overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У березні 2017 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачем. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що з відповідачем за даним позовом він знаходиться у шлюбі, зареєстрованому 10 липня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції у м. Донецьку Донецької області, актовий запис № 245. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні стосунки припинені у звязку з втратою взаємних почуттів. Вважає, що їх сімя розпалася остаточно, поновлення шлюбних відносин неможливо. Подальше збереження їхньої сімї є неможливим та просто недоцільним. У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню, так як в судовому засіданні зясовано, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємоповаги. Чоловік зобовязаний утверджувати в сімї повагу до матері. Дружина зобовязана утверджувати в сімї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній (ст. 55 СК України). Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого звязку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У березні 2017 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у судове засідання не з"явився, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з"явилась, однак в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки під час розгляду справи відповідач визнала позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що подружнє життя з відповідачкою не склалося, оскільки погляди на сімейне життя та обов'язки у них різняться, у зв'язку з чим в сім'ї постійно відбувались сварки. Зазначив, що з 09 листопада 2013 року вони перебувають з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO] Шлюбні відносини між ними припинені та вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем суперечить інтересам сім'ї. За таких обставин збереження шлюбу та подальше сумісне життя, як і примирення вважає неможливим. Ухвалою суду від 11 квітня 2017 року за клопотанням відповідача сторонам було надано строк на примирення протягом двох місяців. Після відновлення провадження у справі позивач надав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач після надання сторонам терміну на примирення надала заяву про визнання позовних вимог про розірвання шлюбу та розгляд справи у її відсутності. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи те, що відповідач визнала позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

У березні 2017 року позивач в особі публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору від 17.03.2011 року, всього в сумі 31347 грн. 65 коп. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 17 березня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір б/н, згідно якого банк надав кредит у розмірі 4400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконав. Станом на 28.02.2017 року заборгованість становить всього 31347 грн. 65 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 4156 грн. 22 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 25222 грн. 49 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1468 грн. 94 коп. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, у відповідності з ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Кредитний договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на 28.02.2017 року заборгованість становить всього 31347 грн. 65 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 4156 грн. 22 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 25222 грн. 49 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 1468 грн. 94 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У березні 2017 року позивач в особі публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору від 26.08.2011 року, всього в сумі 58123 грн. 40 коп. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 26 серпня 2011 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 4400.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 28.02.2017 року заборгованість становить всього 58123 грн. 40 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 3532 грн. 14 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 47388 грн. 45 коп., заборгованість за пенею та комісією 3958 грн. 84 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2743 грн. 97 коп. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без участі представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у відповідності з ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Кредитний договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на 28.02.2017 року заборгованість становить всього 58123 грн. 40 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 3532 грн. 14 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 47388 грн. 45 коп., заборгованість за пенею та комісією 3958 грн. 84 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 2743 грн. 97 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

У березні 2017 року позивач в особі публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON], просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по кредитному договору від 27.01.2014 року, всього в сумі 12447 грн. 38 коп. та понесених судових витрат по справі. Обгрунтовуючи вимоги, позивач зазначив, що 27 січня 2014 року між сторонами був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав кредит у розмірі 2200.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] зобов'язання за договором кредиту належним чином не виконала. Станом на 19.03.2017 року заборгованість становить всього 12447 грн. 38 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 1618 грн. 14 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 9760 грн. 32 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 568 грн. 92 коп. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у відповідності з ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відсутності відповідача та представника позивача, що відповідає положенню ст. 224 та ч. 2 ст. 158 ЦПК України. Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Кредитний договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Станом на 19.03.2017 року заборгованість становить всього 12447 грн. 38 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом 1618 грн. 14 коп., заборгованість по процентах за користування кредитом 9760 грн. 32 коп., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна складова) 568 грн. 92 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості. Відповідач не виконала свої зобов'язання за кредитним договором, а тому позов підлягає задоволенню. \~\~\~\~\~\~ На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

у березні 2017 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2002 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують протягом тривалого, спільне господарство не ведуть. У зв'язку з цим позивач просить суд розірвати шлюб. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, з підстав, викладених у ньому. Відповідач при прийнятті рішення поклалася на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 12.10.2002 року між [PERSON] [PERSON] [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Полтавським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського обласного управління юстиції, зроблено актовий запис № 1438. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 089026, виданого 12.10.2002 року, прізвище дружини після укладення шлюбу змінено на «Хохлова». Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено даними свідоцтва проо їх народження ( а.с.10, 11). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб, укладений між сторонами, розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачу, за її бажанням, необхідно залишити прізвище "Хохлова".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 08 листопада 2003 року він уклав шлюб з [PERSON] В період шлюбу, а саме, 01 грудня 2004 року, він, за власні кошти, придбав квартиру [ADDRESS]. В 2005 році відповідач була зареєстрована за вказаним місцем проживання, як член його сім'ї. 25 грудня 2004 року у них народилася донька [PERSON]. Однак, шлюбні відносини не склалися і з 2013 року фактично припинилися. Відповідач зібрав особисті речі, добровільно, залишив на позивача дочку, залишила місце своєї реєстрації. 19 серпня 2014 року рішенням суду шлюб між ними розірвано, донька проживає разом із позивач. Відповідач вихованням дитини не цікавиться та не займається, в спірній квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги, не підтримує квартиру у належному стані, перешкод для проживання у спірній квартирі для відповідача позивач не створює. Відповідач за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Крім цього, позивачу стало відомо, що на даний час відповідач має іншу родину, одружена, має прізвище [PERSON] та виховує дитину від іншого чоловіка. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. В судове засідання сторони не з'явилися. Позивач надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі продажу посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] 01.12.2004 року за р. № 2966 (а.с.9-11). Згідно довідки КП ДЕЗ Корабел від 14.03.2017 року № 734 (а.с.13) в спірній квартирі зареєстровані: - позивач, як власник, його колишня дружина [PERSON] та дочка [PERSON], [INFO] Відповідачка з 2013 року за місцем своєї реєстрації не проживає, не сплачує комунальні послуги, не підтримує квартиру у належному стані, що підтверджується актом о не проживанні (а.с.14). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

У березні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить встановити факт його проживання однією сім'єю з 2003р. по [INFO] зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], посилаючись в обґрунтування вимог на те, що він є племінником [PERSON], 1927р.н., з якою він проживав за вказаною адресою однією сім'єю з 2003р. по [INFO]; в цей період вони мали спільний побут, взаємні права та обов'язки; [INFO] [PERSON] померла, він як єдиний спадкоємець після смерті своєї тітки звернувся до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину, але отримав відмову з посиланням на відсутність документів, які б підтверджували їх родинні зв'язки; встановлення цього факту йому необхідно для прийняття спадщини після смерті [PERSON] У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно копії свідоцтва органу РАЦС, [INFO] померла [PERSON]. Згідно витягу із Спадкового реєстру, 02.07.2009р. Третьою миколаївською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа після смерті [PERSON], померлої [INFO], за заявою позивача [PERSON] про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 01.03.2016р. у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу відмовлено через відсутність документів на підтвердження родинних стосунків зі спадкодавцем. Підстава відмови доводиться наданими копіями документів спадкової справи та листа державного архіву Миколаївської області від 28.12.2009р. №01-23/1593. Також встановлено, що померла [PERSON] та позивач [PERSON] з 2003р. проживали разом як члени сім'ї в квартирі [ADDRESS], яка була передана їм у спільну часткову власність згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.04.2000р. Про факт проживання позивача однією сім'єю з родичкою [PERSON] свідчать акт про проживання від 15.11.2016р., підтверджений сусідами - мешканцями будинку [ADDRESS] і завірений житловим органом, та довідка житлового органу ТОВ "Нордстар-Юг" від 10.09.2009р. про реєстрацію місця проживання спадкодавця і позивача за вказаною адресою. Згідно з ст.1264 ЦК України, до спадкоємців за законом у четверту чергу відносяться особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Виходячи з обставин позову, їх відповідності наданим документам, суд визнає можливим встановити факт проживання позивача зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст.1216,1217,1223,1258,1264 ЦК України, суд приходить до висновку про можливість задоволення вимог позивача як спадкоємця за законом, оскільки даний факт має для позивача правове значення (оформлення спадщини) та є доведений дослідженими доказами.

Outcome: approved