Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником 1/1 частини жилої квартири [ADDRESS]. 25.10.2007 року позивачка зареєструвала в зазначеній квартирі відповідачів. З 2010 року і по теперішній час відповідачі в квартирі [ADDRESS] не мешкають. Речей [PERSON] та [PERSON] в спірній квартирі не має, ніякої участі в оплаті житла, користування комунальними послугами відповідачі не приймають. Всі покладено на позивачку. На підставі того, що відповідачі зареєстровані в [INFO], проте фактично там не мешкають, позивачка несе додаткові витрати, у звязку з цим просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не зявилась, наддала заяву про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю її представника, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не зявилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивачкою та мешкає в [ADDRESS] підтвердила викладене в позові. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від ВКА №563100 від 09.10.2008 року, посвідченого нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2403045 встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка [PERSON] є власником 1/1 частини квартири [ADDRESS], а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном. Згідно копії паспорту [PERSON], [INFO] серія ВС 278032 виданого Куйбишевським РВДМУ України в Донецькій області 18.04.2000 року, а також копією паспорта [PERSON], [INFO] виданого 21.03.2013 року Іллічівським РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, відповідачі з 25.10.2007 року зареєстровані за адресою: [INFO] (а.с.13-15). Відповідно до особового рахунку №2008, виданого Житлово-комунальним підприємством по ремонту й експлуатації житлового фонду Іллічівського району м.Маріуполя вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивачка [PERSON], [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] (а.с.30). Згідно довідки №176 від 15.04.2016 року, складеної на підставі акту №175 від 15.04.2016 року встановлено, що відповідачі за адресою кв.№9 буд. 40 вул. Маміна Сибіряка в м. Маріуполі зареєстровані, але фактично не мешкають з 2010 року. На теперішній час їх місцезнаходження не відоме (а.с.29). Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в [INFO] понад один рік, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved