Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просить стягнути з відповідача на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON] трьох років, тобто до [INFO] , починаючи стягнення від дати подання позову. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що з 27 вересня 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Мають дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року шлюб між ними розірваний. Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею і відповідачем не досягнуто. Стан здоров`я і матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати дитину. Інших дітей та аліментних зобов`язань відповідач не має. Крім того, у зв`язку зі доглядом за дитиною вона потребує матеріальної допомоги на своє утримання, оскільки інших джерел доходу, крім соціальних виплат, не має. В свою чергу відповідач має можливість сплачувати аліменти на її утримання. Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 січня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. На позов [PERSON] відповідачем [PERSON] був наданий відзив, в якому зазначено про часткове визнання позову, а саме в частині стягнення з нього 1/4 частини доходів на утримання дитини, починаючи з березня 2020 року. В частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини з дати звернення до суду по лютий 2020 року, а також стягнення аліментів на утримання дружини позов не визнав. Відповідач зазначає, що після припинення шлюбних відносин та розірвання шлюбу з позивачем ними була досягнута домовленість про матеріальне забезпечення позивача та дитини в розмірі 6000 грн. на місяць, які він добровільно сплачував у період з січня по жовтень 2019 року. Вказані кошти за взаємною згодою перераховувалися ним в рахунок сплати житлового приміщення по [ADDRESS] , в якому після розлучення залишилася проживати позивач з дочкою. Так, у 2019 році ним було сплачено позивачу 60000 грн. Відповідач зазначає, що доводи позивача щодо недосягнення угоди про матеріальне утримання не відповідають дійсності. Крім того, не відповідають дійсності твердження позивача щодо її тяжкого матеріального становища та неможливості працювати у зв`язку із доглядом за дитиною, оскільки за дитиною доглядає мати позивача, а остання працює з 2018 року. Вказує, що протягом 10 місяців, що передували подачі позову, позивач мала оплачену оренду квартири, отримувала заробітну плату та соціальні виплати. В жовтні 2019 року, коли він дізнався, що позивач проживає з іншим чоловіком, вирішив припинити оплату житла для позивач з дочкою, запропонувавши зі своєї сторони подальше добровільне утримання дитини шляхом сплати аліментів на картковий рахунок позивача. Починаючи з листопада 2019 року, добровільно перераховує на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти на утримання дитини. Так, з листопада 2019 року по лютий 2020 року включно, ним було перераховано аліменти у розмірі 20075 грн. 39 коп., а саме: 09.11.2019 року - 5025,13 грн., 02.12.2019 року - 5025,13 грн., 01.01.2020 року - 5000 грн., 01.02.2020 року та 03.02.2020 року - 5025,13 грн. Крім того, відповідач у відзиві зазначив, що по грудень 2019 року займався підприємницькою діяльністю. З січня 2020 року проходить процедуру закриття ФОП. Будь-яких доходів від підприємництва більше не має, не працює, проходить стажування. Таким чином, посилаючись на неможливість сплати аліментів, а також добровільну сплату аліментів у розмірі 20075 грн. 39 коп., відповідач просив позов [PERSON] задовольнити частково. При цьому стягнути з позивача на його користь понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. У свою чергу, позивач надала відповідь на відзив відповідача, в якому зазначила, що відповідач жодних доказів переказу коштів на утримання дитини та дружини з листопада 2019 року не надав. Договір про сплату аліментів на дитину у письмовій формі не укладався. Позивач вважає, що твердження позивача щодо неможливості надавати матеріальну допомогу не підтверджені. Потреба в аліментах підтверджується тим, що вона отримує середню заробітну плату в розмірі 4500 грн. на місяць. Разом із тим, прожитковий мінімум на дитину відповідно до Закону України "Про Державний бюджет на 2020 рік"складає 1779 грн., тобто майже половину її доходу. Крім того, дитина відвідує приватний дитячий садочок, вартість якого складає 9100 грн. в місяць. Також дитині необхідний сезонний одяг та взуття, іграшки та книжки. Тому вона вимушена позичати кошти. Вважала, що відповідачем не надано доказів, що сума 5023,13 грн., яка перераховувалася відповідачем складає 1/4 частину його доходу. На думку позивача, відповідач таким чином хоче уникнути сплати реальної 1/4 частини усіх видів доходу. Позивач наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, на етапі виконання рішення відповідач (боржник) вправі звернутися до виконавця із чеками, що підтверджують сплату аліментів за період судового розгляду і пропорційно зменшити розмір аліменти, що підлягають сплаті. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, в матеріалах справи наявна її заява про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився. Оскільки відповідно до матеріалів справи відповідач обізнаний про розгляд справи та надав відзив на позов, в якому виклав свою позицію по суті справи та подав відповідні докази, на яких ґрунтуються його заперечення, суд вважає можливим проводити розгляд справи у його відсутність з урахуванням позиції та доводів відповідача, викладених у його відзиві на позов [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи сторін та надані ними докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 вересня 2016 року. Мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2018 року шлюб між сторонами розірваний. Після припинення шлюбних відносин між сторонами дитина проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Звернувшись до суду, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання та на утримання дитини. Вирішуючи між сторонами спір про сплату аліментів, суд враховує, що згідно з частиною 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Окрім того, статтею 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Суд вважає, що відповідач як батько зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, з урахуванням матеріального стану сторін, всіх інших обставин, передбачених статтею 182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , необхідно визначити в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, оскільки такий розмір аліментів є необхідним для забезпечення розвитку дитини. Крім того, позивач, з якою проживає дитина, має право на отримання від батька дитини утримання до досягнення дитиною трьох років. При цьому відповідно до закону таке право позивача не залежить від наявності в неї самостійного доходу та її матеріального становища. На переконання суду, відповідач в змозі надавати позивачу як колишній дружині, з якою проживає дитина, матеріальне утримання до досягнення дитиною трьох років, оскільки він знаходиться в працездатному віці, має можливість працювати та утримувати дитину та дружину, з якою проживає дитина, що, зокрема, підтверджується добровільним перерахуванням ним коштів на карту позивача. Інших утриманців відповідач не має. Доводи відповідача щодо неможливості сплати аліментів на утримання дружини об`єктивно не підтверджені. Факт отримання позивачем самостійного доходу за умови наявної у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу дружині до досягнення дитиною трьох років не є підставою для відмови в позові. За таких обставин, з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дружини розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу), починаючи стягнення з дня подачі позову і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Підстав для відмови в позові про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини у зв`язку з добровільним перерахуванням коштів відповідачем суд не вбачає, оскільки як слідує з наданих відповідачем копій квитанцій та розписок, які долучені до матеріалів справи (а.с. 40-45), ним дійсно здійснювалися перерахування грошових коштів на картку позивача, зокрема 2 грудня 2019 року - 5025,13 грн., 1 січня 2020 року - 5000 грн. (призначення платежу - аліменти), 1 лютого 2020 року - 3015,08 грн., 3 лютого 2020 року - 2010,05 грн. Між тим, позивач у своїй відповіді на відзив факт досягнення сторонами домовленості про сплату аліментів у такому розмірі заперечує, письмова угода між сторонами про сплату аліментів не укладалася. Суд звертає увагу, що само по собі добровільне надання матеріальної допомоги на утримання дитини чи дружини не є безумовною підставою для відмови в позові чи зменшення розміру аліментів, що підлягають присудженню, оскільки в разі спору суд має визначити не лише сам факт стягнення аліментів, а й їх розмір. Тобто спір щодо надання матеріальної допомоги на утримання може містити незгоду між батьками як щодо самого факту сплати аліментів, так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно. В даному випадку факт звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів свідчить про наявність спору щодо надання утримання відповідачем. Отже, аліменти, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, підлягають присудженню з дня пред`явлення позову - 13.12.2019 року. В свою чергу, відповідач не позбавлений можливості під час виконання рішення про стягнення аліментів звернутися до державного виконавця з заявою про розрахунок суми аліментів з урахуванням добровільно сплачених ним сум за спірний період, підтвердивши призначення платежів. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Оскільки позов задоволений, а позивач відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1536 грн. 80 коп. (768 грн. 40 коп. за кожну позовну вимогу). У зв`язку із задоволенням позову, вимога відповідача щодо стягнення з позивача на його користь понесених витрат на правничу правову допомогу задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved