Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач ставить питання про зняття арешту з автомобіля OPEL-Astra 1,4і, 2007 року випуску. Свої вимоги мотивує тим, що постановою державного виконавця від 22.11.2011 року було накладено арешт на автомобіль, як на майно [PERSON] Однак рішенням Зарічного районного суду м. Суми вказаний транспортний засіб був визнаний власністю позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Інші учасники процесу [PERSON] в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення зявившихся учасників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав: Судом встановлено, що в 2007 році позивач забажав придбати автомобіль в кредит. Оскільки рівень його офіційного доходу не дозволяв отримати кредит, кредитний договір на його прохання був оформлений між ПАТ «Брокбізнесбанк» та [PERSON] Позивач будучи поручителем за вказаним договором самостійно сплачував кредитні платежі. За таких обставин спірний автомобіль було придбано та зареєстровано на імя [PERSON] 22.09.2011 року державним виконавцем Відділу ДВС Сумського МУЮ було відкрито ВП № 29202094 за виконавчим листом № 1806/2-1937/11 про стягнення з ФОП [PERSON] суми боргу (а. с. 8). В межах вказаного виконавчого провадження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника (а. с. 9). Оскільки автомобіль було зареєстровано на імя [PERSON], то відповідно до постанови державного виконавця від 18 березня 2013 року спірний транспортний засіб було заарештовано та поставлено на штрафний майданчик. Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 серпня 2015 року визнано за [PERSON] право власності на автомобіль OPEL-Astra 1,4і, 2007 року випуску, зеленого кольору, д. н. ВМ0984АІ (а. с. 6-7). 17 вересня 2015 року позивач звернувся до Відділу ДВС Сумського МУЮ з письмовою заявою про зняття арешту з автомобіля. ( а.с.14), але йому було відмовлено та повідомлено, що арешт можливо скасувати за рішенням суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення. Згідно з ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. В силу положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Вищезазначеним рішенням суду за позивачем визнано право власності на спірний автомобіль. За наявності арешту (обтяження), накладеного на автомобіль, порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному об'ємі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд Державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, в момент накладення арешту діяв на підставі тих обставин, що автомобіль був зареєстрований за боржником. На даний час саме за позивачем визнано право власності на спірний автомобіль. Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved