Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі свідоцтва на право власності на житло від 14.10.1997 року. У вказаній квартирі також зареєстрована її онука - відповідачка по справі, яка за вказаною вище адресою тривалий час з 2016 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. В квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Позивачка просила визнати [PERSON], [INFO], такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та її представник - адвокат [PERSON], яка діє на підставі доручення Маріупольського міського центру з надання безоплатної вторинної допомоги від 04.07.2018 року за № 0502-0787493-01, в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 08.11.2018 року прийнято рішення проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до Свідоцтва на право власності на житло вбачається, що позивачці на підставі свідоцтва на право власності на житло від 14.10.1997 року належить квартира [ADDRESS]. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка є власником квартири [ADDRESS], а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, а саме з інформації наданої Центром надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що відповідачка [PERSON], [INFO] зареєстрован6а в [ADDRESS]. Згідно акту № 22 від 10.07.2018 року, складеного головою КСН «Мрія 7а» встановлено, що відповідачка по справі зареєстрована в [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою з 01 вересня 2016 року по теперішній час. У відповідності до інформації наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України вбачається, що відповідачка по справі - [PERSON] 06.06.2017 року виїхали за межі України з пункту пропуску - Рава-Руська. Крім того, в матеріалах справи містяться пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] в яких зазначено, що відповідачка у вказаній в позові квартирі не мешкає з 01.09.2016 року, місцезнаходження її невідоме. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в [ADDRESS] понад два роки, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved