Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-11 00:00:00

У вересні 2017 р. позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини усіх доходів від заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на ті підстави, що відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на його утримання не надає, участі у вихованні сина не бере. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. 12.04.2018 позивач до канцелярії подала заяву про підтримання своїх позовних вимог та просить слухати справу у її відсутність (а.с. 17). Відповідач у судове засідання також не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. 12.04.2018 через канцелярію суду відповідачем було подано заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі (а.с. 18). Таким чином, з урахуванням того, що відповідач визнав позов, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 31.07.2014 між сторонами був укладений шлюб (а.с. 5). У даному шлюбі у сторін народився син [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Так, 16.02.2017 рішенням Шевченківського районного суду м. Києва шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний (а.с. 4). Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За змістом ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Таким чином, обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги, що відповідачем визнано позов щодо утримання дитини до досягнення ним повноліття і створювати необхідні передумови для його розвитку і забезпечення організації життя нарівні з позивачем, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який є фізично та психічно здоровим. Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по утриманню дітей покладено на обох батьків, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved