Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником 17/200 ідеальної частки від домоволодіння [ADDRESS] на підставі договору дарування, серія та номер:6565, виданого 03 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області. Окрім неї співвласниками зазначеного домоволодіння є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідачам належать окремі частини (побудови) домоволодіння. На даний час до приміщень, які належать їй на праві спільної часткової власності, та приміщень, які належать відповідачам проведені окремі комунікації, у кожного свій вхід до будинку. Приміщень, якими б вона користувались з відповідачами спільно-немає. Вважає необхідним виділ належної мені долі, тому що спільне користування домоволодінням на теперішній час між співвласниками неможливе. За таких обставин, [PERSON] , посилаючись на ст. ст. 364, 367 ЦК України, - звернулася до суду за захистом майнових прав і інтересів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, позов просила задовольнити. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутністю, наполягає на задоволенні позовних вимог, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були неодноразово повідомлені належним чином. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку із розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 08 квітня 2019 року відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 12 червня 2019 року залучено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 24 вересня 2019 року\~підготовче провадження у справі закрито. Судом встановлено, що згідно договору дарування, серія та номер:6565, виданого 03 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області, [PERSON] є власником 17/200 ідеальної частки від домоволодіння [ADDRESS] . Згідно з технічним паспортом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] належить частина житлового будинку літ. А-1 (житловий будинок); будови літ. а-1 (нежитлова прибудова); будови літ. а1-1 (житлова прибудова); будови літ. а2-1 (частина веранди); будови літ. Р-1 (сарай) - житловий будинок включає в себе: приміщення 1 (коридор) площею 5,0 кв.м .; приміщення 2 (кухня) площею 5,4 кв.м .; приміщення 3 (житлова) площею 19,7 кв.м .; приміщення 4 (житлова) площею 10,6 кв.м .; приміщення 11 (веранда) площею 6,5 кв.м .; приміщення 12 (санвузол) площею 3,0 кв.м.- загальною площею 50,2 кв.м., у тому числі житлова площа -30,3 кв.м., допоміжна - 13,4 кв.м. Згідно висновку експертного дослідження №63 будівельно-технічної експертизи від 23 листопада 2018 року виділ [PERSON] 17/200 долі домоволодіння у цілому в окреме домоволодіння технічно можливий. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені статтею 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Норми статей 317, 319 ЦК України\~передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст.364\~ЦК України встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" № 7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Відповідно до статей 183, 358, 364 ЦК України - виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку житлового будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс16 та від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13 (підлягає врахуванню судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України). Згідно з ч.3 ст.364\~ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80\~ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до статті 41\~Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321\~ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Ураховуючи, що згідно зі\~статтею 92\~Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті\~13, частини третьої статті 16, статті 319\~ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного. З огляду на вказані норми чинного законодавства, суд, аналізуючи належні та допустимі докази в їх сукупності, беручи до уваги той факт, що зміни розміру часток співвласників при виділі позивачу частки із майна в натурі не буде допущено, при підтвердженні технічної можливості здійснення такого виділення майна відповідно до розміру належної позивачу частки вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved