Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

У липні 2019 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, у якому просила визнати [PERSON] , таким, щовтратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що їй на праві спільної власності належать кімнати розташовані за адресою: [ADDRESS] . Разом з позивачем за вищезазначеною адресою зареєстровані: син - [PERSON] ; дочка - [PERSON] ; онук - [PERSON] ; відповідач - [PERSON] . Відповідач [PERSON] із січня 2019 року і по даний час не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, й не здійснює жодних дій, які б вказували на зацікавленість у користуванні житлом. У зв`язку з тим, що [PERSON] не проживає в кімнатах позивача, а його реєстрація перешкоджає позивачу у здійсненні користування та розпорядження своїм майном, позивач змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. від 02 серпня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даним позовом за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у встановленому законом порядку повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяву про розгляд справи у його відсутність до суду не подав. Треті особи [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку повідомлялися про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов та заяву про розгляд справи у їх відсутність до суду не подали. За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 10 липня 2012 року, витягу про державну реєстрацію прав, свідоцтва про право на спадщину за законом серія НАЕ № 489088, відомо, що [PERSON] , є співвласником кімнат, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9,10,11). Згідно із довідки № 1-1/6248 від 30 березня 2019 року, відомо, що окрім позивача у вищезазначених кімнатах зареєстровані: [PERSON] , 1987 року народження; [PERSON] , 1989 року народження; [PERSON] , 1986 року народження; [PERSON] , 2009 року народження (а.с. 12). Відповідно до висновку № 29973 від 27 листопада 2017 року, актів обстеження житлово-побутових умов від 03 квітня 2019 року та 10 липня 2019 року складеного депутатом Броварської міської ради Скотніков Ю.А. у присутності сусідів: [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] зареєстрований, але з січня 2019 року не проживає (а.с. 13, 14, 15-16). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового кодексу України (далі - ЖК України), які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме враховуючи, що [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає понад один рік й не користується кімнатами, суд вважає за можливе визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved