Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.01.2011 року відповідачем підписано заяву б/н, відповідно до якої їй відкрито кредитний рахунок та видано кредитну карту з кредитним лімітом, який після збільшення становив 9700 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Позивач стверджує, що відповідно до умов цього договору відповідач зобов`язалася погашати заборгованість за кредитом, відсотками за користування останнім, сплачувати за перевитрати платіжного ліміту та комісії на умовах, передбачених договором. Однак, вона порушила свої кредитні зобов`язання та допустила виникнення і зростання заборгованості за кредитним договором, загальний розмір якої станом на 07.09.2020 року позивачем визначено як 23 910,88 грн. Тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати в розмірі 2 102 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився. 21.09.2020 року представник позивача [PERSON] надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в його відсутності та згідний на заочний розгляд справи (а.с.58). Відповідач та її представник [PERSON] в судове засідання не з"явились. 06.11.2020 року [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги визнає частково, оскільки в анкеті-заяві про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 24.01.2011 року процентна ставка за користування кредитними коштами та комісії не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляі грошової суми та її визначеного розміру. Кредитний ліміт встановлювався в розмірі 9\~700 грн., а позивач просить стягнути 17\~923,46 грн заборгованості за тілом кредиту, що на 8\~223,46 грн. більше від суми фактично одержаних коштів. Зазначає, що з 01.01.2016 року банк списував автоматично з її заробітньої та соціальної картки кошти на погашення заборгованості, загальна сума списаних коштів становить 26\~450,72 грн., а тому вона визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості на суму фактично отриманих коштів та просить суд відмовити у задовленні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту у розмірі нарахованих відсотків та комісій, а також в частині нарахованої пені (а.с. 77-83). 14.01.2021 року представник позивача, [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає частково в розмірі фактично одержаних коштів згідно кредитного ліміту у сумі 9700 грн. ( а.с. 193,194). Представник позивача [PERSON] 27.11.2020 року електронною поштою надіслала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24.01.2011 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про заповнена особисто, а з копії анкети-заяви чітко вбачається, що вона висловила згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної карти «Універсальна» та особистим підписом засвідчила, що згідна з тим, що заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до виписки по рахунку вбачається активне використання відповідачем кредитного рахунку. 03.12.2020 року представник позивача Савіхіна А.М. подала до суду письмову заяву про зменшення розміру позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 17\~983,46 грн. (в тому числі 20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 17\~963,46 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту), а також понесені позивачем судові витрати (а.с. 165). Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Відповідно до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. ст.525,526 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 вказаного Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що відповідачем 24.01.2011 року підписано заяву б/н, згідно з\~якою відповідачу\~відкрито кредитний\~рахунок та\~видано кредитну\~карту з\~кредитним лімітом,\~який після\~збільшення становив\~9\~700\~грн. Кредитний договір\~укладено у\~формі анкети-заяви\~про приєднання\~до Умов\~та Правил\~надання банківських\~послуг у\~ПриватБанку,\~в якій\~відповідач погодилася\~з тим,\~що дана\~заява разом\~з пам`яткою\~клієнта та\~ цими\~Умовами,\~Правилами і\~Тарифами складає\~між сторонами\~договір про\~надання банківських\~послуг (а.с. 13). Згідно з довідкою, виданою АТ КБ «Приват Банк» відповідачу видано кредитну картку: дата відкриття 18.03.2013 року з терміном дії 10/16, 12.08.2014 року 01/18, 24.06.2016 року 03/18, 10.10.2014 року 08/18, 11.10.2019 року 09/23 (а.с. 12). Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на [PERSON] 12.08.2014 року встановлено кредитний ліміт на суму 8 200, 00 грн.; 12.09.2016 року зменшено кредитний ліміт на суму 0,00 грн.; 31.01.2017 року збільшено кредитний ліміт - 9 700,00 грн.; 18.07.2018 року зменшено кредитний ліміт - 0,00 грн. (а.с. 11). Позивачем вказано, що відповідач станом на 07.09.2020 року порушила умови кредитного договору і має заборгованість: за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту) 17 923, 46 грн.; нарахованою пенею - 5 978,42 грн. (а.с. 5-10). Таким чином, загальний розмір заборгованості позивачем визначено як 23 901,88 грн. 03.12.2020 року позивачем подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 17\~983,46 грн. (в тому числі 20 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 17\~963,46 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 165, 174)). Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (а. с. 13). В той же час, згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої\~статті 1048\~ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою\~статті 551 ЦК України\~визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. До позовної заяви позивачем додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», 30 днів пільгового періоду" та витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 14-39). Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи, Умови та Правила розуміла відповідач, ознайомилася і погодлася з ними, підписуючи заяву-анкету від 24.01.2011 року, а також, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати відсотків. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та правила надання банківських послуг наданий банком витяг з цих Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Відповідно до постанови Верховного суду від 23.12.2020 року у справі № 191/2648/17 (провадження № 61-5662св19) вимоги про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пені та комісії за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, а також штрафів є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та правила надання банківських послуг, які передбачали сплату процентів, пені, комісій не містять підпису відповідача , а отже, позивачем не доведено, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до цих Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, ознайомившись з ними. Згідно з випискою за договором, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач як позичальник користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах, однак, несвоєчасно та не в повному обсязі погашала кредитні кошти, у зв`язку з чим виникла заборгованість, розмір якої станом на 23.11.2020 року (після зменшення розміру позовних вимог) визначено як 17\~983,46 грн., яка складається з: 20,00 грн.\~заборгованості за поточним тілом кредиту; 17\~963,46 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту (а.с.49-55, 143-162, 174). Відповідно до висновку Верховного суду, викладеного в постанові від 16.09.2020 року в справі № 200/5647/18, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Звертаючись до суду з цим позовом банк подав до суду анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», витяг з умов та правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, довідку про видачу відповідачу кредитної картки із зазначенням її номера та строку дії, виписку по картковому рахунку. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Отже, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати від боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, у даному випадку непогашеної заборгованості за тілом кредиту (поточним та простроченим) у розмірі 17\~983,46 грн., оскільки відповідачем не заперечувалось отримання кредиту та не спростовано розмір заборгованості за тілом кредиту у сумі 17\~983,46 грн. У зв`язку з наведеним слід зменшені позовні вимоги задовольнити, стягнувши із відповідача на користь позивача вищевказану заборгованість за тілом кредиту. Судом також встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 2 102,00 грн., що стверджується платіжним дорученням від 10.09.2020 року (а.с.4). Дані судові витрати підлягають присудженню з відповідача на користь позивача в зв`язку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 625, 1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: approved