Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.11.1984 року. Мають повнолітнього сина. [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що вони не зійшлися характерами та поглядами на життя, тому між ними часто виникали сварки і непорозуміння. На даний час він проживає в іншій області та більше року не підтримує з відповідачкою жодних відносини. Шлюб набув формального характеру, тому примирення між ними недоцільне. Відповідачка відмовляється розірвати шлюб через органи ДРАЦСу. Надав суду нотаріально посвідчену заяву про розгляд справи у його відсутності, у звязку з тривалим виїздом за межі області. Позовні вимоги підтримує повністю та просить шлюб розірвати. Підстав для примирення немає. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що позивач із 2010 по 2015 роки постійно знаходився на заробітках у іншій області де проживав у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Додому приїжджав дуже рідко. Був випадок коли він заразив її венеричною хворобою. У березні 2015 року він забрав особисті речі та виїхав із дому повідомивши їй, що більше не хоче з нею жити. Їй відомо, що уже рік він живе у фактичному шлюбі з [PERSON]. Коли чоловік подавав позов про розірвання шлюбу то приїжджав у село з нею. [PERSON] говорила її знайомим, що після розірвання шлюбу [PERSON] розпишеться з нею. Тиждень тому вона розмовляла з позивачем по телефону і він знову сказав, що не хоче повертатися до неї. Визнає, що сімя фактично не існує. Строк для примирення не потрібний, але вона заперечує проти розірвання шлюбу, так як їй це не потрібно. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року розяснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття любові та поваги однин до одного. Це підтверджується тим, що за час перебування у шлюбі між ними часто виникали сварки та непорозуміння. Вони неодноразово припиняли спільне проживання, позивач кілька років проживав у фактичному шлюбі з іншою жінкою. На даний час також проживає з іншою жінкою. Відповідачка заперечуючи проти позову не вказала на жодну обставину, яка могла б зближувати їх із позивачем та бути приводом для примирення. Всі названі нею обставини свідчать якраз про те, що сімя розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Судові витрати слід покласти на позивача За таких обставин,

Outcome: approved