Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Співпозивачі, звернувшись до суду, просять ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вказане житло належить їм на праві приватної спільної сумісної власності, де вони зареєстровані (прописані) і постійно проживають. У цій же квартирі зареєстрований колишній її мешканець - відповідач [PERSON], який там фактично не проживає з вересня 2013 року, коли у зв'язку із одруженням переїхав проживати до дружини, а з червня 2014 року разом з сім'єю виїхав на постійне місце проживання та працевлаштування за межі України, де перебуває по даний час. З огляду та такі обставини, їм створюються перешкоди в користуванні житлом, оскільки змушені вносити кошти на оплату вартості житлово-комунальних послуг за всіх зареєстрованих у квартирі мешканців, в тому числі й за відповідача, що сприятиме накопиченню заборгованості за оплату вказаних послуг. Крім того, у зв'язку із реєстрацією у квартирі відповідача, позбавлені можливості у повному обсязі користуватися і розпорядитися своїм нерухомим майном, зокрема оформити житлову субсидію. В судовому засіданні позивачі свої вимоги підтримали та з мотивів, наведених у позовній заяві, просять позов задовольнити. Також співпозивач [PERSON] пояснив, що відповідач, який доводиться йому сином, на даний час проживає у місті Чикаго (США), звідки надіслав їм на домашню адресу листа із заявою про визнання позову. Вказану заяву співпозивач та його представник просили суд долучити до матеріалів цивільної справи. [PERSON] при цьому зазначив, що з приводу зняття з реєстрації за місцем проживання в Україні спілкувався із сином через мережу Інтернет. Відповідач не заперечив проти зняття його з реєстрації за колишнім спільним місцем проживання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіславши до суду у порядку ч.2 ст.158 ЦПК України письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, а також заяву від 23.04.2015 р. про визнання позову. З'ясувавши обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається з поданих позивачами і досліджених в судовому засіданні письмових доказів (документів), [PERSON] та [PERSON] належить на праві приватної спільної сумісної власності квартира [ADDRESS], при цьому співпозивачу [PERSON] також належить на праві спільної часткової власності 1/3 частка вказаного житла, що вбачається зі Свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 1995 року, виданого Фондом державно-комунального майна Рівненської міської ради народних депутатів, і Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 квітня 2015 року, виданого [PERSON] державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори. Як слідує з виданої співпозивачу [PERSON] житлово-комунальним підприємством "Перспективне" довідки від 20.03.2015 р. №603 про реєстрацію і склад сім'ї, а також з наданих позивачами й досліджених в судовому засіданні Будинкової книги на належну їм квартиру та Технічного паспорта на це житло, у трикімнатній квартирі [ADDRESS], загальною площею 61,6 кв. м., зареєстровані співпозивачі, колишня дружина позивача [PERSON] - [PERSON], а також його син - відповідач по справі [PERSON] Надіславши до суду заяву про визнання позову, відповідач тим самим визнав ту обставину, що у спірній квартирі він дійсно не проживає з вересня 2013 року, а відтак, в силу норми ч.1 ст.61 ЦПК України, вказана обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як передбачено ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.1 ст.319, ст.391 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи з наведених норм цивільного законодавства, встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved