Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

У липні 2017 року позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона являється власником 1/3 частини трикімнатної квартири, загальною площею , загальною площею 57,3 кв. м (житлова площа 39,6 кв. м), розташованого за адресою: [ADDRESS], іншими власниками є [PERSON], яка володіє 1/3 частиною спірної квартири, та [PERSON] який володіє 1/3 частиною спірної квартири. Позивач зазначає, що жодних проблем у взаємовідносинах між нею та Відповідачами з приводу взаємного користування спірним будинком не існує, але відповідачі своїми діями та словами постійно провокують сварки, зовсім не поважають прав та законних інтересів, при цьому [PERSON], та [PERSON], за вищезазначеною адресою не проживають, а лише рідко приїздять і такі приїзди, як правило, закінчуються сварками. Позивачка вважає, що зважаючи на її вік, такі умови проживання є неналежними та некомфортними, що призводить до погіршення її стану здоровя. Позивач зазначає, що спірна квартира є річчю неподільною,, а тому враховуючи, що частка Відповідачки 1 та Відповідачки - 2 є незначною та недостатньою для їх проживання на ній, Позивач просить припинити право власності [PERSON] на 1/3 квартири з виплатою грошової компенсації Відповідачу 1 та припинити право власності [PERSON] на 1/3 квартири з виплатою грошової компенсації Відповідачу 2 та визнати право власності за Позивачем на спірну квартиру. Сторони в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Від позивача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. Згідно ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд. Може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та винести заочне рішення. Дослідивши матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується вимоги позову, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Відповідно до вимог статей\~1\~та\~3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником 1/3 частини трикімнатної квартири, загальною площею 57,3 кв. м (житлова площа 39,6 кв. м), розташованого за адресою: [ADDRESS] (далі Спірна квартира), набутої в порядку реалізації права на безкоштовну приватизацію житла, а саме загальної 19.1 кв.м., з них житлової 13.2 кв.м. [PERSON], володіє 1/3 частини спірної квартири, набутої в порядку реалізації права на безкоштовну приватизацію житла, а саме загальної 19.1 кв.м., з них житлової 13.2 кв.м. [PERSON], володіє 1/3 частини спірної квартири, набутої в порядку реалізації права на безкоштовну приватизацію житла, а саме загальної 19.1 кв.м., з них житлової 13.2 кв.м. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи поділ спірної квартири у відповідності з вимогами нормативних документів не вбачається можливим, а відтак спірний квартира є річчю неподільною. Частиною 1\~ст. 365 ЦК України\~передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї, що підтверджується нижчевикладеним. Відповідно до\~ст. 47 Житлового кодексу\~Української PCP від 30.06.83, норма житлової площі встановлюється у розмірі 13,65 кв. м., на одну особу, при тому, що Позивачці належить лише 13.2 кв.м., житлової площі, шо не відповідає нормі встановленій ЖКУ РСР від 30.06.83. Ухвалою Верховного суду України від 23.08.2006 у справі про припинення права на частку в спільному майні зазначено, що для застосування норми ч. 1\~ст. 365 ЦК України щодо припинення права особи на частку у спільному майні необхідна наявність хоча б однієї із зазначених в ч. 1\~ст. 365 УК України\~умов, а не вся їх сукупність. Згідно абз. 5 п. 6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 04.10.91 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов'язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов'язковим наведенням відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на квартиру є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник забезпечений іншою жилою площею. Приймаючи до уваги, що житлова площа частини будинку, що належить кожному з відповідачів не є незначними для створення належних житлових умов, тобто їх частки є незначною та недостатньою для проживання на ній, а спірна квартира не може бути виділена в натурі, що підтверджується висновком експерта, при цьому, враховуючи, що Відповідачки мають власне окреме житло, суд приходить до висновку, що припинення права власності на незначну частку у спірній квартирі, яка належить кожному з відповідачів, не завдасть істотної шкоди інтересам Відповідача 1 та Відповідача - 2, а тому позов підлягає до задоволення. Позовні вимоги в частині відшкодування судових витрат підлягають до задоволення згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: approved