Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивач у листопаді 2016 р. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що з вересня 2004 р. він перебував у цивільному шлюбі з відповідачем, у період якого народився син - [PERSON], [INFO] З 2010 р. сторони почали проживати окремо, порозуміння щодо участі батька у спілкуванні та вихованні сина між сторонами не досягнуто, відповідач створює перешкоди у спілкуванні з дитиною, приховує своє місце проживання, місце навчання сина, змінила номер його мобільного телефону, на неодноразові намагання побачитись з сином, відповідач відмовляла, дозвіл на зустріч з сином не надавала. А тому позивач просить зобов'язати [PERSON] припинити дії, які порушують права позивача на спілкуванні з сином - [PERSON], [INFO], визначити спосіб участі батька у спілкуванні з дитиною у його вихованні: 1-шу та 3-тю суботу місяця та в день народження сина з 10:00 до 18:00; спільний відпочином батька з сином влітку та взимку строком до двох тижнів на території України. Ухвалою суду від 12.12.2016 р. відкрито провадження у справі (т. 1ас. 16). 15.03.2017 р. до суду надійшли заперечення на позов представника відповідачки [PERSON] - [PERSON], в яких останній зазначає, що відповідачка ніколи не перешкоджала у спілкуванні відповідача з сином [PERSON], при цьому, позивач спілкується із сином під час канікул на протязі 2-3 тижнів без присутності відповідачки. Проте, наразі малолітній [PERSON] не бажає бачитись зі своїм батьком, позивачем по справі. Також, представник відповідачки вказує, що позивач як батько, жодним чином не допомагає відповідачці в утриманні сина, у зв'язку з чим відповідачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини (т. 1 ас. 56-57). Ухвалою суду від 06.06.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено (т. 3 ас. 191-192). 24.09.2018 р. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідачка [PERSON] просила у позові відмовити, посилаючись на те, що задоволення даного позову не буде відповідати інтересам дитини, яка категорично не бажає зустрічатися зі своїм батьком, оскільки мали місце нанесення відповідачем тілесних ушкоджень як відповідачці так і малолітній дитині та погрози у нанесенні таких ушкоджень, про що свідчать неодноразові звернення до поліції. Також, відповідачка зазначає, що на даний час у Службі у справах дітей Одеської міської ради вирішується питання щодо позбавлення батьківських прав відповідача щодо сина [PERSON] (т. 3 ас. 220-221). За згодою представників позивача, в судовому засіданні 12.11.2018 р. було проведено підготовче засідання, завершено та розпочато судовий розгляд по суті. В судовому засідання представники позивача вимоги позову підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідачка та її представники до суду не з'явились, які про причини своєї неявки суду не повідомили, при цьому, суд враховуючи, тривалий розгляд, а саме: з листопада 2016 р. даної цивільної справи, наявність в матеріалах справи заперечень на позов представника відповідачки від 15.03.2017 р., відзиву на позов відповідачки від 24.09.2018 р. та пояснення по суті позову представника відповідачки [PERSON] у судовому засіданні 13.11.2017 р. (т. 3 ас. 142), суд приходить до висновку про можливість розгляду справу за відсутності відповідачки та її представників. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Представник Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, у своєму листі на адресу суду просив розглянути справу за його відсутності (т. 3 ас. 105). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника третьої особи. Ухвалою суду від 01.02.2017 р. залучено в якості третьої особи - Службу у справах дітей Приморської РДА м. Одеси. Одночасно зобов'язано Службу у справах дітей Приморської РДА м. Одеси надати суду Висновок щодо визначення способу участі батька - [PERSON] у спілкуванні та вихованні з сином [PERSON], [INFO] та Акт обстеження умов проживання [PERSON], який фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 1 ас. 27). Вказана вище ухвала суду отримана Службою у справах дітей Приморської РДА м. Одеси 13.02.2017 р. (т. 1 ас. 50). Згідно ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для сіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування і підлягають виконанню на всій території України. В подальшому, на неодноразові виклики суду представник Служби у справах дітей Приморської РДА м. Одеси не з'являвся, вимогу суду в порушення вимог ст. 18 ЦПК України щодо надання Висновку не виконано та проігноровано (т. 3 ас. 106, 157). У зв'язку з чим 06.12.2017 р. судом постановлена окрема ухвала у вказаній справі, яка доведена до відома Міністерства юстиції України, Головного територіального управління юстиції м. Одеси, Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про ухилення Службою у справах дітей Приморської РДА м. Одеси від виконання своїх обов'язків та ухвали суду від 01.02.2017 р. щодо надання висновку про визначення способу участі батька - [PERSON] у спілкуванні та вихованні з сином [PERSON]., [INFO] та акт обстеження умов проживання дитини, який фактично проживає за адресою: [ADDRESS], для належного реагування та вжиття відповідних заходів (т. 3 ас. 158-159). Відповідно до листа від 20.12.2017 р. за № 07/250 Служби у справах дітей Одеської міської ради повідомила, що станом на 20.12.2017 р. документів, необхідних для підготовки проекту висновку щодо встановлення порядку участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON] до служби у справах дітей Одеської міської ради не надходило, після надходження яких буде виготовлений проект висновку та направлений до органу піки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради для прийняття відповідного висновку та надання його до суду (т. 3 ас. 165-166). Таким чином, враховуючи, що судом вчиненні всі допустимі заходи з отримання Висновку щодо визначення способу участі батька - [PERSON] у спілкуванні та вихованні з сином [PERSON]., [INFO] та акту обстеження умов проживання дитини, проте, вимоги суду проігноровані та не виконані без повідомлення суд про поважність причини невиконання вказівок суду, суд приходить до висновку про розгляд даної цивільної справи за наявними матеріалами справи та у відсутність представника третьої особи: Служби у справах дітей Приморської РДА м. Одеси. Суд, заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьками якого є сторони: [PERSON] та [PERSON] (т. 1 а.с. 5). Судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований в [ADDRESS] (т. 1 а.с. 7). Встановлено, що позивач працює на посаді заступника директора ТОВ «Готика ЛТД» та отримує стабільний дохід, про що свідчить позитивна характеристика та Довідка про доходи (т. 1 ас. 8-9). Також, встановлено, що позивач фізично та психічно здоровий, про що свідчать відомості про відсутність у останнього психіатричних патологій, відсутність перебування на обліку у лікаря психіатра, відсутність ознак наркологічних захворювань, відсутність перебування на обліку у лікаря нарколога (т. 1 а.с. 10-11). Також, відповідно до Довідки Міністерства внутрішніх справ України, позивач [PERSON], уродженець Азербайджану, на території України станом на 09.11.2016 р. до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (т. 1 ас. 12). Встановлено, що відповідно до акту обстеження умов проживання від 30.01.2017 р., позивач проживає та зареєстрований за адресою: м. [ADDRESS]. За даною адресою також зареєстровані, але не проживають: [PERSON] та син сторін [PERSON]. Житлові умови для проживання сина позивача створено належним чином (т. 1 а.с. 25). Судом встановлено, що відповідно до Договору оренди від 01.01.2017 р. відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 1 ас. 35-36). Також, судом встановлено, що відповідно до Договору оренди квартири від 01.01.2018 р. відповідачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (т. 3 ас. 177) Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що між сторонами існує спір щодо участі батька у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною. Судом встановлено, що в обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що відповідачка перешкоджає йому у спілкуванні з їх спільним сином, переховуючи останнього. Положеннями ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання,навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно п. 2,3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися є дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі - Конвенція), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що Приморським районним судом м. Одеси по справі № 522/3290/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? частини від всіх видів заробітку на утримання сина [PERSON] постановлено судове рішення та 22.02.2018 р. видано виконавчий лист (т. 1 ас. 58). При цьому, відповідно до Довідки - розрахунку ВП № 55891378 від 17.10.2018 р. Святошинського РВДВС м. Києва ГТУЮ заборгованість зі сплати аліментів, станом на 17.10.2018 р. за виконавчим листом № 522/3290/17 за [PERSON] відсутня (т. 4 ас. 15). Також, судом було встановлено, що позивач [PERSON] приймає участь в матеріальному утриманні сина [PERSON], що підтверджується квитанціями про сплату харчування у садочку, придбання коштовної іграшки вартістю 5000 грн., поповнення карткового рахунку відповідачки у Приватбанк (т. 3 ас. 124-126). Вказане вище спростовує посилання відповідачки та її представника, що відповідач [PERSON] ухиляється від матеріального утримання малолітнього [PERSON]. Суд, також приймає до уваги Висновок експертного дослідження за результатами проведення психологічного дослідження № 12708/18-61 від 24.07.2018 р., складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз за заявою позивача [PERSON] (т. 4 ас. 9-14). Відповідно до вказаного вище Висновку, позивач [PERSON] теоретично може позитивно впливати на свого сина [PERSON], на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя сина. При цьому, суд не приймає до уваги наданий представником відповідачки Висновок № 17-3370 судової психологічної експертизи від 24.01.2018 р., складеного Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз за заявою адвоката [PERSON] (т. 3 ас. 169-176), оскільки вказаний Висновок не може бути розцінений як судовий, так як судом не призначалась в рамках вказаної цивільної справи № 759/15797/16 судова експертиза. Посилання відповідачки та її представника в заперечення щодо позовних вимог про вчинення позивачем [PERSON] насилля, в тому числі сексуального, відносно їх малолітнього сина [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки ні відповідачкою ні її представником не надано всупереч вимог ст. 81 ЦПК України жодного доказу в підтвердження вищезазначеного. Доказів, а саме: наявність судового рішення щодо позбавлення позивача [PERSON] батьківських прав, в тому числі, з підстав протиправної батьківської поведінки відносно малолітнього сина [PERSON], відповідачкою та її представником суду не надано. Таким чином, встановлено, що позивачу [PERSON] чиняться перешкоди зі сторони [PERSON] щодо способу участі у вихованні малолітнього [PERSON], зустрічей з останнім. Суд вважає, що позивач [PERSON], як батько [PERSON], 2007 р.н. має рівне право на участь у вихованні малолітньої дитини, та оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім [PERSON], суд приймає до уваги запропонований позивачем графік зустрічей дитини. Будь-яких доказів того, що дитина боїться свого батька, чи з інших причини не може спілкуватися з ним особисто судом не встановлено. Зважаючи на викладене, суд, з урахуванням інтересів дитини, її віку, поведінки батьків, між якими немає порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, психічний та фізичний стан малолітньої дитини, вважає за можливе визначити позивачу, як спосіб участі у спілкуванні та вихованні кожної І та ІІІ суботи щомісяця та день народження дитини з 10:00-18.00 без присутності матері дитини; протягом двох тижнів в літньо-зимовий період щороку в межах України без присутності матері, оскільки такий графік спілкування батька з дитиною, запропонований позивачем, має за мету налагодження взаємовідносин між батьками дитини щодо питань виховання дитини, реального виконання сторонами досягнутих домовленостей, що позитивно вплине на психологічний стан дитини, з урахуванням віку дитини, та усвідомлення ролі кожного з батьків у житті дитини враховуючи вік дитини, його ставлення до матері, та стан здоров'я. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Як передбачено ч.2 ст. 18 Сімейного кодексу України, суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільно не виконаного обовязку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права; відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, якщо це передбачено цим Кодексом або договором; зміна правовідношення; визнання незаконним рішень, дій чи бездіяльність органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Враховуючи, що між сторонами у справі, в межах даного спору, виникли відносини, які регулюються сімейним законодавством України, при цьому позивачем визначено спосіб захисту порушеного права шляхом визначення порядку спілкування з малолітньою дитиною, тому за наявності встановлених судом обставин, які підтверджують порушення прав позивача, як батька, на вільне спілкування з малолітньою дитиною та прийняття участі у її вихованні, є підстави для вирішення питання про відновлення порушених прав батька шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з малолітньою дитиною в межах визначеного рішенням суду графіку спілкування батька з дитиною. Відповідно до ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статі 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність визначення способу участі [PERSON] у вихованні малолітнього [PERSON], 2007 р.н., із зобов'язанням відповідачки [PERSON] усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Outcome: approved