Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом про надання додаткового строку на вступ у спадщину Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] мати позивача померла, однак остання не знала про похорони матері, оскільки проживає у Об`єднаному королівстві Великобританії, та не мала змоги прилетіти на похорони вчасно. Таким чином, перебуваючи у важкому психологічному стані, позивачем були пропущенні строки на вступ у спадщину, що, як наслідок, майно у спадщині отримав відповідач - [PERSON] . З врахуванням зазначеного, позивач просить суд, надати [PERSON] додатковий строк на звернення із заявою про прийняття спадщини терміном два місяці з моменту набрання даним рішенням законної сили. 31.03.2020 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка передана судді Ільєвій Т.Г. цього ж дня, для вирішення питання про відкриття провадження. 16.04.2020 ухвалою суду було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження. 22.06.2020 клопотання позивача про забезпечення доказів, ухвалою суду було задоволено та забезпечено докази, шляхом витребування у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни (адреса: м. Київ, пр.-т. В. Лобановського, б.6-а, оф. 150) належним чином завірені копії спадкової справи [PERSON] [INFO] , яка померла [INFO] . 29.07.2020 супровідним листом від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мельник Ірини Леонідівни, було направлено до суду копії спадкової справи [PERSON] 05.08.2020 ухвалою суду було закинено підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Разом з цим, представником позивача подано заяву про розгляд справи за відсутності позивача, проти заочного рішення не заперечувала, та просила суд не розглядати клопотання від 05.08.2020 про допит свідка . Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Окрім цього, до суду від відповідача не було подано жодних документів на спростування доводів позивача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, про що зазначено у позовній заяві. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05 липня 2019 року, що видане повторно Дніпровським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 140 від 24 січня 2017 року (а.с.9). Спорідненість позивача з померлою матір`ю підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане повторно 05 липня 2019 року Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). Так, позивач зазначає, що 09 червня 2019 року остання через свого представника за довіреністю звернулась до Першої державної нотаріальної контори м. Києва із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, що було зареєстровано за № 6426/01-16. На даний запит державний нотаріус повідомив, що брат позивача, відповідач - [PERSON] раніше звернувся із заявою про прийняття спадщини і приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Іриною Леонідівною, на підставі якої було відкрито спадкову справу після смерті матері. 11 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельник Іриною Леонідівною було винесено постанову за вих. № 48/2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропуску позивачем шестимісячного строку на прийняття спадщини (а.с.11). Таким чином, позивач була змушена звернутись до суду з позовом про надання додаткового строку на вступ у спадщину та, як підстави для поновлення її прав, зазначає, що про смерть матері стало відомо від її племінника, а не від рідного брата, позивач просила відповідача відтермінувати похорон матері щоб встигнути прилетіти, але останній заявив, що все вже організовано і ніхто чекати не збирається. Окрім цього, батько з яким позивач підтримувала близькі стосунки, помер через два місяці після смерті матері, [INFO] . З врахуванням зазначених обставин, у позивача значно погіршився психологічний стан здоров`я. Так, за день до смерті батька [INFO] позивача було оглянуто лікарем - психіатром та призначено продовжувати приймати ліки-траквілізатори, що підтверджується довідкою з лікарні Найтінгейл від 16.07.2019 року (а.с.25-26). Таким чином, позивач зазначає, що [INFO] , після смерті матері, остання перебувала в хворобливому стані з діагнозом депресія, приймала сильно діючи лікарські препарати та за станом свого здоров`я не мала можливості звернутись із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Внаслідок загострення психічного стану, в січні 2018 року позивач опинилась на стаціонарному лікуванні з діагнозом, що підтверджується відповідною довідкою (а.с. 27-28). Окрім іншого, в підтвердження обставин пропуску строку, позивач долучає до матеріалів справи копію Висновку експертів з питань в галузі судово-медичної та судово-психіатричної експертизи від 10.02.2020 року, в якому зазначено, що : « ….. [PERSON] в період з 23.01.2017 р. по 09.06.19 страждала на важкий депресивний епізод, при якому людина внаслідок враження в першу чергу емоційно - вольових функцій, нездатна адекватно оцінювати свій стан, планувати, прогнозувати наслідки не справляється із забезпеченням своєї життєдіяльності, з соціальними функціями, своїх дій вплинули на її життєдіяльність в тому числі здатність відвідувати державні установи та здійснювати нотаріальні дії» (а.с. 12-18). Так, за змістом ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно ст. 1270 ЦПК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ч. 3 ст.т 1272 вказаного Кодексу, за позовом спадкоємця, що пропустив строк для прийняття спадщини із поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як вбачається із положень ч.1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Позивач пропустив встановлений строк для прийняття спадщини, тому вправі звернутись в суд з позовом для визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Відповідно до ст.ст.1296-1298ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини, як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, позивач, як спадкоємець за законом не звернулась вчасно до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна, тобто не вчинила необхідні дії для отримання спадщиниу період передбачанений законом. Таким чином, позивач просить встановити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] . Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Суд дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що зазначені причини пропуску,а саме: тривалий депресивний стан, який заважав позивачу вчасно звернутись до нотаріуса, та те, що остання проживає у Лондоні в Об`єднаному королівстві Великобританії, є поважними та обґрунтованими та підтвердженими документально, оскільки факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а протилежного стороною відповідача суду не було доведено та не спростовано. Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Також, окрім зазначеного, позивач просить суд, стягнути з відповідача понесені судові витрати, тобто витрати у відповідності до наданого попереднього розрахунку (а.с.7), за сплату судового збору, складання висновку та перекладу документів з нотаріальним завіренням. Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Так, ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК Україниінші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача;2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Окрім цього, ч. 8 ст. 141 ЦПК передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що позивач не надала до суду, ані акт приймання-передачі наданих послуг, ані платіжні документи,що підтверджують оплату послуг, ані детальний розрахунок таких витрат, тому судові витрати в цій частині не підлягають задоволенню. В частині стягнення з відповідача на користь позивача документальної підтвердженої сплаченої суми судового збору у розмірі 841 грн. 00 коп. слід задовольнити.

Outcome: approved