Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В його обґрунтування послалась на те, що являється власником квартири [ADDRESS]. Відповідач є її братом та був зареєстрований за вказаною адресою як член її сімї. Однак з 2000 року останній фактично не проживає в квартирі, що перешкоджає вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном. Відтак тому просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування вказаною квартирою. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав. Додатково пояснив, що відповідач не проживає у квартирі з 2000 року, не здійснює оплату комунальних платежів. Факт реєстрації відповідача перешкоджає позивачу вільно розпоряджатись своїм майном. Просив позов задовольнити. Відповідач будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд на підставі ст.ст.224, 225ЦПК України провів заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, про що судом винесено ухвалу. Заслухавши пояснення позивача, оцінивши зібрані матеріали, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З копій витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 06.03.2013 року та 08.04.2013 року вбачається, що за позивачкою зареєстровано право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Довідкою виконавчого комітету Соснівської міської ради Львівської області від 15.02.2017 року №668 про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб стверджується, що відповідач зареєстрований у вище вказаній квартирі та являється братом позивачки. Актами від 21.01.2016 року та 22.02.2017 року, складеними уповноваженими представниками КП «Соснівкажитлокомунсервіс» стверджується, що [PERSON] за фактичним місцем реєстрації по вул.Грушевського,22/21 у м.Соснівка Львівської області не проживає. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року " Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користуватись та розпоряджатись своїм майном. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В силу того, що відповідач зареєстрований у зазначеній вище квартирі, але в ній не проживає з 2000 року, позивачка не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності житлом, інших домовленостей про користування житлом між сторонами не встановлено. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач не користується житловою площею, на якій зареєстрований, не несе витрати, які повязані з утриманням житла у звязку з чим його слід визнати таким, що втратив право на користування даним житловим приміщенням.

Outcome: approved