Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

покликаючись на непогашення відповідачем заборгованості по кредитному договору позивач у поданій до суду 01 вересня 2015 року заяві просить стягнути з нього 386 967 грн. 42 коп. боргу та сплачений судовий збір в розмірі 3 869 грн. 67 коп. Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, проте в судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. У поданій до суду заяві представник позивача просить справу слухати у його відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності вказаних осіб в порядку заочного розгляду та згідно ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши справу в межах заявленого позову на підставі представлених доказів, вивчивши матеріали справи, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Як встановлено судом і даний факт вбачається з матеріалів справи, між сторонами укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2010 року стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 113 878 грн. 66 коп., а саме тіло кредиту, нараховані по 12 липня 2010 року відсотки та підвищені відсотки, та звернено стягнення на предмет іпотеки належне відповідачу майно,вирішено питання щодо відшкодування судових витрат. У відповідності до розрахунку станом на 21 серпня 2015 року заборгованість за кредитним договором по відсоткам та підвищеним відсоткам з 12 липня 2010 по 21 серпня 2015 року складає 14 587,16 дол. США. Крім того, 69 582 грн. 14 коп. становлять інфляційні втрати та 8 349 грн. 86 коп. 3% річних за час прострочення. Обставини, встановлені судовим рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 14 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, докзуванню не підлягають відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України. Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Так, відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, зокрема передати майно, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст.510 ЦК України). Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, виходячи з характеру спірних правовідносин та змісту норм ст.ст.598 - 599, 653 ЦК України розрізняються поняття «розірвання договору» і «припинення зобов'язання (договору)». При цьому розірвання договору припиняє його дію на майбутнє і не скасовує сам факт укладення і дії договору включно до моменту його розірвання, а також зберігає в дії окремі його умови щодо зобов'язань сторін. Розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом, у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є розірваним (ст.651 ЦК України). Договір також може бути розірваний за згодою сторін або за рішенням суду за правилами, встановленими ст.652 ЦК України. Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов'язань, у тому числі виконання зобов'язання, проведеного належним чином (ст.ст.598, 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Пред'явлення одночасно з вимогою про стягнення боргу вимоги про розірвання кредитного договору є правом кредитора, а не його обов'язком. У справі кредитор такої вимоги до боржника не пред'являв. Звернення до суду з підстав, передбачених законом і договором, із вимогою про дострокове повернення всіх сум за кредитним договором у зв'язку з порушенням його умов не означає односторонньої відмови від договору, а є наслідком неналежного виконання боржником своїх зобов'язань і способом цивільно-правової відповідальності останнього. Як вбачається із роз'яснень, викладених у абз.1, 2 п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст.599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст.ст.526, 599 ЦК України. Аналогічні правові висновки містяться і у постановах Верховного Суду України від 20 грудня 2010 р. у справі № 3-57гс10; від 4 липня 2011 р. у справі № 3-65гс11; від 12 вересня 2011 р. у справі № 3-73гс11; від 24 жовтня 2011 р. у справі № 3-89гс11; від 14 листопада 2011 р. у справі № 3-116гс11). Пред'являючи позов, позивач виходив з того, що з винесенням рішення суду не припинилося кредитне зобов'язання повністю, оскільки заборгованість, що була стягнута, визначалася станом по 12 липня 2010 року включно. Саме по собі рішення суду про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, теж не припиняє наявні між сторонами договірні правовідносини, оскільки в силу вимог ЦК України зобов'язання припиняється на підставах встановлених договором або законом (ст.598) та виконанням, проведеним належним чином (ст.599), не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання боргу, а за наявності для того підстав, і для застосування штрафних санкцій. Будь-які інші підстави припинення зобов'язання договором позики сторонами не встановлені, а тому правовідносини, що склалися між сторонами на підставі вказаного кредитного договору, продовжуються. Факт винесення судового рішення не припинив дію кредитного договору в частині нарахування відсотків за користування кредитними коштами, комісії, а також пені та штрафних санкцій у період починаючи з дати, до якої був нарахований борг, що його стягнув суд, по день нового нарахуванння. Отже, зобов'язання не виконано боржником належним чином і в повному обсязі. Проте, усі платежі, що належать з позичальника, підлягають визначенню з урахуванням виконання позичальником рішення суду в повному обсязі щодо визначених цим рішенням елементів боргу. У звязку із задоволенням позову згідно ст.88 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного, ст.ст.526, 543, 572, 575, 589, 1054 ЦК України,

Outcome: approved