Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У вересні 2018 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із даним позовом до відповідача [PERSON] в обґрунтування якого зазначила, що з 27.04.1985 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. В період шлюбу, 25.11.2009 року на ім'я відповідача [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0921 га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Подружжям був побудований та введений в експлуатацію житловий будинок, загальною площею 236 кв.м. та житловою площею 131,2 кв.м., розташований по [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON] У подальшому вищезазначена земельна ділянка була розділена на дві окремі земельні ділянки площею 0,0753 га та площею 0,0168 га, а житловий будинок на дві частини, які мають окремі входи. Рішенням ВК Миколаївської міської ради від 27.01.2017 року за № 36, частині житлового будинку та земельної ділянці площею 0,0753 га була присвоєна нова адреса : [ADDRESS], інша частина будинку та земельної ділянки площею 0,0168 га, залишена стара адреса - [ADDRESS]. Частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0168 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідачем було подаровано їхньому спільному синові. Інша частина житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0753 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], залишена у власності відповідача. Після припинення сімейних відносин сторони не можуть досягнути згоди щодо поділу сумісного майна подружжя, тому позивач була вимушена звернутися до суду із даним позовом і просити визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутність, вимоги, викладені у позові, підтримує у повному обсязі. Відповідач також не з'явився у судове засідання, надав заяву в якій позовні вимоги визнає, просить розглядати справу у його відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані суду письмові докази по справі, прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню виходячи із такого. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі (а.с.6), [PERSON] був виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0921 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Подружжям був побудований та введений в експлуатацію житловий будинок, загальною площею 236 кв.м. та житловою площею 131,2 кв.м., розташований по [ADDRESS]. Право власності було зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON] (а.с.8-9). У подальшому вищезазначена земельна ділянка була розділена на дві окремі земельні ділянки площею 0,0753 га та площею 0,0168 га, а житловий будинок на дві частини, які мають окремі входи. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27.01.2017 року за № 36, частині житлового будинку та земельної ділянці площею 0,0753 га була присвоєна нова адреса : [ADDRESS], інша частина будинку та земельної ділянки площею 0,0168 га, залишена стара адреса - [ADDRESS] (а.с.10). Частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0168 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], відповідачем було подаровано їхньому спільному синові. Інша частина житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0753 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], залишена у власності відповідача (а.с.12). Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Outcome: approved