Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування Обухівської районної державної адміністрації звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи яку зазначив, що відповідачі перебувають у шлюбі та є батьками дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Позивач посилаючись на ухилення відповідачів [PERSON] , [PERSON] від виконання батьківських обов`язків та стверджує, що останні не мають постійного місця проживання, а відповідачка [PERSON] будучи вагітною третьою дитиною переїхала до [ADDRESS] , де проживала зі своїм співмешканцем [PERSON] . Малолітні діти мешкали в будинку не придатному до проживання у холодну пору року, санітарно - гігієнічні норми не дотримувались, відсутні елементарні умови для дітей, такі як питна вода, меблі посуд. Після народження найменшого хлопчика постало питання проте, що батьки не створили належних умов для проживання з новонародженою дитиною. Силами місцевої волонтерської громадської організації «Материнське серце» було зроблено частковий ремонт приміщення, заготовлено дрова та інше. Все що було зроблено благодійниками родина не підтримувала у належному стані, тому умови проживання дітей залишалися незадовільними. В наслідок не правильного харчування та проживання в не відповідних умовах діти хворіли та не одноразово лікувалися в інфекційному відділенні Української Центральної районної лікарні. Родина громадянки [PERSON] з 7 грудня 2017 року перебувала під соціальним супроводом Обухівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як родина, що опинилась в складних життєвих обставинах. Сім`ю було взято під соціальний супровід з метою надання психологічної підтримки, формування навичок відповідального батьківства, спонукання до планування бюджету, ведення домашнього господарства. Координаційною радою по роботі з сім`ями (особами), що перебувають в складних життєвих обставинах неодноразово розглядалось питання невиконання батьками їх обов`язків. За весь період перебування даної родини на обліку та здійснення соціального супроводу [PERSON] не дотримувалася жодних рекомендацій фахівця центру. Під час здійснення соціального супроводу даної сім`ї не було досягнуто позитивного результату, у зв`язку із систематичним невиконанням, без поважних причин, заходів передбачених планом соціального супроводу родини. Стан матері та її співмешканця продовжував негативно впливати на життя, здоров`я та розвиток дітей, призводив до неналежного рівня задоволення їхніх індивідуальних потреб відповідно до віку. З 14 лютого 2018 року, за заявою матері родину було влаштовано до Вінницького кризового центру тимчасового проживання мам з дітьми «Дім мама». [PERSON] неодноразово порушувала правила перебування в центрі, а саме вживала алкогольні напої в кімнаті, в якій вона проживала з дітьми. Тому за неналежну поведінку була відрахована з центру. З 15 серпня 2018 року за заявою матері [PERSON] діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були влаштовані в спеціалізований обласний будинок дитини в м. Боярці Київської області, де знаходяться й по даний час. За період перебування дітей в вищезазначеному закладі жоден із батьків не відвідував малолітніх дітей, не виявляв інтересу до їхнього життя та не цікавився станом здоров`я. Враховуючи, що відповідачі не виконують свої обов`язки по утриманню та вихованню дітей, свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток навчання, підготовку до самостійного життя, не сприяють засвоєнню ними загально визначених норм моралі, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду та лікування їхніх малолітніх дітей, просить позбавити їх батьківських прав відносно їх малолітніх дітей та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 27 травня 2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання. 23 липня 2021 року підготовче провадження у даній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилась, подала до суду заяву пр. розгляд справи у її відсутність, позов підтримала з підстав зазначених в позовній заяві та просила суд про його задоволення. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час і місце слухання справи повідомлялись належним чином, заперечень щодо позову та клопотань про відкладення справи до суду не направили, тому суд вважає, за можливе розглянути даний спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що заява підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи те, що відповідачі, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без поважних причин. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі та від шлюбу мають дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується, копіями свідоцтв про народження. Родина громадянки [PERSON] з 07 грудня 2017 року перебувала під соціальним супроводом Обухівського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як родина, що опинилась в складних життєвих обставинах. Сім`ю було взято під соціальний супровід з метою надання психологічної підтримки, формування навичок відповідального батьківства, спонукання до планування бюджету, ведення домашнього господарства. Координаційною радою по роботі з сім`ями (особами), що перебувають в складних життєвих обставинах неодноразово розглядалось питання невиконання батьками їх обов`язків. За весь період перебування даної родини на обліку та здійснення соціального супроводу [PERSON] не дотримувалася жодних рекомендацій фахівця центру. Під час здійснення соціального супроводу даної сім`ї не було досягнуто позитивного результату, у зв`язку із систематичним невиконанням, без поважних причин, заходів передбачених планом соціального супроводу родини. Стан матері та її співмешканця продовжував негативно впливати на життя, здоров`я та розвиток дітей, призводив до неналежного рівня задоволення їхніх індивідуальних потреб відповідно до віку. З 14 лютого 2018 року, за заявою матері родину було влаштовано до Вінницького кризового центру тимчасового проживання мам з дітьми «Дім мама». [PERSON] неодноразово порушувала правила перебування в центрі, а саме вживала алкогольні напої в кімнаті, в якій вона проживала з дітьми. Тому за неналежну поведінку була відрахована з центру. З 15 серпня 2018 року за заявою матері [PERSON] діти [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , були влаштовані в спеціалізований обласний будинок дитини в м. Боярці Київської області, де знаходяться й по даний час. За період перебування дітей в вищезазначеному закладі жоден із батьків не відвідував малолітніх дітей, не виявляв інтересу до їхнього життя та не цікавився станом здоров`я. Питання доцільності позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] , [PERSON] розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Обухівської районної державної адміністрації. Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення є обов`язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Сімейним кодексом України у статті 7 визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і розумовий розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду і лікування, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи вищевикладене, надавши оцінку зібраним у справі доказам,дослідивши матеріали справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, суд дійшов висновку про наявність об`єктивних і безсумнівних доказів винної поведінки відповідачів та їх свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками стосовно дітей, тому позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч.2ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. Враховуючи викладене, з відповідачів необхідно стягнути аліменти на утримання дітей на користь державного закладу, в розмірі 1/2 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: approved