Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання його втратившим право користування жилим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником квартири [ADDRESS]. Квартира належить їй на підставі договіру купівлі-продажу від 28 жовтня 2015 року укладеного з відповідачем. Відповідач є колишнім власником квартири, але в порушення умов договір не знявся з реєстрації колишнього місця проживання. Наявність факту реєстрації відповідача в її квартирі позбавляє її права на оформлення субсидії. Тому за захистом своїх прав вимушена звернутись до суду. Позивач та представник позивача в судове засідання не з»явились, від представника позивача надійшла заява з проханням розглядати справу у його відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з» явився, відповідно вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України вважається таким, що про час та місце розгляду справи повідомлений. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно статті 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Статею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами ч міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселились у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членами його сім»ї. Встановлено, що позивачка являється власником квартири [ADDRESS]. Квартира належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2015 року, посвідченого нотаріально. Відповідач в будинку зареєстрований, але не проживає, змінивши місце проживання. Згідно акту, складеного за участю сусідів позивачки та представників Комунального підприємства "Житлогосп", відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає з липня 2015 року, його речей у квартирі немає (а.с. 4). Наявність факту реєстрації відповідача в даній квартирі позбавляє позивача можливості оформити субсидію та належним чином користуватися належною їй квартирою. Тому відповідача можливо визнати таким, що втратив право користування даним жилим приміщенням.

Outcome: approved