Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є наймачем житлового приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Крім неї та інших рідних, за вказаною вище адресою зареєстрована також її донька [PERSON], [INFO]. Зазначена квартира не є приватизованою, та відноситься до комунальної власності і перебуває на балансі КП «Торецьккомсервіс». Зазначає, що відповідач [PERSON] у вказаній вище квартирі з 2014 року фактично не проживає, не бере участі в її утриманні, не сплачує комунальні платежі. Її особисті речі в даній квартирі відсутні, та взагалі, місце проживання останньої їй невідоме. Відсутність відповідача, перешкоджає [PERSON] скористатися правом на оформлення субсидії. Вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно заявнику для зняття останньої з реєстраційного обліку та скористатися правом на оформлення субсидії. Позивач в судове засідання не прибула, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутністю, наполягала на задоволенні вимог. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, заяву про розгляд справи за її відсутності не надала, про причини неявки суд не інформувала. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП «Торецьккомсервіс» в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є основним наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідно довідки №13/147 від 03.09.2018 року, наданої директором КП «Торецькомсервіс», квартира [ADDRESS] перебуває на балансі підприємства КП «Торецькомсервіс» (а.с.7). Згідно довідки про склад сім'ї б/н від 03.09.2018 року (а.с.6), відповідач по справі [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом з'ясовано той факт, який повністю узгоджується з актами обстеження матеріально-битових умов від 11.01.2017 року та від 01.09.2018 року (а.с.8,9), що донька позивача по справі, [PERSON], [INFO], з 2014 року не проживає за місцем фактичної реєстрації, її особистих речей в квартирі [ADDRESS] немає. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] з 2014 року, тобто понад півроку, без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved