Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

У грудні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01.08.2006 року було укладено договір по якому [PERSON] 01.08.2006 року отримала кредит у розмірі 10 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором виконало в повному обсязі, відповідач отримав кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до п. 5.6 Умов надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В порушення умов кредитного договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим відповідно до умов договору, станом на 31.08.2013 року утворилась заборгованість - 32141, 51 грн., яка складається з 8388, 50 грн. заборгованості за кредитом; 21746,27 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень - штраф (фіксована частина). 1506, 74 грн. - штраф (процентна складова). Рішенням Новгород - Сіверського районного суду від 06 лютого 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просило рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт зазначає, що відповідач умов договору в повному обсязі не виконав, не надав банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Зазначає, що договір був укладений між позивачем та відповідачем на необмежений період часу, тобто правовідносини боржника з банком тривають на даний час. Відповідачка користується грошовими коштами, ознайомлена з усіма умовами договору і навмисно ухиляється від виконання зобов'язань передбачених договором, а висновки суду про пропущення позивачем строку позовної давності не відповідають матеріалам справи і суперечать вимогам закону. Вислухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступних підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки з позовом банк звернувся лише 02.12.2013 року. Відповідно до Закону України „Про захист прав споживачів" та Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України за №5 від 30.03.2012 року забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Проте з таким висновком суду не може погодитись апеляційний суд з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору від 01.08.2006 року [PERSON] отримала 01.08.2006 року кредит у розмірі 10 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. 08.10.2008 року та 28.11.2011 року відповідачка отримала кредитні картки (а.с.97, 98), останню оплату по договору здійснила у січні 2012 року в розмірі 134грн. 88 коп.(а.с.7). З позовом ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулося 02.12.2013 року, тобто, в межах строку позовної давності та в межах дії кредитної картки, яка відповідно до п. 9.12. умов і правил надання банківських послуг діє протягом 12 місяців. Відповідно до п. 5.6 Умов надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. В порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконала, у зв'язку з чим відповідно до умов договору, станом на 31.08.2013 року утворилась заборгованість у розмірі 32141, 51 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 8388, 50 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 21746,27 грн., а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1506, 74 грн. - штраф ( процентна складова ). Таким чином, оскільки відповідачка в порушення умов зазначено кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України умов договору не виконала, тому банк відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України та ч. 2 ст. 1050 ЦК України обґрунтовано звернувся до суду з позовом про дострокове повернення всієї суми боргу. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення відшкодовуються понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Апеляційним судом позовні вимоги задоволені повністю, апелянтом було сплачено при звернення до суду 321 грн. 42 коп. та при подачі апеляційної скарги 160 грн. 71 коп. Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з відповідачки необхідно стягнути на користь банку в повернення судових витрат 481грн. 52 коп.

Outcome: approved