Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду із зазначеним вище позовом, в якому просила визначити частку у спільній сумісній власності у розмірі 1/3 частини квартири [ADDRESS] , що належала її сину, померлому [INFO] [PERSON] , а також визнати за нею право власності 1/3 частину трикімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 36,4 кв.м. загальною площею 61,9 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті сина [PERSON] . В обґрунтування позову вказала, що її син [PERSON] та її мати, [PERSON] , на підставі договору міни посвідченого 11.11.1998 р. на Товарній біржі « Нове століття» за № 1-649, в КП «Криворізьке БТІ», в реєстровій книзі № 19ПВ-302, під реєстровим №302, були зареєстровані співвласниками квартири [ADDRESS] без визначення часток кожного. Квартира, являлась спільною сумісною власністю. Після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] відкрилась спадщина на належну їй частину квартири, яку вона прийняла, як її єдиний спадкоємець першої черги. При видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом 21.02.2004 p., державним нотаріусом Другої криворізької державної нотаріальної контори 1/3 частина квартири, яка належала матері була виділена і вона отримала її у спадщину. На підставі цього свідоцтва в Криворізькому БТІ вона була зареєстрована власником 1/3 частини вказаної квартири. Решта квартири залишилась в їхній з сином, спільній сумісній власності. Маючи намір продати квартиру, у вересні 2016 р. вони звернулись до нотаріальної контори, де випадково в коридорі вона залишила сумку, в якій знаходилась папка з правоустановчими документами на квартиру, і коли повернулась їх не знайшла. В зв`язку з втратою документів вона давала об`яву в газету, але документи не знайшлись. [INFO] її син [PERSON] помер. На належну йому частину квартири [ADDRESS] відкрилась спадщина на законом. В передбачений п.1 ст.1270 ЦК України строк вона прийняла спадщину. 09.04.2019 року позивачка звернулась в Другу криворізьку державну нотаріальну контору для отримання Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті сина, на частину квартири, власником якої він являвся. Постановою від 09.04.2019 р. № 1355/02-31 нотаріус Другої криворізької державної нотаріальної контори відмовив їй у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом в зв`язку з тим, що вона не змогла надати правоустановчі документи на частку квартири, на яку відкрилась спадщина. Оригінал Договору міни посвідчений Товарною біржею «Нове століття» від 11.11.1998 р. № 1-649, вона втратила і оформлення його дублікату неможливе. Крім того, відповідно до наданої архівної довідки, КП «Криворізьке БТІ», вона та син зареєстровані співвласниками частки квартири, що є спільною сумісною власністю, що свідчить про те, що в договорі обміну частки співвласників в квартирі, в тому числі померлого сина, не визначені. Ухвалою суду від 09.08.2019 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, витребувано з Другої криворізької державної нотаріальної контори спадкову справу. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року замінено первісного відповідача Виконком Покровської районної у м. Кривому Розі ради, належними відповідачем - Криворізькою міською радою. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили задовольнити. Представник відповідача - Криворізької міської ради надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю, проти позову не заперечував, а також просив постановити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст..206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку з визнанням позову відповідачем у підготовчому судовому засіданні, яка викладена в письмовій заяві, суд вважає за можливе ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Вислухавши в судовому засіданні позивача, дослідивши надані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що згідно до договору обміну нерухомого майна від 11 листопада 1998 року укладеного між [PERSON] , [PERSON] та позивачем [PERSON] яка діє за себе та за свого неповнолітнього сина [PERSON] та [PERSON] укладеного та зареєстрованого на Товарній біржі «Новий вік» на підставі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», обмін об`єкту нерухомості, а саме: квартири 48 яка складається з трьох кімнат загальною площею 61,90 кв. метрів та житловою площею 36,40 кв. метрів та яка розташована в будинку [ADDRESS] , та квартири 127 яка складається з двох кімнат загальною площею 50,30 кв. метрів та житловою площею 29,80 кв. метрів, яка розташована в будинку [ADDRESS] (а.с. 20). Згідно архівної довідки №151504 від 29.11.2016 року виданої КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано в КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за № 19ПВ-302-302 на ім`я [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності на підставі договору обміну нерухомого майна зареєстрованого 11.11.1998 р. на Товарній біржі «Нове століття», реєстраційний номер 1/-649; [PERSON] - 1/3 частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом видане 21.02.2004 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстровано в реєстрі за № 1-293 (а.с.16). Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 лютого 2004 року спадкоємцем майна [PERSON] , померлої [INFO] є її донька - [PERSON] , що мешкає в [ADDRESS] , спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 1/3 частини трикімнатної квартири загальною площею 61,9 кв.м., житловою площею 36,4 кв.м, розташованої на четвертому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належало померлій на підставі Договору міни, посвідченого 11.11.1998 року Товарною біржею «Нове Століття» за №1-649 та зареєстрованої в Криворізькому бюро технічної інвентаризації у книзі за № 19ПВ-302 під реєстровим №302. Дане свідоцтво посвідчене держаним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори Галяткіною В.О. ( а.с.17). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №78984505 від 27.01.2017 року, 1/3 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована на праві спільної часткової власності за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину від 27.01.2017 року за № 1-99, виданою Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою, замість втраченого свідоцтва про право на спадщину посвідченого 21.02.2004 року Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-293 ( а.с.18). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] виданого Покровським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] помер [INFO] ( а.с.9). 09 квітня 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до державного нотаріусу Другої Криворізької нотаріальної контори Биканова Р.І. із в заявою про прийняття спадщини після смерті сина - [PERSON] , проте отримала відмову у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на частку квартири (Договір міни, посвідчений Товарною біржею «Нове століття» 11.11.1998 року за № 1-649), а також у зв`язку з необхідністю визнання цього договору міни дійсним, оскільки договір був оформлений з порушенням законодавства. Відповідно до довідки Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради № 11353 від 05.07.2019 року [PERSON] , 1984 року народження був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.11.2000 року, знятий з реєстрації 12.10.2018 року у зв`язку зі смертю. Зареєстровані на момент смерті [PERSON] [PERSON] , 1951 року народження (а.с.12). Згідно звіту з незалежної оцінки квартири від 09 квітня 2019 року ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] визначена на дату оцінки 09.04.2019 становить 74000 грн. (а.с.25-26). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено судом, станом на момент смерті [PERSON] 12.10.2018 року разом з ним у квартирі [ADDRESS] постійно проживала та була зареєстрована його мати - [PERSON] (а.с.12). З копій матеріалів спадкової справи, наданої Другою Криворізькою державною нотаріальною конторою №36, що була заведена після смерті [PERSON] , померлого [INFO] встановлено, що у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини 18.01.2019 року звернулась його мати - [PERSON] , вказавши у своїй заяві, що вона приймає спадщину, що залишилась після смерті сина та просить видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, а отже позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті сина відповідно до вимог закону. Інші спадкоємці - відсутні. ( а.с.36-45). Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини, яким є день смерті спадкодавця. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно ч.1ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. П. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Частиною 1ст. 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вказаної статті позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Передумовою для застосування зазначеної статті 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. З урахуванням встановлених обставин, дослідивши зібрані докази по справі та давши їм оцінку в сукупності, з метою захисту порушених майнових прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, оскільки у позивача відсутній інший шлях для відновлення своїх прав та підтвердження свого права власності в будь-який інший спосіб.

Outcome: approved