Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-20 00:00:00

У липні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський районний сектор в м.Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням квартирою, що розташована за адресою: [ADDRESS]; зобов»язати Ленінський районний сектор в м.Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області здійснити дії щодо зняття з реєстрації за місцем проживання: [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, попередньо не повідомивши суд про причину своєї неявки, хоча був повідомлений про час та місце розгляду справи в установленому законом порядку. Представник третьої особи Ленінського районного сектору в м.Полтава Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не з»явився, про причину своєї неявки суду не повідомив, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи. Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України розглянув справу без участі відповідача на основі наявних у справі даних та доказів. Суд, вислухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом видане 05.04.2002р. державним нотаріусом Полтавської районної державної нотаріальної контори [PERSON] (зареєстрованого в Реєстраційній службі Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 27.10.2013р.) належить двохкімнатна квартира загальною площею 43,4 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української PCP від 30.06.1983 р. № 5464-Х (із змінами) (надалі ЖК УРСР), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші, не заборонені законом, угоди. Згідно із даними довідки виданої КП «Житлово-експлуатаційною організацією №2» у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON] - брат - [INFO], дата реєстрації: 28.02.1997р., [PERSON] - племінниця - [INFO], дата реєстрації: 12.Об.2015р., [PERSON] - донька племінниці - [INFO], дата реєстрації: 12.06.2015р., [PERSON] - донька племінниці - [INFO], дата реєстрації: 12.06.2015р., [PERSON] - власник - [INFO], дата реєстрації: не зареєстрована. Положеннями статті 64 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до положень ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомозої території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Статтею 162 ЖК УРСР визначено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. У вказаній вище квартирі за адресою: [ADDRESS], [PERSON] не проживає починаючи з 2000 року, що підтверджується показами даними в судовому засіданні свідками: [PERSON], [PERSON] Частинами 1 та 2 ст. 71 ЖК УРСР передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. За період з 2000р. по теперішній час (липень 2015р.) [PERSON] не з'являється за адресою своєї реєстрації, в зв'язку із чим усі обов'язки, які випливають з утримання квартири, покладаються виключно на [PERSON]. Згідно із положеннями ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 99 Житлового кодексу України передбачає, що піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. Піднаймач і члени його сім'ї, а також тимчасові жильці зобов'язані негайно звільнити займане жиле приміщення. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення. Частина 1 ст. 321 ЦК України, встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач, [PERSON] перешкоджає позивачу, [PERSON] у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, так як не знявся з місця своєї реєстрації: [ADDRESS]. Згідно із ч. 3 ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. В ст. ст. 7, 8 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов'язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі викладеного,

Outcome: approved