Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом в суд про визнання договору недійсним та відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В судове засідання позивачка не з'явилася, надіславши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задоволити. З позовної заяви вбачається, що в серпні 2014 року позивачка вирішила для власних потреб придбати трактор. За допомогою мережі інтернет позивачка вибрала необхідну їй модель та знайшла лізингову компанію, представник якої запропонував їй вигідні умови придбання трактора. [PERSON] 12 серпня 2014 року в м. Тернополі представник ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» роз'яснила, що ціна трактора складає 69 000 грн., зазначивши, що позивачці потрібно заплатити авансовий платіж - 10 % вартості трактора. Решту суми [PERSON] повинна заплатити при доставці покупки в м. Почаїв після підписання акту прийому - передачі 15 серпня 2014 року. Позивачку запевнили, що ціна трактора не зміниться у зв'язку з ростом курсу долара. Після отримання платіжного доручення позивачка зрозуміла, що вона сплатила не 10 % вартості трактора , а комісію за організацію, яка фактично полягала у виготовлені стандартної форми договору. Зазначена угода порушує права [PERSON], як споживача та містить несправедливі умови, а також суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг». Договір не містить конкретних визначень щодо розміру щомісячних лізингових платежів, не вказано, в кого саме лізингодавець придбає трактор, не вказано конкретний порядок та місце отримання лізингоодержувачем предмета договору, яким чином буде відбуватися страхування транспортного засобу та строк виконання зобов'язань відповідача. В позовній заяві позивачка просить суд визнати договір фінансового лізингу № 000840 недійсним та стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» збитки у подвійному розмірі - 13 938 грн. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду письмові заперечення, з яких вбачається, що 12.08.2014 року між сторонами було укладено договір фінансового лізингу № 000840 з відповідними додатками до нього. За умовами договору відповідач придбає у власність предмет лізингу і надає його позивачу за плату в тимчасове володіння та користування на умовах даного договору. Договір повністю відповідає вимогам діючого цивільного законодавства України, умови викладені детально і ясно, а тому позивач мав повну і достовірну інформацію про послуги відповідача та порядок їх надання. На виконання умов договору 12.08.2014 року позивачкою було здійснено оплату комісії за організацію договору лізингу в розмірі 6 900,00грн. В запереченнях на позов представник відповідача справу просить розглядати у його відсутності. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов є підставним та підлягає до задоволення зі слідуючих міркувань. 12.08.2014 між ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та [PERSON] укладено договір фінансового лізингу № 000840. Предметом договору є трактор «DONGFENG DF 244». З квитанції № 0.0.287377629.1 від 12.08.2014 року слідує, що [PERSON] заплатила відповідачу 10 % вартості трактора в розмірі 6 900 грн. 00 коп. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Статтею 216 ЦК України передбачено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч. 2 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаний недійсним в цілому. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до пункту 8.2.1 спірного договору від 10.08.2014 року склад лізингових платежів у грошовому вигляді не зазначено, а лише визначено, що перший лізинговий платіж складається з: а) комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору, яка розраховується, як комісія за організацію, яка визначена у додатку №1 до даного договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується, як авансовий платіж, який визначається у додатку №1 до даного договору; в) комісійної винагороди лізингодавцю за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, пов'язані з організацією передачі предмета лізингу. Пунктами 8.2.2, 8.2.3 спірного договору визначені періодичний авансовий платіж та другий лізинговий платіж за складною формулою, а саме: ПАП= АП- ПВ/ТС, де ПАП - періодичний авансовий платіж, АП - авансовий платіж, ПВ - початковий внесок, ТС - термін сплати авансового платежу. Ці визначення є незрозумілими для звичайного споживача. У додатку № 1 до укладеного договору зазначена вартість предмета лізингу 69 000,00 грн., відсоток платежів 50 %, сума виплат 34 500 грн. щомісячний платіж 2 875,00 грн., комісія за організацію (10%) 6 900,00 грн., комісія за передачу ( 3%) 2 070,00 грн. У додатку № 2 до спірного договору зазначено вартість предмета лізингу 69 000,00 грн., авансовий платіж 50%, сума лізингу 34 500,00 грн., викупна вартість 1 035 грн., відсоткова ставка 12,50 %, комісія 5% та щомісячний платіж 866,72 грн. В зв'язку з цим неможливо встановити на сплату якого саме платежу за договором внесена позивачкою зазначена вище сума. Враховуючи характер і суть правовідносин, що склалися між сторонами, як це вбачається із наведених вище і встановлених судом обставин, і зважаючи на те, що за обставинами справи, умови спірного договору є несправедливими та непрозорими, унаслідок чого утворився дисбаланс договірних прав і обов'язків на шкоду споживачеві, а ТОВ «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» не надало належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості визначеної комісії в розмірі 10% вартості предмета лізингу лише за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору чи спричинених на цій стадії виконання договору збитків при його розірванні, суд вважає, що є достатні правові підстави для задоволення позову. Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача, викладені у запереченнях проти позову, відносно того, що позивачка була належним чином ознайомлена з умовами договору, оскільки матеріалами справи встановлено, що позивачка не мала реальної можливості при укладенні договору детально ознайомитися з його умовами, зважаючи на їх непрозорість, а перерахування 6 900,00 грн. на адресу відповідача 12.08.2014 року, тобто в день підписання договору, без зазначення конкретного призначення платежу, є цьому підтвердженням. Сплата 10% від вартості предмета лізингу в сумі 69 00,00 грн. лише за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, є тією обставиною, при роз'ясненні якої договір укладений не був би, як такий, що не відповідає принципу справедливості, а його розмір є неспівмірним з затратами лізингодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. Згідно ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Всупереч вимог даної норми права з оскаржуваного договору не зрозуміло, яка саме особа має виступити продавцем Предмета лізингу, чітко не визначено строку Лізингу, а умови щодо строків поставки Предмету лізингу не відповідають тим строкам, про які повідомляв представник Відповідача під час укладення договору з позивачем та сплати ним першого платежу. Відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 799 ЦК України встановлено, що договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Таким чином, предметом договору є транспортний засіб, а договір фінансового лізингу № 000840, укладений між позивачкою та відповідачем, підлягає нотаріальному посвідченню. Даних вимог дотримано не було. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу; недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що оскаржуваний договір є недійсним (нікчемним) через недотримання обов'язкової нотаріальної форми договору, а тому наявні підстави для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. В стягнені збитків в подвійному розмірі немає підстав, оскільки стороною позивача не подано доказів, що правочин був вчинений шляхом обману. Суд погоджується з доводами позивачки щодо спричинення їй моральних збитків, однак вважає, що суму відшкодувань моральних збитків слід зменшити до 1 тисячі гривень. Суд також вважає за необхідне відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Outcome: approved