Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі-ВПВР Управління ДВС ГТУЮ в Одеській області), посилаючись на те, що 14 квітня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. було вчинено виконавчий напис за реєстрованим номером 583, яким звернено стягнення на рухоме майно - транспортний засіб марки TOYOTA модель PRADO, 2007 року випуску, шасі [NUMBER], колір чорний, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований РЕВ-2 ДАІ м. Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11 липня 2007 року, за рахунок реалізації якого задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк», за договором про надання споживчого кредиту №11182487000 від 12 липня 2007 року, у загальному розмірі 535476,13 грн., у тому числі сума заборгованості за кредитом 39538,39 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 338080,91грн., сума за відсотками 23085,27 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 197395,22 грн., а також витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису 2500,00 грн. Позивачка зазначала, що при вчинені виконавчого напису, приватним нотаріусом не були дотримані вимоги діючого законодавства щодо його вчинення, оскільки приватний нотаріус при вчиненні цього напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за написом, та безспірності характеру правовідносин. Стверджувала, що виконавчий напис не міг бути вчиненим, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не було надано нотаріусу документів, які підтверджували факт безспірності суми заборгованості станом на 14 квітня 2014 року, що є обов'язковою умовою для вчинення виконавчого напису. Вказувала, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року з неї та [PERSON] було стягнуто солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11045657000 від 25 вересня 2006 року в сумі 451928920 грн., та заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11182487000 від 12 липня 2007 року в сумі 481229,12 грн. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11182487000 від 12 липня 2007 року в сумі 481229,12 грн. було скасоване, та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову до [PERSON], в іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року залишено без змін. Зазначала, що виконавчий напис був вчинений нотаріусом без дотримання відповідного порядку, так як в порушення ч.2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, їй не було направлено письмову вимогу про усунення порушень основного зобов'язання. Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. від 14 квітня 2014 року, за реєстрованим номером 583, яким звернено стягнення на рухоме майно - транспортний засіб марки TOYOTA модель PRADO, 2007 року випуску, шасі [NUMBER], колір чорний, державний номерний знак [NUMBER], який зареєстрований РЕВ-2 ДАІ м. Одеси УДАІ ГУМВС України в Одеській області 11 липня 2007 року, за рахунок реалізації якого задовольнити вимоги ПАТ «Дельта Банк», за договором про надання споживчого кредиту №11182487000 від 12 липня 2007 року, у загальному розмірі 535476,13 грн., у тому числі сума заборгованості за кредитом 39538,39 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 338080,91грн., сума за відсотками 23085,27 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 197395,22 грн., а також витрати пов'язані із вчиненням виконавчого напису 2500,00 грн. Представник позивачки, діючий за довіреністю від 09 вересня 2016 року в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі (а.с.15). Представник ПАТ «Дельта Банк», діючий за довіреністю від 10 жовтня 2016року в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи в його відсутність, надав до суду заперечення проти позову та просив суд відмовити в їх задоволенні (а.с.71,73,79,81,86-88,95). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена належним чином, надала заяву в який просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог та слухати справу в її відсутність (а.с.29,74,96). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, а саме відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, надав заяву про слухання справи в його відсутність (а.с.72,82,107.108). Ухвалою суду від 16 січня 2017 року за заявою представника позивача, позовні вимоги [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню були залишені без розгляду (а.с.110). Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про заставу», Законом України « Про нотаріат», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому, при ухваленні рішення, суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Матеріалами справи встановлено, що 25 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11045657000 від 25 вересня 2006 року, відповідно до умов якого останній було надано кредит в сумі 400000,00 доларів США строком з 25 вересня 2006 року по 25 вересня 2026 року. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №11045657000 від 25 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником був укладений іпотечний договір від 25 вересня 2006 року, відповідно до якого [PERSON] передала в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS]. В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №11045657000 від 25 вересня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір поруки №44600 від 25 вересня 2006 року та додаткова угода №1 від 30 січня 2009 року до договору поруки №44600 від 25 вересня 2006 року, відповідно до якого останній взяв на себе зобов'язання відповідати по зобов'язанням [PERSON] Встановлено, що 12 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту №11182487000 від 12 липня 2007 року, відповідно до умов якого останній було надано кредит в сумі 50000,00 доларів США строком з 12 липня 2007 року по 12 липня 2014 року (а.с.35-44). В забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за кредитним договором №11182487000 від 12 липня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником був укладений договір застави транспортного засобу від 12 липня 2007 року, відповідно до якого [PERSON] передала в заставу банку рухоме майно, а саме транспортний засіб марки TOYOTA модель PRADO, 2007 року випуску, шасі [NUMBER], колір чорний, державний номерний знак [NUMBER] (а.с.45-47). Відповідно до умов п.3.2 Договору застави від 12 липня 2007 року звернення стягнення на предмет застави здійснюється або на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або шляхом застосування позасудових засобів звернення стягнення (а.с.46 звор.). Встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» замінює первісного кредитора у кредитних зобов'язаннях, що виникли внаслідок укладення зазначених кредитних договорів (а.с.48-66). ПАТ «Дельта Банк» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року було стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11045657000 від 25 вересня 2006 року в сумі 451928920 грн., та заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11182487000 від 12 липня 2007 року в сумі 481229,12 грн. (а.с. 6-8). Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року в частині стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11182487000 від 12 липня 2007 року в сумі 481229,12 грн. було скасоване, та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову у задоволені позову до [PERSON], в іншій частині заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2013 року залишено без змін (а.с.9-12). Встановлено, що 07 квітня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ярощук В. Ю. з заявою на вчинення виконавчого напису на договорі застави транспортного засобу марки TOYOTA модель PRADO, 2007 р.в., шасі [NUMBER], колір чорний, д. з. ВН 1449 ВН від 12 липня 2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1265, укладеним в забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору №11182487000 від 12 липня 2007 року, який може бути пред'явлений до виконання протягом одного року з моменту його вчинення (а.с.30-31). У виконавчому написі зазначена загальна сума заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором №11182487000 від 12 липня 2007 року станом на 13 лютого 2014 року в розмірі 535476,13 грн., в тому числі сума заборгованості за кредитом - 39538,39 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 338080, 91 грн.; - сума заборгованості по процентам за користування кредитом - 23085,27 доларів США, що згідно курсу НБУ складає 197395,22 грн. Строк, за який провадиться стягнення - з 19 грудня 2011 року по 13 лютого 2014року (а.с.69). З позовної заяви вбачається, що підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позивачка зазначала наявність спору щодо її заборгованості за кредитним договором, не надання нотаріусу документів, які підтверджують безспірність заборгованості та не направлення вимоги про усунення порушень основного зобов'язання. Згідно із ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Як зазначено у ст. 90 Закону «Про нотаріат», стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Встановлено, що 25 лютого 2014 року відповідачем ПАТ «Дельта Банк» цінним листом, на адресу позивачки було направлено письмову вимогу про усунення порушень за rредитним договором №11182487000 від 12 липня 2007 року. В даній вимозі також містилося попередження, що в разі її невиконання, банк має право звернутися до нотаріуса з заявою про вчинення виконавчого напису щодо звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. З моменту направлення вищезазначеної вимоги жодних заперечень щодо розміру заборгованості від позивачки до ПАТ «Дельта Банк» не надходило (а.с.67). Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються оригінал нотаріально посвідченої угоди та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення боржника. Відповідно до п. 2.1. глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається відповідна заява. На виконання вимог Постанови Кабінету міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 та «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» ПАТ «Дельта Банк» було надано приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису документи на підтвердження безспірності заборгованості, а саме: заяву на вчинення виконавчого напису; копію кредитного договору №11182487000 від 12 липня 2007 року; договір застави транспортного засобу від 12 липня 2007 року; розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору №11182487000 від 12 липня 2007 року станом на 13.02.2014р.; вимогу про усунення порушень за Кредитним договором №11182487000 від 12 липня 2007 року з підтвердженням її направлення; копія реєстру поштового відправлення від 26 лютого 2014 року; копія паспорту та ідентифікаційного номера [PERSON]; договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року; довіреність представника Банку; копія акту приймання-передачі кредитних справ [PERSON] Згідно п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Отже, відповідачем ПАТ «Дельта Банк» було надано приватному нотаріусу всі необхідні документи, у відповідності до вимог чинного законодавства України, для вчинення виконавчого напису за кредитним договором №11182487000 від 12 липня 2007 року. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», виконавчі написи вчиняються нотаріусом незалежно від місцезнаходження боржника або стягувача. Тобто нотаріус має право вчинити виконавчий напис в межах свого нотаріального округу, але щодо майна, яке знаходиться поза цим нотаріальним округом. Законодавство України не містить обмежень для здійснення саме цієї нотаріальної дії - вчинення виконавчого напису за місцезнаходженням боржника чи стягувача або майна, на яке звертається стягнення. Згідно із ч. 1 ст. 590 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріуса у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором. Частина 3 ст. 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Як зазначалось вище, правовідносини, які виникли між сторонами на момент укладення кредитного договору та договору застави, підпадають під дію Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». У ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не передбачено. Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу». Пункт 5 ч.1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року. У пункті 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності. Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать нормам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, щодо позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Судом встановлено, що на момент виникнення спірних правовідносин, тобто на момент укладення кредитного договору від 12 липня 2007 року та договору застави від 12 липня 2007 року у ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не було передбачено такого позасудового способу звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, як реалізація заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому вчинений виконавчий напис нотаріуса не може підлягати виконанню. Таким чином, суд прийшов до висновку, що звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не відповідає вимогам Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин. З змісту правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 9 липня 2014 року у справі № 6-89 цс14 вбачається, що Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» № 1255-ІV є спеціальним Законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна, у зв'язку з чим Закон України «Про заставу» та ст. 590 ЦК України підлягає застосуванню лише в частині, що йому не суперечить. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (у редакції, чинній до внесення змін згідно із Законом України від 22 вересня 2011 року № 3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо регулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг») звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому Законом, або в позасудовому порядку. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом у зазначеній редакції не передбачалось. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню у повному обсязі. Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 551,21грн. , який був сплачений позивачкою при зверненні до суду. Оскільки позовні вимоги задоволенні, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки судовій збір в сумі 551,21грн.

Outcome: approved