Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею та її неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], права користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що з 14.09.2002 р. вона знаходилася у шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Після реєстрації шлюбу вони періодично стали проживати у квартирі її матері-Воїн М.П. за адресою: [ADDRESS] та у спірній квартирі, де був зареєстрований її чоловік. Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації м. Маріуполя від 26.01.2005р. за № 15/3 її чоловіка- Воробьова [PERSON] визнано наймачем двокімнатної квартири № 87 житловою площею 27,2 кв.м. в будинку № 96 по вул. Артема в м. Маріуполі. З цього часу вони всією сім'єю стали постійно проживати у вищевказаній квартирі. 09.05.2014р. [PERSON] внаслідок вогнепального поранення у серце, помер. Просить визнати за нею та її дітьми право користування вищевказаною квартирою, оскільки вони вселилися у квартиру за згодою наймача, як члени його сім'ї. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, вказаних у позовній заяві, просила його задовольнити. Представник Маріупольської міської ради в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову, мотивуючи тим, що позивачка брала участь у приватизації кв.№5 в будинку № 108 по вул. Зелинського в м.Маріуполі, по теперішній час зареєстрована у своєї матері-Воїн М.П. за адресою: м.Маріуполь, пр. Нахімова, б.№196, кв.№ 42, доказів, яки б свідчили про те, що вона втратила зв'язок з вищевказаними квартирами не надала, тому вважає позивачку та її дітей тимчасовими жильцями, які підлягають виселенню. Представник третьої особи: ТОВ «Житло-плюс» просив розглянути справу на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був неодноразово повідомлений відповідно до вимог Закону. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що вони тривалий час знайомі з сім'єю позивачки і неодноразово приходили до них у гості в кв.№87 в б.№ 96 по вул. Артема в м. Маріуполі, де [PERSON] постійно проживали. Після смерті [PERSON]- 09 травня 2014 р., позивачка з дітьми залишилася проживати у вищевказаній квартирі. Суд, вислухавши позивачку, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши представлені у справі докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ст.1 Цивільного процесуального кодексу України. Судом встановлено, що позивачка [PERSON], [INFO], 14.09.2002 р., перебувала у шлюбі з [PERSON], 07.08.1976 р.н./а.с.12/ Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.18,19/ Згідно особового рахунку № 6087-16 [PERSON] був зареєстрований у [INFO] з 09.04.1984р. / а.с.5/ Рішенням колегії Жовтневої районної адміністрації м. Маріуполя від 26.01.2005р. за № 15/3 [PERSON] визнано наймачем двокімнатної квартири № 87 житловою площею 27,2 кв.м. в будинку № 96 по вул. Артема в м. Маріуполі /а.с.13/. 09.05.2014р. [PERSON] трагічно загинув, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 12.09.2014р. /а.с.11, 15/. Згідно договору купівлі-продажу від 09.03.2000р. [PERSON],матері позивачки, належить квартира [ADDRESS] /а.с.14/ [PERSON] та її діти: [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], б№196, кв.№42. /а.с.53/ Також, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] брала участь у приватизації квартири [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності на житло від 20.01.1995 р. /а.с.62,65/ Відповідно до ст. 65 ч.2 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України) вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 ( v0009700-96 ) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. (Пункт 9 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 15 ( v0015700-98 ) від 25.05.98р.) У судовому засіданні було встановлено, що позивачка з 2002р., після укладення шлюбу з [PERSON] стала періодично проживати за місцем реєстрації чоловіка за адресою: кв.№87 в б.№ 96 по вул. Артема в м.Маріуполі, а з 2005р., коли [PERSON] став наймачем квартири, вона з неповнолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] стали проживати у вищевказаній квартирі постійно як сім'я і проживають по теперішній час, що було підтверджено в судовому засіданні свідками: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], а також актом обстеження від 28.07.2015р., складеним за участю представників ТОВ «Житло- плюс» /а.с.6/. Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини та аналізуючи їх відповідно до вимог Закону, суд вважає, що в судовому засіданні достовірно було встановлено, що позивачка з неповнолітніми дітьми набула права користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS], оскільки вселилася у вищевказане приміщення як член сім'ї наймача, вела з наймачем спільне господарство, проживає у приміщенні більше 10 років, оплачує комунальні послуги за користування житлом /а.с.48/. Все це свідчить проте, що спірна квартира була постійним місцем проживання позивачки та її дітей. Відсутність письмової згоди наймача на вселення позивачки з дітьми не спростовує вищевикладених обставин. Суд не враховує, що позивачка брала участь у приватизації квартири [ADDRESS], оскільки на час приватизації вона була неповнолітньою і її матір [PERSON] продала вищевказану квартиру. Крім того, суд вважає, що факт приватизації квартири не позбавляє позивачку права на користування іншою квартирою. При розгляді справи, суд враховує інтереси неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. \~Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~\~передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї\~\~разом з батьками або в сім'ї одного з\~\~ них та на піклування батьків. В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні діти позивачки постійно проживали разом з наймачем спірної квартири, їх батьком - [PERSON], який трагічно загинув 09.05.2014р., участі у будь-якій приватизації не брали, іншого житла не мають, тому, також, набули права користування двокімнатною квартирою №87 в будинку № 96 по вул. Артема в м. Маріуполі. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачка [PERSON] та її неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON],[INFO], набули право користування жилим приміщенням у двокімнатної квартирі № 87 житловою площею 27,2 кв.м., загальною площею 45,0 кв.м., в будинку № 96 по вул. Артема в м. Маріуполі Донецької області, у звязку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved