Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач - ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до [PERSON] про звернення стягнення, в якому також ставить вимогу про виселення її та інших осіб, які зареєстровані та проживають в будинку, що є предметом іпотеки. В обґрунтування позову вказав, що відповідно до укладеного кредитного договору №МКК-008 від 08 лютого 2008 року, громадянин [PERSON] отримав кредит, в розмірі - 110000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом, в розмір - 16% з кінцевим терміном повернення 05.02.2015 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 08.02.2008 року уклали договір іпотеки № МКК-008, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки, становила - 93 750 гривень. Згідно умов вищезазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку; щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також, інші витрати. В порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку із порушеннями зобов'язань за кредитним договором [PERSON], станом на 05.09.2013 року має перед позивачем заборгованість - 128003, 79 гривень. Як на правові підстави своїх вимог позивач посилається на вимоги ст.ст. 526, 527, 530, 629, ст. 1050 ч. 2, ст. 1054 ч. 2 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 38-40 ЗУ «Про іпотеку», ст. 109 ЖК України ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідач - [PERSON] в свою чергу подав зустрічний позов до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірними дій та зобов'язання проведення перерахунку. В обґрунтування зустрічного позову вказав, що 08 лютого 2008 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № МКК-008. Згідно умов зазначеного договору банком йому надано кредит, в сумі - 110000 гривень зі сплатою 16,00% річних за відповідним графіком погашення заборгованості по кредиту (Додаток №1), який є невід'ємною частиною кредитного договору. Усі зобов'язання позичальника, передбачені даним договором, виконувалися ним без порушень. Відповідно до п. 2.3.1. даного кредитного договору, передбачено порядок зміни процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон?юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому, банк, за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки, направляє позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить Графік погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1 до даного договору), розрахований з урахуванням нової відсоткової ставки. З лютого 2009 року, без будь-яких попереджень та роз'яснень, як видно з розрахунку, поданого до позовної заяви банку, банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку з 16,00% річних до 26,5%, при цьому, не надав будь-яких доказів того, що направляв відповідачам відповідне повідомлення про зміну відсоткової ставки. Згідно з положеннями ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється у такій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 643 ЦК України визначено момент укладення договору за пропозицією, в якій вказано строк для відповіді. При цьому, Закон встановлює правило відповідно до якого, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Відповідно до приписів ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Отже, і самі договори, і відносини, що з них виникають, не можуть відокремлюватися від кредитної політики банку і не можуть спрямовуватися на забезпечення лише інтересів банку. Ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. В судовому засіданні представник позивача по первинному позову ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнив позовні вимоги і просить, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №МКК від 08.02.2008 року, в розмірі - 128003, 79 гривень, звернути стягнення на будинок, який є предметом іпотеки, відповідно до договору іпотеки № МКК-008 від 08.02.2008 року, який належить [PERSON] та розташований за адресою: [ADDRESS] і виселити з даного будинку [PERSON] та [PERSON] . Крім того, представник позивача просить встановити початкову ціну вартості реалізації предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Також, представник позивача в судовому засіданні підтвердив всі обставини викладенні в первинному та уточненому позові. Зустрічного позову представник ПАТ КБ «ПриватБанк» не визнав, при цьому, подав суду письмову заяву про застосування щодо нього строків давності, оскільки [PERSON] було відомо про підвищення процентної ставки по кредиту 14.09.2009 року. Відповідач по первинному позову - [PERSON], він же позивач по зустрічному позову в судовому засіданні первинний позов не визнав та підтримав зустрічний позов і підтвердив обставини викладенні в ньому. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] первинний позов з урахуванням уточнень не визнала, а зустрічний позов підтримала повністю і підтвердила обставини викладенні в ньому. Заслухавши сторони, дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні первинного позову слід відмовити, а зустрічний позов слід задовольнити. Судом встановлено, що 08 лютого 2008 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір № МКК-008. Згідно умов зазначеного договору, банком [PERSON] надано кредит, в сумі - 110000 гривень зі сплатою 16,00% річних за відповідним графіком погашення заборгованості по кредиту (Додаток №1), який є невід'ємною частиною кредитного договору. Усі зобов'язання позичальника, передбачені даним договором, виконувалися [PERSON] без порушень, що підтверджується копією банківських квитанцій, які надав суду [PERSON] за період з лютого 2008 року по лютий 2014 року, включно. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 11.02.2008 року уклали договір іпотеки (житлової нерухомості) № МКК-008/1, згідно якого [PERSON] надала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 2.3.1. вищевказаного кредитного договору, передбачено порядок зміни процентної ставки за користування кредитом, при зміні кон?юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому, банк, за 20 днів до вступу в силу зміненої відсоткової ставки, направляє позичальникові письмове повідомлення про зміну відсоткової ставки, що містить Графік погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1 до даного договору), розрахований з урахуванням нової відсоткової ставки. З 1 лютого 2009 року, без будь-яких попереджень та роз'яснень, як видно з розрахунку, поданого до позовної заяви банку, банк в односторонньому порядку підвищив процентну ставку з 16,00% річних до 26,5%, при цьому, не надав будь-яких доказів того, що направляв відповідачам відповідне повідомлення про зміну відсоткової ставки та новий Графік погашення кредиту, відсотків та винагороди (Додаток №1 до даного договору), як того вимагає п. 2.3.1 кредитного договору. Згідно з положеннями ст. 654 ЦК України, зміна договору вчиняється у такій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом якщо це не випливає із звичаїв ділового обороту. Статтею 643 ЦК України визначено момент укладення договору за пропозицією, в якій вказано строк для відповіді. При цьому, Закон встановлює правило відповідно до якого, якщо у пропозиції укласти договір вказаний строк для відповіді, договір є укладеним, коли особа, яка зробила пропозицію, одержала відповідь про прийняття пропозиції протягом цього строку. Відповідно до приписів ст. 55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Отже, і самі договори, і відносини, що з них виникають, не можуть відокремлюватися від кредитної політики банку і не можуть спрямовуватися на забезпечення лише інтересів банку. Ст. 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів, при цьому, банк знову не надав доказів того, що з лютого 2009 року виникли відповідні кредитні ризики. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною. Крім того, позивачем по первинному позову взагалі не додано доказу того, що між банком та [PERSON] укладався договір іпотеки №МКК-008 від 08.02.2008 року для забезпечення основного кредитного зобов'язання, між [PERSON] та банком, оскільки надано лише копію договору іпотеки (житлової нерухомості) № МКК-008/1 від 11.02.2008 року. Крім того, взагалі є незрозумілою вимога позивача встановити початкову ціну вартості реалізації предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на даний вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, оскільки це питання вирішується ДВС при виконанні судового рішення про звернення стягнення. Тому, законних підстав для задоволення первинного позову не має, оскільки позивачем взагалі не надано належних та допустимих в підтвердження первинного позову. Задовольняючи зустрічний позов, суд виходить з того, що банком дійсно було порушено вимоги закону та п. 2.3.1 кредитного договору і відповідачі не були належним чином повідомленні про зміну умов договору, оскільки їх банк не надав. [PERSON] продовжує належним чином виконувати свої зобов'язання по вищевказаному кредитному договору до даного часу, а тому, слід визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо підвищення процентної ставки [PERSON] за кредитним договором №МКК-008 від 08 лютого 2008 року з 16% річних до 26, 5% річних та зобов'язати даний банк провести перерахунок платежів, здійснених [PERSON] за кредитним договором №МКК-008 від 08 лютого 2008 року за попередньою ставкою. Що стосується заяви банку про відмову в задоволенні зустрічного позову, в зв'язку з пропуском строків позовної давності, то суд вважає, що дані строки не пропущенні, оскільки банк в належний спосіб не повідомляв про зміну істотних умов кредитного зобов'язання [PERSON] Суми заборгованості, в рахунок яких банк просить звернути стягнення на предмет іпотеки значно різняця, а саме, 08.05.20013 року фігурує сума боргу - 75591, 25 гривень, а при зверненні з даним позовом до суду 20.09.2013 року, сума боргу вже становить - 128003, 79 гривень. В зв'язку з вищевикладеним, строк позовної давності слід рахувати з дати, коли [PERSON] отримав повідомлення банку від 08.05.2013 року, а саме, 24.05.2013 року. Правовідносини, що склались між сторонами, регулюються ст. ст. 215 ч. 2, 643, 654, та 1056-1 ЦК України.

Outcome: approved