Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-29 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яке є правонаступником ПАТ «Кредобанк», звернулось до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення в солідарному порядку суми боргу за кредитним договором № 1МБ-266 від 17.09.2012 року, який укладено між ПАТ «Кредобанк» та ФОП [PERSON]. За вказаним позовом позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів суму боргу за вказаним кредитним договором, яка виникла\~ в розмірі 185\~290,54 грн, з яких:\~ 163 432,00 грн. - неповернута сума кредиту, в тому числі 30\~912,00 грн. простроченої заборгованості по поверненню кредиту за період з 17.10.2014 року по 16.04.2015 року; 16\~298,32 грн. прострочена заборгованість по відсоткам за період з 29.08.2014 року по 31.03.2015 року; 3696,94 грн. пеня по простроченій основній сумі кредиту за період з 08.10.2014 року по 07.04.2015 року; 1863,28 грн. пеня по прострочених відсотках за період з 08.10.2014 року по 07.04.2015 року. У позовній заяві позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем по справі [PERSON] (Відповідач 2) 17.09.2012 року укладено кредитний договір № 1МБ-266. Відповідно до умов договору банк надав Відповідачу 2 у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, на умовах, визначених договором, грошові кошти в сумі 265 000,00 грн. Термін користуванням кредитом до 16.09.2017 року. Процентна ставка за користуванням кредитом: 14,99% річних в гривні. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 17.09.2012 року між позивачем ПАТ «Кредобанк», [PERSON]В.(Відповідачем 2/ позичальник) та [PERSON] (Відповідачем 1/поручитель) було укладено договір поруки № б/н, згідно якого Відповідач 1 зобов'язалась відповідати перед позивачем за виконання Відповідачем 2 зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені штрафних санкцій та збитків, визначених договором. Згідно до умов договору поруки у випадку невиконання Відповідачем 2 будь-якого зобов'язання за кредитним договором, Відповідач 1 та Відповідач 2 відповідають перед позивачем як солідарні боржники.\~\~Банк виконав свої обов'язки згідно приписів кредитного договору № 1МБ-266 від 17.09.2012 року. Однак, Відповідач 2 свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, не виконує. По даному кредитному договору утворилась заборгованість, яку позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів. У звязку з тим, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право грошової вимоги за кредитним договором № 1-МБ-266 від 17.09.2012 року, на підставі договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами № 17/10-02 від 17 жовтня 2017 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», позивач просить стягнути з відповідачів вказану заборгованість в солідарному порядку та покласти на відповідачів судові витрати по справі. Ухвалою суду від 05 березня 2018 року за заявою представника позивача позовні вимоги, в частині вимог щодо стягнення суми заборгованості з пені по простроченій основній сумі кредиту за період з 08.10.2014 року по 07.04.2015 року в розмірі 3696,94 грн. та заборгованості з пені по прострочених відсотках за період з 08.10.2014 року по 07.04.2015 року в розмірі 1863,28 грн. залишено без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові. Зазначила, що на даний час заборгованість відповідачами не погашена тому просить задовольнити позов, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи відповідачі належним чином були повідомлені. Будь-яких клопотань від відповідачів щодо відкладення розгляду справи та про причини їх неявки на адресу суду не надходило. Відповідач [PERSON] надав відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги не визнає і вважає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки вказаний спір відноситься до юрисдикції господарського суду. Зазначав, що п.10.3 кредитного договору № 1-МБ-266 від 17.09.2012 року передбачено, що будь-який спір, що виникає з даного кредитного договору повинен розглядатися господарським судом. Також посилався на ЗУ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» , у зв»язку з чим вважав, що банк неправомірно нарахував йомк пеню та штрафі за період з 124.04.2014 року, що прямо заборонено законом. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не зявились в судове засідання без повідомлення причин та відповідач [PERSON] не подала будь-яких заперечень проти позову і позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини із зобовязального права. Судом встановлено наступне. Відповідно до умов кредитного договору № 1МБ-266 від 17.09.2012 року ПАТ «Кредобанк» надав ФОП [PERSON] кредит для придбання автомобіля у розмірі 265000,00 грн., строком до 16.09.2017 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,99 % річних та сплатою комісії за розгляд кредитної заявки 2000 грн., за видачу кредиту 1% від суми кредиту по договору, яка сплачується до видачі кредитних коштів. Дата остаточного повернення кредиту 16 вересня 2017 року. Відповідно до п.5.1 кредитного договору, позичальник зобовязався повертати кредит відповідно до графіку повернення кредиту, який є додатком до цього договору. Меморіальним ордером №24429430 від 18.09.2012 року підтверджується отримання [PERSON] коштів за кредитним договором №1МБ-266 від 17.09.2012 року в розмірі 265\~000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 1МБ-266 від 17.09.2012 року між позивачем та [PERSON] і [PERSON] 17.09.2012 року був укладений Договір поруки №б/н, згідно якого, [PERSON] поручилася перед ПАТ "Кредобанк" за виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором № 1МБ-266 від 17.09.2012 року. З п.1.1 договору поруки від 17.09.2012 року вбачається, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань за кредитним договором в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок). Згідно п.2.6 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Пунктом 4.7 договору поруки передбачено, що порука за цим договором припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобовязання за кредитним договором. Відповідач [PERSON] станом на 08.04.2015 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість за кредитним договором в сумі 179730,32 грн., яка складається з: 163432,00 грн. - неповернута сума кредиту; 16\~298,32 грн. прострочена заборгованість по відсоткам. Вищевказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості за кредитним договором №1МБ-266 від 17.09.2012 (а.с.6-7). Наданий розрахунок суд перевірив та вважає його правильним. Копією договору факторингу із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами №17/10-02 від 17 жовтня 2017 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», а також додатком № 1 до цього договору підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло права кредитора за кредитним договором № 1-МБ-266 від 17.09.2012 року, що укладався між ПАТ «Кредобанк» та ФОП [PERSON]В (а.с.101-105). Відповідно до п.3.2 договору факторингу № 17/10-02 від 17 жовтня 2017 року та додатку № 1 до нього підтверджується, що ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»(фактору), у звязку з підписанням вказаного договору, передано у власність права вимоги як за кредитними договорами так і за забезпечувальними документами (договорами поруки) у повному обсязі (а.с.102). Згідно додатку № 1 до договору факторингу № 17/10-02 від 17 жовтня 2017 року заборгованість в частині непогашеного кредиту, несплачених процентів за користування кредитом, комісій, плат за кредитним договором № 1-МБ-266 від 17.09.2012 року, станом на 17.10.2017 року становить 179930,32 грн. (а.с.104). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3. ч.1 ст.3 ЦК України. За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Станом на момент розгляду даної справи докази виконання відповідачами зобовязань з повернення кредиту та сплати процентів за його використання в матеріалах справи відсутні. Таким чином, суд дійшов висновку про порушення відповідачами встановленого у кредитному договорі строку повернення грошових коштів. Згідно з ч. 1,3 ст. 553 Цивільного кодексу України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Стаття 554 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Щодо доводів відповідача [PERSON] стосовно того, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства Добропільським міськрайонним судом Донецької області, оскільки вказаний спір повинен розглядатися господарським судом, то до вказаних доводів суд відноситься критично і не приймає їх до уваги виходячи з такого. З детальної інформації щодо фізичної особи-підприємця [PERSON], яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, вбачається, що 12.07.2006 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON], 24.02.2017 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (а.с.138-140). Тобто з наведеного вбачається, що на момент пред»явлення до суду позову відповідач був фізичною особою-підприємцем. Крім того, з позову вбачається, що вимоги про стягнення кредитної заборгованості позивачем пред»являлися одночасно як до основного боржника за договором (ФОП [PERSON]В.) так і до поручителя [PERSON], яка є фізичною особою. Зміст кредитного договору № 1-МБ-266 від 17.09.2012 року свідчить про те, що укладаючи кредитний договорів [PERSON] не брав кредитні кошти з метою господарської діяльності. З кредитного договору вбачається, що кредит брався для придбання транспортного засобу. Відомостей, які б свідчили, що кредит брався з метою залучення їх у господарську діяльність ФОП [PERSON], кредитний договорів не містить. Крім того, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] також не було доведено належними та допустимими доказами вищевказаного. Відповідно до п.14 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спір фізичної особи, яка має статус суб'єкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не пов'язаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Роз»яснення Пленуму ВВССУ, які викладені в п.2 постанови Пленуму від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», також свідчать про те, що у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи та з урахуванням вимог статей 15 - 16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК) при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий. Зокрема, це можуть бути позови банку (іншої фінансової установи) до фізичної особи - позичальника і до юридичної особи - поручителя чи навпаки, які виникли з одних і тих самих правовідносин - отримання кредиту. Враховуючи наведене, вказаний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Проаналізувавши зібрані та дослідженні по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а саме в розмірі 179730,32 грн. (сто сімдесят девять тисяч сімсот тридцять гривень 32 коп.), який складається з: 163432,00 грн. - неповернуа сума кредиту, в тому числі 30\~912,00 грн. простроченої заборгованості по поверненню кредиту за період з 17.10.2014 року по 16.04.2015 року; 16298,32 грн. прострочена заборгованість по відсоткам за період з 29.08.2014 року по 31.03.2015 року. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд,

Outcome: approved