування сина [PERSON] в Правдинській спеціальні загальноосвітній школі-інтернаті мати ні разу його не відвідала, хоча кожного разу коли про нього нагадували, обіцяла написати листа та навідати /ас. 8-9, 11, 48, 54/. У письмових поясненнях на адресу начальника Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області [PERSON] вказала, що проживає в [ADDRESS] разом зі співмешканцем [PERSON], [INFO], за рахунок його пенсії, не працює та зловживає спиртними напоями, її син з 2012 р. (точної дати не пам'ятає) перебуває в школі-інтернаті в с. Іванівка Великописарівського району Сумської області, якого вона жодного разу не навідала, лише обіцяла на словах /копії 13-14/. За інформацією Міністерства доходів та зборів України, яка надана у електронному виді у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків [PERSON] не зареєстрована /ас. 47/. Відповідно до Акту обстеження умов проживання [PERSON] від 17 липня 2013 року в будинку, який належить [PERSON] відсутня окрема кімната для дитини, немає одягу та предметів навчання, зі співмешканцем, який є пенсіонером, можуть зловживати спиртні напої; проведена співбесіда щодо відвідування сина в школі - інтернаті /копія ас. 18/. 02 лютого 2012 року [PERSON] влаштовано до інтернатного закладу на підставі розпорядження голови Краснопільської РДА № 51 від 02 лютого 2012 року «Про влаштування неповнолітнього [PERSON] до інтернатного закладу» у зв'язку із складними життєвими обставинами, що перешкоджають нормальному росту та розвитку дитини /копія ас. 7/. 17 травня 2013 року директор Правдинської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Великописарівського району Сумської області Н.М. Авраменко повторно звернувся до голови Краснопільської РДА з клопотанням вирішити питання про надання малолітньому [PERSON] статусу дитини, що позбавлена батьківського піклування, оскільки його мати ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина /копія ас. 10/. Комісією з питань захисту прав дитини Краснопільської районної державної адміністрації від 25 липня 2013 року прийнято рішення № 7/6, яким комісія вирішила, що буде доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON], що влаштований до Правдинської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату Великописарівського району Сумської області /копія ас. 15/. Згідно висновку № 1815/0221 від 26 липня 2013 року Краснопільської районної державної адміністрації Сумської області як органу опіки та піклування, районна державна адміністрація вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно сина [PERSON], [INFO], та таким, що відповідає інтересам дитини / ас. 16-17 /. Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.ст. 10. 11. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Правовідносини що склалися між сторонами у справі, виникли із сімейних правовідносин, врегульовані нормами статей 150, 164, 165, 166, 181-184 СК України. Згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Як зазначено в Декларації ООН прав дитини (1959р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Закон України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвий рівень. При цьому, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.п.15, 16 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. При постановлені законного та справедливого рішення суд враховує положення Європейської Конвенції "Про права дитини", в ч.2 ст.6 якої говориться, що держави учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини, а в ч.1 ст. 19 зазначено, що держава вживає всіх необхідних заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань по відношенню до дитини. На підставі п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме справедливості, добросовісності та розумності, ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996р.), з урахуванням вище викладеного та виходячи з інтересів дитини, суд вважає що позовна вимога про позбавлення батьківських прав підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього [PERSON], [INFO], що мало місце у відсутності піклування про його фізичний і духовний розвиток, у відсутності спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для його морального самоусвідомлення, не виявленні інтересу до його внутрішнього світу, не здійснення медичного догляду та підготовки дитини до самостійного життя. Отже, суд знаходить зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності як ухилення відповідача як матері від виховання дитини з її винної поведінки, свідомого нехтування своїми обов'язками, тому позовна вимога про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] підлягає до задоволення. При цьому суд погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є обґрунтованим і відповідає інтересам дитини. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка і таких доказів суду не надано. Відповідно до ч. 5 ст. 164 СК України надіслати копію рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки дитина є малолітньою і потребує коштів на утримання, проживає і утримується за рахунок держави, суд знаходить, що з відповідача на користь особи або установи, яка буде займатися вихованням та утриманням дитини, необхідно стягнути аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі 300, 00 грн. щомісяця до досягнення нею повноліття. При цьому, відповідач не надала суду доказів щодо її стану здоров'я, наявності інших утриманців, які враховуються при визначенні розміру аліментів, чим не виконала вимоги ст.ст. 10, 58, 59 ЦПК України, і судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 06 грудня 2013 року. Враховуючи наведене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст. 367 ЦПК допустити негайне виконання рішення у межах платежу за один місяць. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір». При цьому, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд стягує з відповідача 487 грн. 20 коп. в доход Державного бюджету України.

Outcome: approved