Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-27 00:00:00

Позивач надав уточнення до позовної заяви пояснив, що трудовою книжкою серії [NUMBER] з датою заповнення 23 травня 2018 року підтверджена його робота на посаді електромонтера товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» зі звільненням за угодою сторін по ст. 36 п.1 КЗпП на підставі наказу №104 від 09 травня 2019 року. На час звільнення заборгованість по заробітній платі складала 31881,48 грн., до наступного часу зарплата не виплачена. З урахуванням вказаного просить стягнути заборгованість по заробітній платі 31881,48 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі 66882,22 грн. та моральну шкоду 500 грн. Відповідач в судове засідання не з`явився, оповіщений у встановленому порядку про дату, час і місце судового розгляду, про причини неявки не повідомив, не подав відзив на позовні вимоги. З оглядом на вищевикладені обставини суд з урахуванням думки позивача постановляє заочне рішення відповідно до вимог ст. 280-281 ЦПК України. Вислухавши пояснення, суд вважає заявлені позовні вимоги обгрунтованими. У відповідності до вимог ст. 13 ч.1 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих у порядку, передбаченому ст. 81-89 ЦПК України. Долученою до матеріалів справи документацією визначено, що трудовою книжкою серії [NUMBER] №776832 з датою заповнення 23 травня 2018 року підтверджена робота позивача на посаді електромонтера товариства з обмеженою відповідальністю «Ізмаїльський елеватор» зі звільненням за угодою сторін по ст. 36 п.1 КЗпП на підставі наказу №104 від 09 травня 2019 року. На час звільнення заборгованість по заробітній платі складала 31881,48 грн., до наступного часу зарплата не виплачена. Листом за №16.08.2019 за №15-Б-1221/0313-7529 на адресу іншої, ніж позивач, особи, визначено про неможливість інспектування підприємства у товаристві з обмеженою відповідальністю "Ізмаїльський елеватор" через припинення його функціонування. Вказані обставини підтверджують неможливість отримання позивачем довідки з підприємства про середній заробіток, що суд визнає за підставу про можливість визначити середній заробіток позивача за інформацією Пенсійного фонду України, куди були сплачені підприємством страхові платежі за роботу та отримані доходи позивача. У відповідності до роз?яснень п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України за №9 від 06 листопада 1992 року з наступними змінами у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 ( 100-95-п ) (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348). З урахуванням вказаного середньоденний заробіток складає 346,54 грн., відповідно до чого середньомісячна заробітна плата складає 7450,56 грн. Відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Підтвердження виплати на день розгляду справи відсутні. Відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Розрахунок позивача відповідачем не оскаржений, разом із тим позивачем не надано розрахунок середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі з 09 травня 2019 року, що в обсязі заявлених позовних вимог складає 66882,22 грн. Окрім того, у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв?язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Разом із тим, у відповідності до роз`яснень п.3,5,9 постанови №4 Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року за наступними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи обставини справи та час затримки розрахунку із заробітної плати, суд на засадах розумності, виваженості та справедливості вважає доведеним стягнення моральної шкоди в розмірі 500 грн. З урахуванням вказаного загальна сума, що підлягає стягненню, складає 99263,7 грн. Судові витрати розподіляються у відповідності до вимог ст. 141, 142 ЦПК України.

Outcome: approved