Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради про поновлення на роботі В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 03.04.2007 року по 28.10.2019 року вона працювала на посаді практичного психолога філії №2 диспансерно-поліклінічного відділення по наданню психіатричної допомоги Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради, який було реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради. Згідно з наказом №88-к від 28.10.2019 року позивачку було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату, про що в її трудовій книжці зроблено запис №36. Підставу для скорочення штату відповідач мотивував виробничою необхідністю та оптимізацією робочих місць у зв`язку з реорганізацією закладу та 05.08.2019 року видав наказ №65-к «Про звільнення практичного психолога філії №2 [PERSON] за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України». Позивачка зазначає, що згідно з вищевказаним наказом звільнення повинно відбутися 05.10.2019 року та п.1 вказаного наказу пропонувалося переведення позивачки за її згодою на наступні вакантні посади: бухгалтера, сестри медичної, лікаря-психотерапевта, завідувача, лікаря-психіатра. Наказом №78-к від 20.10.2019 року «Про виправлення технічної помилки» було внесено корективи до наказу №65-к від 05.08.2019 року, де було змінено дату звільнення позивачки із 05 жовтня 2019 року на 28 жовтня 2019 року. Пункт 1.1 наказу від 05.08.2019 року щодо запропонованих посад залишився без змін. [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача із проханням про переведення її на запропоновану вільну посаду лікаря-психотерапевта, яка є найбільш спорідненою їй за напрямком своєї роботи, оскільки вона має багаторічний більше 35-ти років досвід практичного психолога. Направлену позивачкою через поштовий зв`язок заяву від 26.09.2019 року відповідач відмовився отримати, що підтверджується відповіддю «Укрпошти», а на другу заяву від 23.10.2019 року, яка була нею особисто здана до приймальні КНП «Міська поліклініка №1» ДМР, позивачка відповіді не отримала взагалі. На дату свого звільнення [PERSON] не отримала від відповідача ані згоди, ані відмови у переведенні на іншу посаду, а лише на її на робочому столі була залишена трудова книжка із записом про звільнення за скороченням штату та копія наказу про звільнення. Підпису про отримання трудової книжки позивачка ніде не ставила та обхідний листок їй також не видавався. Крім цього, питання про її звільнення не розглядалося і на засіданні профспілки, оскільки на жодне засідання вона не отримувала запрошення та про дати засідання їй також не було відомо. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] вважає звільнення її з посади практичного психолога за скороченням штату таким, що не відповідає вимогам трудового законодавства та порушує її право на працю, гарантоване Конституцією України. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та додатково суду пояснила, що з певних причин у керівництва закладу до неї виникли неприязні стосунки та скорочення штату було спрямоване саме на її звільнення, незважаючи на те, що вона має більш аніж 35-ти річний досвід практичного психолога та раніше не мала жодних зауважень з приводу своєї роботи. Крім того, у комунальному закладі була вільна вакансія лікаря-психотерапевта, на яку вона надала свою згоду на переведення, двічі направляла у зв`язку з цим заяви, однак керівництво закладу проігнорувало її заяви та звільнило на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Таке звільнення є незаконним, оскільки суперечить вимогам трудового законодавства, бо у разі звільнення за скороченням штату за її згодою вона повинна бути переведена на вільну вакансію. Такі вільні вакансії були, про що повідомив сам відповідач, однак проігнорував її заяви та звільнив без законних підстав. Позивачка просила позов задовольнити та поновити її на попередній посаді. Представник позивачки [PERSON] вважав звільнення незаконним, оскільки воно було проведено в порушення вимог КЗпП України, у зв`язку з чим просив задовольнити позовні вимоги про поновлення на роботі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся в установленому законом порядку, просив слухати справу у його відсутності, про що надав до суду відповідну заяву. Також відповідачем наданий відзив на позов, у якому він заперечує проти позову посилаючись на те що, Комунальний заклад «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради було реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради на підставі рішення Дніпровської міської ради від 23.01.2019 року №41/40 «Про реорганізацію комунальних закладів охорони здоров`я з припинення як юридичних осіб шляхом їх перетворення у нові юридичні особи» з 29.10.2019 року. У процесі перетворення були здійснені заходи, зокрема щодо змін у штатному розписі. Підставою для припинення трудового договору з [PERSON] стало Розпорядження Департаменту охорони здоров`я Дніпровської міської ради №278 від 25.07.2019 року, яким було проведено зміни у штатному розписі Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради, зокрема було виведено із штатного розпису посаду практичного психолога Філії №2, на якій саме і працювала позивачка [PERSON] .. Відповідач здійснив припинення трудового договору з [PERSON] відповідно до вимог чинного законодавства та на підставі вищезазначеного розпорядження, та видав: -наказ №56-к від 25.07.219 року «Про заплановане звільнення за скороченням штату відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України»; -наказ №65-к від 05 серпня 2019 року «Про звільнення практичного психолога філії №2 [PERSON] за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України»; -наказ №78-к від 20.09.2019 року «Про виправлення технічної помилки», яким виправлено заплановану дату припинення трудового договору з позивачкою, а саме на 28.10.2019 року. На підставі Розпорядження та вищезазначених наказів відповідач видав персональне попередження №1 від 23.08.2019 року для [PERSON] , яким попередив про скорочення її посади та запропонував усі вакантні посади, що були у Комунальному закладі «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради. 23.08.2019 року о 14:20 годині [PERSON] оголошено дане попередження, але вона відмовилася від його отримання та підпису, про що було складено відповідний акт. Після попередження [PERSON] запропоновано інші вакантні посади у Комунальному закладі «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради. 23.10.2019 року позивачка надала письмову згоду на переведення її на посаду лікаря-психотерапевта, але не надала відповідних документів, які б відповідали кваліфікаційним вимогам до цієї посади. Відповідно до п.63 Довідника кваліфікаційних характеристик професій працівників Випуск 78 Охорона здоров`я, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 29 березня 2002 року, №117, до лікаря-психотерапевта ставляться наступні кваліфікаційні вимоги: повна вища освіта (спеціаліст, магістр) за напрямом підготовки «Медицина», спеціальністю «Лікувальна справа». Проходження інтернатури за спеціальністю «Психіатрія» з наступною спеціалізацією з «Психотерапії». Наявність сертифіката лікаря-спеціаліста. Без вимог до стажу роботи. Позивач, не маючи відповідної передбаченої законодавством кваліфікації, надала згоду на зайняття зазначеної посади, але Комунальний заклад «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради не мав змоги задовольнити її, оскільки [PERSON] не надала документів, що підтверджують наявність кваліфікації на зайняття посади лікаря-психотерапевта. Про підтвердження кваліфікації на зайняття посади лікаря-психотерапевта [PERSON] була повідомлена після особистого подання нею заяви 24.10.2019 року та була запрошена на бесіду до керівника закладу на 28.10.2019 року. Однак, [PERSON] не здійснила жодних дій (зокрема щодо підтвердження кваліфікації) для зайняття бажаної нею посади, про що повторно була повідомлена 28.10.2019 року. На заяву позивачки від 28.10.2019 року їй було направлено листа від 08.11.2019 року №11/11 про необхідність надати документи, що підтверджують наявність кваліфікації лікаря-психотерапевта, даний лист направлено поштовим зв`язком, без повідомлення про вручення та ідентифікації поштового відправлення, а тому у Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради відсутнє підтвердження поштового відправлення. Також [PERSON] на її заяву від 28.10.2019 року під час ознайомлення її з наказом про звільнення та врученням трудової книжки, усно було повідомлено про необхідність надати документи, що підтверджують наявність кваліфікації лікаря-психотерапевта. 28.10.2019 року із [PERSON] припинено трудовий договір, про що видано наказ №88-к від 28.10.2019 року про припинення трудового року. Даний наказ та трудову книжку [PERSON] отримала, але проставити підпис при отриманні відмовилася, про що складено відповідний акт про відмову проставити підпис про ознайомлення із наказом №88-к від 28.10.2019 року та одержання трудової книжки. Розірвання трудового договору із [PERSON] було погоджено профспілковою організацією. Факт розгляду подання щодо розірвання трудового договору з позивачкою та надання згоди на звільнення профспілковою організацією підтверджується поданням та наданими профспілковим комітетом протоколами, а саме: -подання №8/107 від 25.07. 2019 року; -протокол №7 засідань профспілкового комітету від 26.07.2019 року; -протокол №9 засідань профспілкового комітету від 25.09.2019 року; -протокол №10 засідань профспілкового комітету від 30.09.2019 року. Із протоколів вбачається, що позивачка запрошувалася на засідання профспілкового комітету, але жодного разу не з`явилася. Посилаючись на вказані обставини, генеральний директор Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради Вишневська Н.Г. просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивачки та її представника, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 03.04.2007 року по 28.10.2019 року [PERSON] працювала на посаді практичного психолога філії №2 диспансерно-поліклінічного відділення по наданню психіатричної допомоги Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а.с.7-8). На підставі рішення Дніпровської міської ради від 23.01.2019 року №41/40 «Про реорганізацію комунальних закладів охорони здоров`я з припинення як юридичних осіб шляхом їх перетворення у нові юридичні особи», Комунальний заклад «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради було реорганізовано у Комунальне некомерційне підприємство «Міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради (а.с. 48-51). У зв`язку з реорганізацією Комунального закладу «Дніпровська міська поліклініка №1» Дніпровської міської 05.08.2019 року було видано наказ №65-к «Про звільнення практичного психолога філії №2 [PERSON] за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України» (а.с.17). Згідно з наказом №88-к від 28.10.2019 року позивачку було звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату, про що в її трудовій книжці зроблено запис №36 (а.с.8). Згідно з вищевказаним наказом звільнення повинно відбутися 05.10.2019 року та п.1.1 вказаного наказу пропонувалося переведення позивачки за її згодою на наступні вакантні посади: бухгалтера, сестри медичної, лікаря-психотерапевта, завідувача, лікаря-психіатра. Наказом №78-к від 20.10.2019 року «Про виправлення технічної помилки» було внесено корективи до наказу №65-к від 05.08.2019 року, де було змінено дату звільнення позивачки із 05 жовтня 2019 року на 28 жовтня 2019 року. П.1.1 наказу від 05.08.2019 року щодо запропонованих посад залишився без змін(а.с.18). [PERSON] зверталася до відповідача з проханням про переведення її на запропоновану вільну посаду лікаря-психотерапевта, позивачкою через поштовий зв`язок було направлено заяву від 26.09.2019 року, однак відповідачем вона отримана не була, на другу заяву від 23.10.2019 року, яка була нею особисто здана до приймальні КНП «Міська поліклініка №1» ДМР, позивачка відповіді не отримала, дані обставини підтверджуються інформацією про відправлення за №4908002317733, відповіддю з Дніпропетровської дирекції АТ «Укрпошта» від 08.11.2019 року №39-Б-02-2019102910355/2580/1 та відміткою на заяві [PERSON] (а.с.19-22). Натомість відповідач вказує, що після подання [PERSON] заяви з проханням про переведення її на запропоновану вільну посаду лікаря-психотерапевта їй було направлено листа від 08.11.2019 року №11/11 про необхідність надати документи, що підтверджують наявність кваліфікації лікаря-психотерапевта, однак відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження направлення вказаного листа та взагалі повідомлення [PERSON] про необхідність надання нею відповідних документів. Із тексту відзиву також вбачається, що відповідач, запропонувавши позивачці вільну вакансію, сам одноособово зробив висновок про її невідповідність займаній посаді та про відсутність у неї відповідної кваліфікації, не надавши жодного доказу про те, що [PERSON] була повідомлена про необхідність підтвердження такої кваліфікації займаній посаді та про неможливість надання нею певних документів. На думку суду, у даному випадку пропозиція відповідача носила явно формальний характер і не відповідала меті, для якої ці дії повинні бути вчинені (вжити всіх заходів для забезпечення можливості особі, яка звільняється, перевестись на іншу роботу в цьому ж підприємстві). Так, відповідачем порушені такі засади цивільного права, як добросовісність, розумність та справедливість. Крім цього, до суду не надано переконливих, належних та допустимих доказів щодо сповіщення [PERSON] про засідання профспілкового комітету 26.07.2019 року, 25.09.2019 року та 30.09.2019 року, де у її відсутності розглядалося питання про надання згоди на її звільнення (не надано підтвердження поштового направлення чи вручення, усі акти складені з формальним підходом з відміткою про відмову від підпису). Згідно ст. 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Слід зауважити, що скорочення штату (не слід ототожнювати зі скороченням чисельності)це зменшення кількості або ліквідація певних посад, спеціальностей, професій тощо. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. У пункті 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 року №9 роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з ч.1 ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Згідно зі ст.42 КЗпП України при скороченні штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч.3 ст. 49-2 КЗпП України). Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Верховний Суд України, розглянувши цивільну справу №6-40цс15, сформулював правову позицію, згідно з якою власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Враховуючи вищевикладене та заважаючи на те, що при звільненні позивачки відповідач не дотримався вимог законодавства та не здійснив усіх необхідних дій щодо працевлаштування працівника, суд вважає поновити [PERSON] на роботі на попередній посаді практичного психолога Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради з 29.10.2019 року. При цьому, відповідно до п. 4 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника. У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позивачка відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судових витрат, суд приходить до висновку, що судові витрати у розмірі 840 гривень 80 копійок підлягають стягненню з Комунального некомерційного підприємства «Міська поліклініка №1» Дніпровської міської ради, код ЄДРПОУ 01985222, на користь держави.

Outcome: approved