Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], в обґрунтування якого вказала, що з 2003 року вона перебувала з відповідачем у цивільному шлюбі, 20.02.2007 року шлюб між ними було офіційно зареєстровано у відділі РАЦС. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося і 05.09.2016 року шлюб між ними було розірвано. Позивач вказує, що син 12.03.2017 року прийняв для себе рішення проживати разом із своїм батьком. Однак проживання з відповідачем негативно вплинуло на навчання дитини, його поведінку з вчителями, на неохайність в зовнішньому вигляді. Тобто, відповідач належним чином не виконує свої обов'язки по вихованню і утриманню сина. На теперішній час він проживає з іншою жінкою на зйомній квартирі, не має достатнього матеріального доходу для утримання дитини. Крім цього, [PERSON] раніше судимий за скоєння особа тяжкого злочину. Позивачка переконана, що дитина повинна проживати з нею, оскільки вона любить свого сина і має змогу забезпечити його всім необхідним. Постійно слідкує за станом здоров'я дитини, його розвитком, виховує та піклується про нього, з нею є психологічний контакт, прив'язаність один до одного, а тому [PERSON] просить визначити місце проживання сина з нею. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Представники третіх осіб - Служба у справах дітей адміністрації Корабельного району Миколаївської міської ради та Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради у заяві про розгляд справи у їх відсутність, не заперечували щодо задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, та оцінивши їх у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 22.02.2007 р. по 05.09.2016 р. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.11). Після розірвання шлюбу і до березня 2017 р. дитина проживала з матір'ю [PERSON] За місцем проживання матері за адресою: вул. Павла Ходченка, 88 для дитини створені задовільні умови для проживання, виховання та гармонійного розвитку, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 22.03.2017 р., складеним службою у справах дітей адміністрації Центрального району. З березня 2017 р. [PERSON] змінив місце проживання і почав проживати з батьком, [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Згідно з поданням навчального закладу від 12.04.2017 р. № 28, характеристики від 23.03.2017 р., з моменту спільного проживання з батьком поведінка [PERSON] різко змінилася: він почав пропускати заняття в школі без поважних причин, грубо розмовляє з учителями, до школи з'являється без підручників, домашнє завдання не виконує (а.с.8-10). Мати, [PERSON], намагається контролювати відвідування сином навчальних занять, але безрезультатно. Між батьками порозуміння немає. Працівниками служби у справах дітей адміністрації Центрального району неодноразово проводилися бесіди з [PERSON] особисто та у телефонному режимі, однак батько не виконує рекомендацій служби у справах дітей. Згідно з листом-відповіддю ММЦСССДМ від 30.03.2017 р. № 513, [PERSON] відмовився прийти з сином до психолога ММЦСССДМ з метою проведення психологічної роботи з [PERSON], спрямованої на стабілізацію його емоційного стану та налагодження доброзичливих родинних стосунків. За ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Із наявного у матеріалах даної справи висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 13.05.2017 року № 961/02.02.01-22/22/14/17, вбачається, що зазначений орган вважає доцільним проживання дитини з матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дітей до кожного з них та інші обставини, що мають істотне значення. За п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішення спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. [PERSON] [PERSON]. [INFO], надав письмові пояснення, в яких висловив своє бажання постійно проживати із своєю матір'ю [PERSON] Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про доцільність визначити місце проживання [PERSON], [INFO], з матір'ю, позивачем по даній справі [PERSON]. На підставі наведеного,

Outcome: approved