Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-03 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.2014 вона уклала шлюб з відповідачем, який зареєстрований 18.10.2014 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Приморського районного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 83. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею. Шлюб розірвано 14.01.2019. Вона не може самостійно забезпечити належний рівень утримання дитини. Батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), оскільки працює в Комунальному підприємстві «Чисте місто Приморськ» Приморської міської ради Приморського району Запорізької області та має постійний дохід. Просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до повноліття дитини (а.с.1-2). Позивачка [PERSON] , повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, до суду направила заяву, у якій зазначила, що позовну заяву підтримує в повному обсязі, справу просила розглянути у її відсутність (а.с.20). Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, до суду направив заяву, у якій вказав, що з позовом погоджується, проти його задоволення не заперечує. Просив справу розглянути без його участі у порядку письмового провадження (а.с.21). В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, сторони просять справу розглянути у їх відсутність, відповідач позовні вимоги визнав. Тому суд ухвалив на підставі ч.3 ст.200 ЦПК України, ст.223 ЦПК України розглянути справу без участі сторін, і на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювати фіксацію судового процесу звукозаписувальними технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що 18 жовтня 2014 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Приморського районного управління юстиції у Запорізькій області зареєстровано шлюб, актовий запис 83 (а.с.6). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 14.01.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.8). У свідоцтві про народження вказано, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками записані: [PERSON] , [PERSON] (а.с.7). Згідно з довідкою виконавчого комітету Приморської міської ради Приморського району Запорізької області від 16.03.2019 [PERSON] , [INFO] року [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , дійсно має склад родини син [PERSON] , 2015 року народження, мати [PERSON] , 1972 року народження (а.с.9). Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Відповідач не заперечує проти задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.27 цієї Конвенції держави учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч.7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України,\~Конвенцією про права дитини,\~іншими міжнародними\~договорами України,\~згода на\~обов`язковість\~яких надана\~Верховною Радою\~України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду із дня пред`явлення позову. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. З матеріалів справи вбачається, що позивачка і відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. Дитина є неповнолітньою та потребує догляду та утримання, знаходиться на утриманні матері. Відповідач щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини заперечень не надав. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття; позивачка, мати неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , займається його вихованням, повністю його утримує, а відповідач, батько дитини, ухиляється від виконання своїх зобов`язань по її утриманню; суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини. При визначенні розміру аліментів, суд враховує усю сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, враховує стан здоров`я дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення, враховує, що обов`язок по утриманню дитини покладається на обох батьків неповнолітньої дитини, що відповідач проти позовних вимог заперечень не надав, і приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягають задоволенню повністю у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісяця, починаючи з 12.03.2019 і до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст.430 ЦПК України, рішення суду підлягає обов`язковому негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. В силу ст.141\~ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову.

Outcome: approved