Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.07.1996 року і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя та майбутнє, вони втратили почуття любові один до одного, їхні погляди на сім'ю та виховання дітей розійшлися. Зазначив, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, та доповнив, що вони з відповідачем з травня 2012 року проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, він втратив до відповідача хороші почуття. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечила, зазначивши, що подружнє життя із позивачем не склалося, і підтвердила, що вони із позивачем з травня 2012 року проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, будь-які спроби примиритись і поновити відносини були невдалими. Вона має другого чоловіка, з яким має намір створити сім'ю. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 06.07.1996 року у Студенянській сільській раді Піщанського району Вінницької області, актовий запис № 7 (а.с.4), і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6, 7). Також встановлено, що сторони вже протягом тривалого часу не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, з травня 2012 року проживають окремо один від одного. Відповідач має другого чоловіка, з яким має намір створити сім'ю. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved