Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем 30 серпня 1996 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину. У теперішній час з відповідачем склались важкі відношення. Розлад сімейного життя стався через суперечки та нерозуміння один одного. Зараз проживають окремо. Фактично шлюбні відносини припинені з листопада 2015 року. Вважає, що шлюб розпався остаточно, на примирення не згодна. Позивачка до судового засідання не зявилась надавши заяву з проханням розглядати справу за її відсутністю, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до судового засідання не зявився надавши заяву з проханням провести розгляд справи без його присутності. Проти розірвання шлюбу не заперечує. Виходячи з наведеного, суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1996 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, виданого 30 серпня 1996 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану міста Маріуполя Донецької області, актовий запис № 215. Згідно свідоцтва про народження, виданого 28 січня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 67, [PERSON] народився 25 грудня 2002 року, батьками якого у свідоцтві зазначені сторони по справі. Відповідно до ст.109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно ст. 110 СК України один із членів подружжя має право на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі того, що відповідач повністю визнав позов, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. З урахуванням переліченого суд вважає, що шлюб між сторонами по справі підлягає розірванню. У своїй заяві позивачка також просить суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати. При вирішенні питання щодо стягнення судових витрат на користь позивачки з відповідача суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги\~адвоката\~або іншого фахівця в галузі права, несуть\~сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч.2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до п.47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6\~Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,\~42,\~56\~ЦПК). Відповідно до п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. З квитанції до прибуткового касового ордера (без дати та номеру) вбачається, що за складання позовної заяви [PERSON] понесла витрати у сумі 350 грн. Проте до матеріалів цивільної справи не надано договору про надання правової допомоги, а також не надано розрахунку витрат в сумі 350 грн., які позивачка сплатила за надання правової допомоги. На підставі переліченого суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог позивачки в частині стягнення на її користь з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 350 гривень. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved