Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання [PERSON], [INFO], однією сім'єю із [PERSON], терміном більше п'яти років до дня його смерті, що наступила [INFO] та визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті її вітчима - [PERSON], який помер [INFO], право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6424 гектара, що розташована на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Жидачівською районною державною адміністрацією від 10 грудня 2012 року на підставі розпорядження Жидачівської РДА від 16 березня 2006 року №177. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що [INFO] помер вітчим позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6424 гектара, що розташована на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Жидачівською районною державною адміністрацією від 10 грудня 2012 року на підставі розпорядження Жидачівської РДА від 16 березня 2006 року №177. [PERSON], який помер [INFO], за життя заповіту не склав, відтак спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом. Оскільки, інших близьких родичів, окрім неї, вітчим не мав, відтак вона звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте, отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що вона не є спадкоємцем до майна померлого, а також у зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Оскільки із спадкодавцем позивачка проживала понад встановлений строк, тому вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому остання змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Представник відповідача Гніздичівської селищної ради Жидачівської сільської ради Жидачівського району Львівської області - Оліяр І.І. подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради, оскільки вони позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 85 років, в смт. Гніздичів Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що 04 вересня 2015 року зроблено відповідний актовий запис за №48 та виконавчим комітетом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, від 04 вересня 2015 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 9/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою Гніздичівською селищною радою Жидачівського району Львівської області від 19 жовтня 2016 року за вих. №1247 /а.с. 10/. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлого складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 0,6424 гектара, що розташована на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Жидачівською районною державною адміністрацією від 10 грудня 2012 року на підставі розпорядження Жидачівської РДА від 16 березня 2006 року №177 /а.с. 13-14/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В судовому засіданні спадкоємців першої, другої та третьої черги не встановлено. Відповідно до ст.1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. В поданій до суду позовній заяві представник позивачка пояснив, що позивачка протягом останніх років і до дня його смерті спільно, понад 5 років, проживала зі спадкодавцем [PERSON], оскільки останній був її вітчимом та в силу проблем із здоров'ям потребував стороннього догляду та допомоги. Вказані обставини підтвердили суду, наданими письмовими поясненнями, які сформовані та завірені належним чином, свідки [PERSON] та [PERSON], з яких вбачається, що позивач дійсно проживала з своїм вітчимом [PERSON] до дня його смерті спільно, вела спільне господарство, опікувалася ним, доглядала та після смерті поховала його /а.с. 24-25/. У суду не має підстав ставити під сумнів істинність фактів, повідомлених свідками. Даних про яку-небудь зацікавленість свідків в результаті розгляду справи немає, їх покази відповідають і не суперечать обставинам, відомості про які містяться в інших зібраних по справі доказах . Окрім того, факт проживання позивача зі спадкодавцем додатково стверджується довідкою Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області №1247 від 19 жовтня 2016 року, згідно якої: до дня смерті і на день смерті [PERSON] разом з ним дійсно проживала [PERSON] /а.с. 10/. Встановлення даного факту необхідно для оформлення спадщини, так як у відповідності до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року№ 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Враховуючи вищенаведені факти, суд приходить до переконання про те, що позивач дійсно постійно проживала однією сім'єю з [PERSON], терміном більше п'яти років до дня його смерті, що наступила [INFO]. Відтак позивач є такою, що прийняла спадщину після смерті [PERSON], як така, що постійно проживала разом із ним, на час відкриття спадщини. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №882/02-31 від 24 жовтня 2016 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її вітчима - [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що вона не є спадкоємцем до майна померлого, а також у зв'язку з тим, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області. /а.с. 15/. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну ділянку), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved