Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON], яка діє в своїх інтересах, та в інтересах свого малолітнього сина, звернулась до суду з дійсним позовом до відповідачів. На обґрунтування заявлених вимог зазначила, що в період з 25 серпня 2007 року по 20 листопада 2015 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], матірю якого є [PERSON] З 2012 року вони з чоловіком почали проживати разом з [PERSON] в належній їй квартирі [ADDRESS]. Частина грошей на придбання даної квартири та її ремонт була витрачена також і її батьками. В 2014 році [PERSON] знялась з реєстрації в зазначеній квартирі, бо фактично стала проживати в іншому місці. В квартирі залишились зареєстрованими [PERSON] та малолітній [PERSON] Позивач весь час знаходилась з маленькою дитиною і не мала можливості та часу зареєструватись у квартирі. У квітні 2015 року чоловік різко змінив своє ставлення до неї, почав влаштовувати сварки в родині, вимагав залишити квартиру. Після розірвання шлюбу у листопаді 2015 року позивач залишилась проживати у квартирі вдвох з сином, оскільки [PERSON] створив нову сімю і почав проживати окремо. Однак, 02 грудня 2015 року повернувшись ввечері, після робочого дня, додому з дитиною, вона не змогла потрапити до квартири, оскільки вхідні замки були змінені. Викликавши одразу працівників міліції, вона дізналась, що замки змінені [PERSON] Домовившись з відповідачем, вона вивезла з квартири свої меблі та особисті речі. Все що залишилось не вивезеним своєчасно, відповідач виніс з квартири у підїзд і на вулицю. На теперішній [PERSON] проживає в квартирі зі своєю новою родиною, позивач доступу до квартири не має. Просить суд визнати за нею та її малолітнім сином право користування житловим приміщенням в двокімнатній квартирі [ADDRESS], вселити її з сином туди та зобовязати відповідачів не чинити їй та сину перешкод в користуванні житловим приміщенням в двокімнатній квартирі [ADDRESS] та передати ключі від замків на вхідних дверях в квартирі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала повністю, наполягала на його задоволенні. Додатково зазначила, що на теперішній час вона тимчасово проживає у квартирі своєї тітки, іншого місця для проживання вона не має. Зареєстрованого за нею на праві власності житла не має. Вона зареєстрована у квартирі своїх батьків, однак, вони мешкають у двокімнатній квартирі, одна з кімнат якої заставлена меблями та речами, які вона вивезла з квартири [PERSON] Умови для проживання її та дитини там відсутні. До цього часу в підїзді квартири по вул. Ярмарковій залишається належна їй кухонна шафа, на вулиці в сараї дитяче ліжко, оскільки їй нікуди подіти це майно. Спірна квартира була придбана на початку 2012 року, одразу в ній почала проживати та зареєструвалась [PERSON] Перед народженням дитини, у березні 2012 року, ремонт був закінчений, і вони з чоловіком також вселились у квартиру, де почали проживати втрьох. Разом з [PERSON] вони вели спільне господарство, в них був спільний бюджет. З кінця 2012 року [PERSON] почала проживати окремо, разом зі своєю хворою матірю. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі договору від 07.12.2015р. (а.с.1) , в судовому засіданні позов підтримала, на його обґрунтування навела доводи аналогічні викладеним у позові. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи в залу суду не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, за участі представника [PERSON] Будучи допитаним в попередніх судових засіданнях, просив в задоволенні позову відмовити, мотивуючи свої заперечення наступним. Дійсно в період з 2012 по 2015 рік він проживав у спірній квартирі з позивачем та їх спільним сином. Однак, на теперішній час він створив нову родину, квартира потрібна йому для проживання, оскільки іншого житла він не має. Оскільки шлюб між ним та позивачем розірвано, то вона втратила право проживання у даній квартири, оскільки більше не є членом сімї власника квартири його матері. В той же час, він не заперечує, щоб квартирою користувався його син, який і тепер буває в квартирі разом з ним. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги №59 від 14.12.2015 року в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні. Зазначив, що позивач [PERSON] ніколи не була членом сімї власника квартири, в розумінні положень Житлового кодексу України, а тому підставі для її проживання у квартирі відсутні. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи в залу суду не зявилась, в наданих суду запереченнях на позовну заяву просила розгляд справи проводити у її відсутності, та зазначила наступне. Вона ніколи не чинила перешкод для проживання у спірній квартирі свого онука [PERSON], а тому в цій частині предмет спору взагалі відсутній. Позивач [PERSON] дійсно вселилась у квартиру з її дозволу, але вона не є членом її родини, а є колишньою дружиною її чоловіка. Крім того, вона жодного дня не проживала разом з позивачем та не вела з нею спільне господарство, у звязку з цим вважає, що підстави для задоволення вимог стосовно позивача [PERSON] відсутні (а.с. 40). Представник третьої особи, органу опіки та піклування Словянської міської ради, [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 15.12.2015 року (а.с.18), в залу суду не зявилась, надала суду заву про розгляд справи у її відсутності, з урахуванням інтересів дитини. В попередніх судових засіданнях просила позов задовольнити повністю. Свідок [PERSON] в залі суду показала, що вони з [PERSON] є колегами. Їй відомо, що під час шлюбу з [PERSON], [PERSON] проживала в [INFO]. Однак, після розлучення, [PERSON] змінив замки на вхідних дверях і [PERSON] більше не змогла потрапити у квартиру. З цього приводу [PERSON] зверталась у міліцію. Свідок [PERSON] показала, що вона проживає у [INFO]. Власником сусідньої квартири №3 є [PERSON], зі згоди якої у квартирі мешкали її син з дружиною та сином. [PERSON] проживала у квартирі лише взимку 2012 року. Одного дня, у грудні 2015 року, вона зустріла у підїзді [PERSON], який міняв замки вхідних дверей. Ввечері того ж дня до квартири прийшла [PERSON] з сином та батьком, і вони не змогли потрапити до квартири, оскільки замки були змінені. Через декілька днів [PERSON] вивозила свої речі з квартири, ще через декілька днів після цього, [PERSON] виставив у підїзд кухонну шафу, а в сарай - дитячу краватку з білизною. Там ці речі і знаходяться до цього часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] є його донькою. У 2012 році донька народила сина і разом з чоловіком та його матірю почала проживати у [INFO]. Він особисто приймав участь у ремонті даної квартири, коли у січні 2012 року вона була куплена для молодих. У грудні 2015 року [PERSON] вигнав доньку з квартири. Свідок [PERSON] в залі суду показала, що є матірю [PERSON] Коли їх донька одружилась, на нараді родин вони вирішили купити квартиру молодим. Для цього [PERSON] надала 10\~000, а вони 3\~000 доларів США. За ці гроші квартира була куплена та відремонтована. Квартиру було вирішено зареєструвати на [PERSON], оскільки її внесок був більшим, і, крім того, на [PERSON] оформлені кредити у банках, деякі з яких є проблемними. Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши надані докази і вивчивши матеріали справи, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. З 16 жовтня 2014 року по теперішній час у квартирі зареєстровані: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про народження серії І-НО №446604 батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). В період з 25 серпня 2007 року по 20 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі Відповідно до довідки комітету мікрорайону «Центр-2» №292 від 03.11.2015р. [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO], фактично проживає за адресою: [INFO], що засвідчують сусіди (а.с.9). Указані обставини підтверджені сторонами у судовому засіданні, тому за приписами ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. Факт того, що відповідачи перешкоджають позивачці у користуванні житловою площею в квартирі № 3, розташованої в будинку № 27 по вул. Ярмарковій у м. Словянську Донецької області підтверджується зверненнями позивача до правоохоронних органів, відповіді на які, з рекомендацією звернутись до суду в приватному порядку, вона отримала 08.12.2015р. за вих. №5/1260 (ЖЄО-1758) та 28.12.2015р. за вих. №5/2411 (ЖЄО-2655), а також поясненням допитаних в залі суду свідків, які суд приймає до уваги, оскільки вони узгоджуються, як між собою, так і поясненнями самих сторін. Стаття 165 ЖК України передбачає, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, але відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України при здійснені своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Відповідно до ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Частиною 2 статті 64 ЖК України передбачено, що до членів сімї наймача належать дружина, їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову відповідачи та представник [PERSON] в судовому засіданні зазначили, що [PERSON], з огляду на наведені положення частини 2 статті 64 ЖК України, ніколи не була членом сім?ї власника квартири [PERSON], а тому на теперішній час відсутні підстави для її проживання і користування спірною квартирою. З такими доводами суд не може погодитись в повній мірі. Так, дійсно, відповідно до положень частини 2 статті 64 ЖК України [PERSON] не є членом сімї [PERSON] Однак, зі змісту положень частини 2 статті 165 ЖК України випливає, що за згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Таким чином, в 2012 році вселення [PERSON] у спірну квартиру [ADDRESS] було цілком правомірним, оскільки вселилась [PERSON] у квартиру, як член сім'ї [PERSON], який, відповідно до положень частини 2 статті 64 ЖК України, є членом сім'ї [PERSON] В судовому засіданні сторони не оспорювали, та про це відповідач [PERSON] зазначила у своїх письмових запереченнях, що на вселення [PERSON] вона надала свій дозвіл. Доводи позивача та свідків [PERSON] з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] в період з березня по липень 2012 року проживали разом у спірній квартирі [ADDRESS] відповідачем не спростовані, а тому суд приймає їх до уваги. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про вселення її та сина у спірну квартиру, оскільки вони були вселені до будинку зі згоди власника, членом його сім'ї, хоч і не тривалий час, але одразу після вселення проживали разом з нею у спірній квартирі, тобто мають право нарівні з власником користуватись спірним житлом, при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням, а на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 12 квітня 1985 р. N 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. З огляду на наведене, суд також дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання за позивачем її та сином права користування спірною квартирою, оскільки наявність реєстрації [PERSON] та відсутність прописки позивача у спірній квартирі сама по собі не може бути підставою для відмови у визнанні права користування жилим приміщенням за ними. Також, як судом було встановлено вище, власник квартири в 2012 році висловлювала згоду на проживання в ній позивача та її сина. Доводи відповідачів з приводу того, що вони не заперечують проти проживання у квартирі малолітнього [PERSON], а тому в цій частині предмет спору відсутній не заслуговують на увагу суду, оскільки в силу свого малолітства останній не може існувати без сторонньої опіки, яку, в даному випадку, забезпечує його мати [PERSON] Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що суду надано доказів того, що відповідачи перешкоджають позивачці в користуванні квартирою №3 будинку 27 по вул. Ярмарковій м. Словянськ, а тому з боку відповідачів слід усунути порушення прав позивача та її малолітнього сина, зобов'язавши їх не чинити перешкод в користуванні квартирою та передати позивачу ключі від вхідних дверей, позивач, разом з сином, підлягають вселенню в спірну квартиру. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, то вважає за необхідне стягнути в частковому порядку з відповідачів на користь позивача понесені нею та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved