Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з зазначеним позовом та просила ухвалити рішення, котрим визнати [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог посилається на те що вона, [PERSON] , є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору Дарування, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою від 14.02.2004 року № 6-188. Разом із позивачем, в квартирі зареєстровані її донька [PERSON] та син [PERSON] . Однак, як зазначила позивачка, фактично [PERSON] на протязі останніх шести років з 2014 року не проживає, а [PERSON] з 2011 року не проживає за адресою реєстрації виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. Даний факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації більше шести років по теперішній час за адресою: [ADDRESS] підтверджується Актом про їх не проживання від 28.03.2020 року підписаний сусідами. У зв`язку з зайнятістю відповідачів на роботі і у зв`язку з припиненням транспортного сполучення між Україною та РФ внаслідок застосовування карантинних заходів відповідачі не можуть приїхати до України та особисто знятись з реєстрації за даною адресою. Із зверненням у відділ адміністративних послуг Суворовського району у м. Одесі [PERSON] було відмовлено в проханні зняти з реєстрації доньки та сина. Наявність реєстрації відповідачів в квартирі, змушує позивачку сплачувати комунальні платежі за відповідачів, які не користуються та не проживають у вказаній квартирі. Комунальні служби, що надають послуги по утриманню прибудинкової території в своїх розрахунках (квитанціях) вказують кількість мешканців з урахуванням відповідачів, та нараховують по своїм тарифам відповідні розміри грошових коштів які [PERSON] вимушена сплатити таким службам за надані послуги. В [PERSON] скрутне матеріальне становище та маленька пенсія. [PERSON] та [PERSON] не приймають жодної участі в утриманні вказаної квартири і не сплачують комунальні послуги. Враховуючи зазначене, позивач просила її позов задовольнити, визнавши відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, котре розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 12 травня 2020 року було відкрито спрощене провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачам строк\~для подання клопотання про розгляд справи в загальному порядку. Окрім того відповідачам було надано строк для подання\~відзиву на позовну заяву. (а.с. 28,29). Позивачка надала на адресу суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. (а.с. 31). Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись у встановленому порядку. Відповідач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позову. (а.с. 32). Враховуючи вимоги\~ст. 223 ЦПК України\~та ст.6 Конвенції\~Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача [PERSON] . З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] , є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору Дарування, посвідченого Першою одеською державною нотаріальною конторою від 14.02.2004 року № 6-188. (а.с. 15-18). Разом із позивачем, в квартирі зареєстровані її донька [PERSON] та син [PERSON] . Однак, як зазначила позивачка, фактично [PERSON] на протязі останніх шести років з 2014 року не проживає, а [PERSON] з 2011 року не проживає за адресою реєстрації виїхавши на постійне місце проживання до Російської Федерації. (а.с. 8). Даний факт не проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою реєстрації більше шести років по теперішній час за адресою: [ADDRESS] підтверджується Актом про їх не проживання від 28.03.2020 року підписаний сусідами. (а.с. 14). Як вказано у Постанові ВСУ № 6-709цс16 від 16.11.2016 року, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. За результатом розгляду вказаної справи ВСУ постановив: «Усунути перешкоди [PERSON] у користуванні будинком, що розташований [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням». Відповідно до ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно до ч. 2\~ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В силу\~ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до\~ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до\~ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий дім, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель та ін.) у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до\~Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання"\~- громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнавши [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved