Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 23 листопада 2013 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, був зроблений відповідний актовий запис № 1683. Вони з відповідачем мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Позивачка зазначає, що ніякої домовленості щодо утримання дітей між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач не бере участі в утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, хоча має таку можливість, так як фізично здоровий, здатен працювати та отримувати доходи. На даний час відповідач не має на утриманні інших осіб, аліменти нікому не сплачує. З посиланням на ст.ст. 182, 184 СК України, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання дітей: сина [PERSON] в розмірі 1000 грн. 00 коп., та доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісяця до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримали та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що з 23 листопада 2013 року сторони уклали шлюб, про що Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, був зроблений відповідний актовий запис № 1683, в період якого у них народились діти: син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO] (а.с. 6,7). Згідно довідок Микільської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області №743 від 14 липня 2017 року, малолітні діти [PERSON], [PERSON], проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Дана обставина визнана сторонами і не оспорюється (а.с. 8). Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці регулярно не надає, хоча зобовязаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дітей, у звязку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня предявлення позову до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, який не працює, так і дітей, їх вік та потреби, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000 грн., та доньки [PERSON] в розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дітей, так і відносно відповідача, сторонами не надано. Крім цього, у звязку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 184 СК України,

Outcome: approved