Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору ODIVAU07100109 від 08.06.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 34295,00 грн. на термін до 08.06.2011 р. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати. відповідач [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на станом на 18.05.2015 року має заборгованість - 55327,21 грн., яка складається з наступного: 8386,67 грн. - заборгованість за кредитом; 23207,87 гри, - заборгованість по процентам ;а користування кредитом; 1159.38 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22573,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. В забезпечення виконання зобов'язання за договором ODIVAU07100109 від 08.06.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено договір поруки з поручителем [PERSON] . Представник позивача надав заяву у судове засідання про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах та не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі просили застосувати строк термін давності. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитом підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Судом встановлено що, відповідно до укладеного договору ODIVAU07100109 від 08.06.2006 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 34295,00 гри. на термін до 08.06.2011 р. Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач [PERSON] повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. В порушення умов кредитного договору а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов'язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строки. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 18.05.2015 року має заборгованість - 55327,21 грн., яка складається з наступного: 8386,67 грн. - заборгованість за кредитом; 23207,87 гри, - заборгованість по процентам;а користування кредитом; 1159.38 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 22573,29 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, що підтверджується розрахунком долученим до матеріалів справи. В забезпечення виконання зобов'язання за договором ODIVAU07100109 від 08.06.2006 між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено: договір поруки з поручителем [PERSON]. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Відповідачі в свою чергу заперечують проти задоволення позовних вимог, в обґрунтування своїх заперечень надали заяви про застосування давності та просили у разі встановлення під час судового слідства наступних ситуацій, та перерахували ситуації, при яких можливо на розсуд суду застосовувати позовну давність та відмовити у задоволенні позовних вимог. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права щодо строку позовної давності, суд виходив з такого. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За ч. 1 ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.1, 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново. З ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що сплив позовної давності є підставою для відмови в позові. Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. З вимог ст.526 ЦК України вбачається, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. З ч.1 ст.1049 ЦК України вбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, яка залишилася та сплати процентів, належних йому. З ст. 1054 ЦК України вбачається, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм ЦК України, суд констатує, що відповідачем було порушено умови кредитного договору. Так, за умовами кредитного договору відповідач зобов'язався повернути кредит та проценти за користування ним щомісячними платежами згідно з обумовленим в договорі порядком. Невиконання відповідачем договору привело до виникнення заборгованості за кредитом у розмірі 55327 гривень 21копійок. Позивач 16 червня 2015 року звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідачів солідарно сум неповернутого кредиту та процентів за користування ним, штрафу, комісії, пені. Разом з тим, слід констатувати, що за наявності у позивача права на повернення заборгованості за кредитом, позивач звернувся до суду до спливу позовної давності, що є підставою для відмови в задоволені заяви відповідачів про застосування строку позовної давності. Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Тому, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору. В такому випадку із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Як встановлено судом, відповідач частково виконував щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, здійснив останній платіж 26 серпня 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості (сплата процентів у сумі 2027,00 гривень) у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за договором позивач звернувся 16 червня 2015 року. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, або іншим моментом перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. За змістом норми ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, аналізуючи фактичні обставини та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що позивач звернувся до суду в межах позовної давності, отже доводи відповідачів є небгрунтовані. Крім того відповідачі обґрунтовуючи свої заперечення посилалися на ту обставину, що ними було надано заставне майно, для реалізації з метою погашення заборгованості. Представником позивача не заперечувалась дана обставина та зазначено, що дійсно відповідачем було передано заставне майно для подальшої його реалізації. Банком були проведені усі необхідні дії, що стосуються підготовки до реалізації майна, а саме проведено оцінку транспортного засобу, згідно якого вбачається що вартість автомобіля ЗАЗ 110307, реєстраційний номер [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] складає 16000 гривень, та зазначене майно реалізовано, а кошти по реалізації майна були використані для погашення заборгованості, що підтверджується випискою з особистого рахунку відповідача [PERSON] за 30 травня 2012 року та меморіальним ордером від 30 травня 2012 року, та розрахунком заборгованості. Про те на даний час виникла заборгованість враховуючи внесення суми коштів за реалізоване заставне майно. Доказів щодо відсутності заборгованості перед позивачем відповідачами суду не надано. Вирішуючи справу

Outcome: approved