Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до ВАТ «Вірівське», в якій вона вказала, що 10 вересня 2013 року вона уклала письмовий договір купівлі-продажу нежилої будівлі їдальні, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з арбітражним керуючим - ліквідатором ВАТ «Вірівське» Самсоновим О.О. Сторони домовилися, що [PERSON] сплачує суму в розмірі 13842,00 гривен в якості оплати вартості приміщення, а відповідач отримує в бюро технічної інвентаризації документи для продажу їдальні та учасники угоди нотаріально посвідчують їх правовідносини, шляхом укладання договору купівлі-продажу вищезаначеного приміщення. Як вказує позивач, з метою підтвердження намірів вони уклали письмовий договір купівлі-продажу №1 від 10 вересня 2013 року та підписали Акт прийому-передачі №1 від 10 вересня 2013 року. На підтвердження сплати вартості укладеної угоди, відповідач видав [PERSON]. квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10 вересня 2013 року про отримання ВАТ «Вірівське» суми коштів за угодою купівлі-продажу приміщення їдальні в розмірі 13842,00 грн. Також відповідач передав позивачу ключі від приміщення та технічну документацію на нього. Згідно з п. 3.1 угоди: умови договору набирають чинності з моменту підписання сторонами самого договору купівлі-продажу, тобто при виконанні сторонами умов договору. Таким чином, [PERSON] вважає, що вона набула права власності на спірне майно. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги, позов підтримав повністю і підтвердив викладені у позовній заяві обставини набуття права власності. Просив суд визнати договір купівлі-продажу від 10 вересня 2013 року дійсним та визнати за [PERSON] право власності на майно набуте за цим договором купівлі-продажу. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог на підставі наступного. Як вбачається із матеріалів справи (а.с.5-19): 10 вересня 2013 року між ВАТ «Вірівське», в особі арбітражного керуючого - ліквідатора Самсонова О.О. та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нежилої будівлі їдальні, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до Акту прийому-передачі №1 від 10 вересня 2013 року будівля була передана [PERSON] Згідно платіжного документі [PERSON] було сплачено суму в розмірі 13842,00 грн. за будівлю їдальні відповідно до умов договору від 10 вересня 2013 року. Статтею 12 частиною 2 Закону України "Про власність" передбачено, що майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Договір купівлі-продажу від 10 вересня 2013 року, що був укладений між сторонами не заборонений законом, по змісту відповідає вимогам чинного законодавства. Частиною 1 статті 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Із документів наданих суду вбачається, що [PERSON] сплатила суму в розмірі 13842,00 грн. та фактично прийняла приміщення нежилої будівлі їдальні, яка розташована за адресою: [ADDRESS] у своє володіння з 10 вересня 2013 року, виконавши умови, передбачені договором. Статтею 220 ЦК України вказано, що у випадку досягнення сторонами угоди по всіх умовах договору (угоди), що підтверджується письмовими доказами й відбулося повне або часткове виконання сторонами умов угоди, але одна зі сторін ухиляється від нотаріального посвідчення договору, суд може визнати договір (угоду) дійсним. Аналогічна позиція, висловлена і в Постанові № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» де в п. 5 визначено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та вважає можливим задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved