Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

У березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання постанови державного нотаріуса № 241/02-31 від 26.01.2018 року незаконною, зобовязати нотаріуса вчинити певні дії. Згодом уточнив позовні вимоги та просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування вимог зазначив, що 10 жовтня 2013 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яка належала померлому на праві власності. Після смерті [PERSON] до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. На момент смерті батька його дружина, мати позивача [PERSON] постійно проживала з ним квартири, а тому вважається такою, що прийняла спадщину.\~ 17 квітня 2017 року остання померла та після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірної, яка належала їй на праві власності. Брат позивача - [PERSON] надав до нотаріальної контори відповідну заяву, згідно якої відмовився від належної йому частини спадщини на користь позивача.\~ При зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу було відмовлено, з тих підстав, що за інформаційною довідкою Спадкового реєстру існує заповіт від імені спадкодавця [PERSON], посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 02.03.1994 року за реєстром № 3-569. Отримати дублікат вказаного заповіту позивач не має можливості, оскільки даний документ знаходиться на зберіганні в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, який розташований на тимчасово окупованій території. Однак з моменту відкриття спадщини ніхто до нотаріуса, в установлений законом строк, не звертався. На підставі викладеного, просить визнати за ним право власності на\~ 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 10 жовтня 2013 року та визнати за ним право власності на\~ 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 17 квітня 2017. Позивач та його представник адвокат [PERSON], який діє на підставі договору-угоди №88/01/2018р. від 25.03.2018 року, у судове засідання не зявилися, надали заяви про можливість слухання справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачка державний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, а також відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги не визнає, постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 241/02-31 від 26.01.2018 року видана на законних підставах, у звязку із відсутністю у позивача оригіналу або дублікату заповіту [PERSON], посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 02.03.1994 року за реєстром № 3-569. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО № 765416, виданого повторно 22.11.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. В матеріалах справи міститься свідоцтво про право власності на житло № 14955 від 13.01.1994 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації «Житловик», зареєстроване в БТІ м.Маріуполя 07.07.2006 року за реєстровим номером 15318218, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності\~ по 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про смерть серії І-НО № 717547, виданого 11.10.2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, вбачається, що 10 жовтня 2013 року помер батько позивача [PERSON], актовий запис № 1187. Таким чином, після смерті [PERSON]\~ відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частині квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] були його дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON], які до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО № 994839, виданого 17.07.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, 17 липня 2017 року померла мати позивача [PERSON], актовий запис № 1073. Відповідно до інформаційної довідки Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №49026066 від 08.09.2017 року, 02.03.1994 року\~ [PERSON] складено заповіт, посвідчений Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 02.03.1994 року за реєстром №3-569. Проте інформація щодо спадкоємця відсутня. З копії спадкової справи після смерті [PERSON], померлої 17.07.2017 року, яка була надана на запит суду Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою, вбачається, що підставою для її відкриття стала заява [PERSON] про прийняття спадщини, подана в передбачених законом строк. [PERSON] надав до нотаріальної контори засвідчену належним чином заяву, згідно якої відмовився від належної йому частини спадщини на користь [PERSON]\~ Отже, з моменту відкриття спадщини, як після смерті [PERSON], так і [PERSON], жодна особа, окрім позивача, з заявою про прийняття спадщини не зверталась та претензій на майно не заявляла. Постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] № 241/02-31 від 26.01.2018 року [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріально дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири [ADDRESS] після померлої 17.07.2017 року [PERSON], з тих підстав, що за інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру знайдено інформацію про наявність заповіту від імені спадкодавця [PERSON], посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 02.03.1994 року за реєстром № 3-569. Отримати дублікат вказаного заповіту позивач не має можливості, оскільки даний документ знаходиться на зберіганні в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві, який розташований на тимчасово окупованій території. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що дублікат заповіту від імені [PERSON], посвідченого Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 02.03.1994 року за реєстром № 3-569, переданий на зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. Отримати дублікат цього документу в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній, через проведення операції обєднаних сил в м.Донецьк та тимчасову окупацію вказаного міста. Окрім того, відповідно до листа Центру поштового звязку № 5 Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 07.03.2016 року на даний час поштові відправлення в м.Донецьк не приймаються, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву. Попри це, суд вважає доведеними іншими письмовими доказами факт того, що єдиним спадкоємцем щодо майна померлої [PERSON] за законом є позивач, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте має обєктивні перешкоди для оформлення своїх спадкових прав в досудовому порядку. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обовязок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м.Донецьк. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачем право власності на\~ 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 10 жовтня 2013 року та право власності на\~ 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 17 квітня 2017.

Outcome: approved