Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просить здійснити тлумачення заповіту, померлої [INFO] року [PERSON], посвідченого 15 березня 2004 року секретарем виконкому Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області за реєстром №44, а саме вважати, що [PERSON], яка померла [INFO] року в с. Кордишівка, Козятинського району Вінницької області, згідно заповіту, посвідченого 15 березня 2004 року секретарем виконкому Кордишівської сільської ради Козятинського району вінницької області за актовим записом №44, заповіла [PERSON] земельну ділянку площею 1,9795га, розташовану на території Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯД №390091, виданого на підставі розпорядження Козятинської районної державної адміністрації за №638 від 24.11.2006 року на ім'я [PERSON]. Визнати за нею, [PERSON], право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року на земельну ділянку площею 1,9795 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області, кадастровий номер земельної ділянки 0521483400:05:001:0070. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що [INFO] року померла ї мати [PERSON], яка постійно проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем виконкому Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області, за реєстром №44 від 15 березня 2004 року мати земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСПП «Україна» с. Кордишівка розміром 2,21 в умовних кадастрових гектарах та майновий пай заповіла їй. Іншим спадкоємцем за заповітом є [PERSON], яка успадкувала все інше майно. Вона спадщину прийняла, звернувшись із заявою про прийняття спадщини до Козятинської державної нотаріальної контори. 16 серпня 2007 року на ім'я матері був виданий Державний акт серія ЯД №390091 на право приватної власності на земельну ділянку площею 1,9795га, яка розташована на території Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області . Цільове призначення земельної ділянки - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Таким чином, мати, ще за життя, сертифікат про право на земельну частку (пай) переоформила на державний акт на право власності на земельну ділянку, тобто дане майно залишилось те саме, а документ, який посвідчує право власності змінено, внаслідок чого виникли певні незручності при оформленні права на спадщину на зазначену вище земельну ділянку , так як через цей факт неможливо визначити справжню волю спадкодавця. В даний час вона бажає оформити свої спадкові права , але вона не може це зробити , оскільки на думку нотаріуса змінився об'єкт спадкування. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задоволити позов. Відповідач [PERSON], яка діє як законний представник неповнолітньої [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала, що покійна мати [PERSON] заповідала [PERSON] земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва . Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] проживала в [ADDRESS], що підтверджується довідкою Кордишівської сільської ради № 78 від 06.02.2014р. ( а.с.8). [PERSON] на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай), належало право на земельну частку (пай) розміром 2,21 га га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка перебувала у колективній власності КСПП «Україна», розташована на території Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області, 15.03.2004 року секретарем виконкому Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області було посвідчено заповіт [PERSON], яким вона заповідала [PERSON] право на земельну чатку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності кспп "Україна " села Кордишівка Козятинського району Вінницької області розміром 2.21 в умовних кадастрових гектарах без винесення меж цієї ділянки в натурі. (а.с.4) Рішенням Козятинської райдержадміністрації № 638 від 24.11.2006 року вказана земельна частка(пай) була передана [PERSON] у власність, на підставі якого 16.08.2007 року їй було видано державний акт про право власності на вказану земельну ділянку розміром 1,9795га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер 0521483400:05:001:0070 серії ЯД № 390091, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010783400318 (а.с.7). [INFO] року [PERSON] померла і після її смерті залишилося два спадкоємця за законом - позивач та відповідач, які своєчасно прийняли спадщину. Однак державний нотаріус позивачу відмовив у посвідченні свідоцтва про право на спадщину за заповітом(спірну земельну ділянку) у зв»язку з тим, що в заповіті від 15.03.2004 року правовстановлюючим документом на спірне спадкове майно вказано сертифікат, який існував на момент його посвідчення, в той час як на момент смерті спадкодавця вказана земельна ділянка була передана [PERSON] безоплатно в приватну власність і видано державний акт про це(а.с.5). Відповідно до п. 216 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, єдиним правовстановлюючим документом на земельну ділянку являється лише державний акт про право власності на таку, бо згідно п.17 Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку(пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами і є дійсними при реалізації права на відведення земельної частки(паю) в натурі(на місцевості) та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тому після відкриття спадщини виникли складності щодо належного розуміння тексту заповіту, тобто заповіт містить суперечливі положення. За таких обставин застосовується тлумачення заповіту, що передбачено ст. 1256 ЦК. Основним правилом тлумачення заповіту є тлумачення його самими спадкоємцями, а лише при наявності спору між ними судом. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами спору про земельну ділянку зазначену в заповіті не має, а Державним нотаріусом встановлені невідповідності найменування та розмірів (гектарів) майна, визначеного заповідачем та змісту правовстановлюючих документів, що позбавляє права позивчки оформити свої спадкові права. Згідно Указу президента України від 08.08.95 року № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»при паюванні земель передбачене визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена КСП, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства баз виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) підтверджувалося видачею відповідного правовстановлюючого документу сертифікату. Згідно п. 17 Розділу Х «Перехідних положень»ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Станом на [INFO] року [PERSON] реалізувала своє право на виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю), право на яку ввона набула у відповідності до вимог вище зазначеного Указу президента України, в результаті чого, нею був отриманий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 390091 площа 1.9795га, виданий Козятинською райдержадміністрацією Вінницької області відповідно до розпорядження від 24.11.2006року № 638 про які не було зазначено у заповіті (не внесено змін до заповіту). З моменту отримання державних актів земельна частка (пай) як об'єкт правовідносин припинила своє юридичне існування, проте в той же час, не будучи добре обізнаною в суттєвості різниці між поняттями «земельна частка (пай)»та «земельна ділянка»і фактично визнаючи їх як одне і те саме, заповідач визначив зазначене спадкове майно як земельна частка (пай) та не вніс відповідних змін до заповіту, що в принципі, однаково свідчить про те, яке саме майно було визначено заповідачем і дає позивачеві право на спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Згідно ст. 213 ЦК України Зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги зясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Проаналізувавши зміст заповіту [PERSON] посвідченого секретарем виконавчого комітету Кордишівської сільської ради Козятинського району Вінницької області 15 березня 2004 року , суд приходить до висновку про те, що воля спадкодавця полягала саме на передачу у спадщину позивачу саме спірної, а не будь-якої іншої земельної ділянки. Зміст волі спадкодавця в судовому засіданні також підтверджено поясненнями позивача, представника відповідача , представленими позивачкою письмовими доказами, які достовірно свідчать про те, що на випадок смерті заповітом від 15.03.2004 року спадкодавець розпорядився саме спірною, а не будь-якою іншою земельною ділянкою Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Крім того, відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Позивач прийняв спадщину відповідно до ст.ст.1268,1269 ЦК України, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.4) У зв'язку з тим, що позивач позбавлений можливості у позасудовому порядку встановити право власності на спадкове майно в зв'язку з припиненням чинності сертифіката з моменту видачі на спірну земельну ділянку державного акту про право власності на землю, відповідно до ст. 392 ЦК України він має право звернутися до суду з позовом про визнання за ним такого права. Відповідно до ст.ст.11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При винесення рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Тому, з огляду на вищевикладене , суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволеню в повному обсязі.

Outcome: approved