Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

Половлівська сільська рада Володимирецького району звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], залучені в якості третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів орган опіки та піклування Володимирецької районної державної адміністрації про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення, стягнення судових витрат, мотивуючи тим, що дві кімнати в гуртожитку за адресою вул. Лесі Українки, буд. 8 в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області, в яких проживають відповідачі перебувають на балансі Половлівської сільської ради й перебувають у її комунальній власності відповідно до рішень Половлівської сільської ради №192 від 29.01.2009 року та №244 від 25.05.2010 року. Рішення про надання [PERSON] та членам його родини жилої площі в цьому гуртожитку ні сесією Половлівської сільської ради, ні її виконавчим комітетом, ні іншим підприємством, установою чи організацією ніколи не приймалось, як того вимагає житлове законодавство. Заселення в гуртожиток відбулося всупереч житловому законодавству без отримання ордеру, а єдиною підставою поселення до гуртожитку, в даному випадку, є ордер, даний на підставі рішення ради. Відповідачі не входять до кола осіб, які мають право на проживання в цьому гуртожитку, це свідчить про те, що поселилися й проживають вони в гуртожитку без достатніх правових підстав, а тому підлягають виселенню без надання іншого житла. Оскільки ордер на зайняття кімнат у гуртожитку відповідачам не видавався, відповідачі добровільно звільнити кімнати відмовились, а тому\~\~позивач просить виселити їх в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача надав суду заяву про зміну предмета позову та просив виселити\~[PERSON] та [PERSON], з\~квартири №4, чотирьохквартирного житлового будинку за адресою: с.Половлі, вул. Лесі Українки буд. № 8, Володимирецького районону Рівненської області, без надання їм іншого житлового приміщення та стягнути судові витрати. Просив позов задовльнитив в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечила попередньо надала суду заперечення проти позову та надала суду пояснення аналогічні викладеним в запереченні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив, вказуючи, що хоча відповідачі дійсно були поселені в займані ними кімнати гуртожитку не за ордером на вселення. Також пояснив, що з 2014 року працює в Половлівській ЗОШ сезонним кочигаром. Вселився в спірні кімнати в 2014 року за усним погодженням з покійною головою Половлівської сільської ради [PERSON] Додатково вказав, що особисто звертався з заявою до Половлівської сільської ради про надання йому житла у спірному будинку. На сесію його не запрошували, та чи була взагалі розглянута його заява йому невідомо даним фактом він не цікавився. До вселення в спірні кімнати будинку він проживав з своєю дружиною і дітьми у своїх батьків, просив відмовити в задоволенні позову. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, оскільки виселенням відповідачів із займаних ними кімнат гуртожитку можуть бути порушені права малолітніх дітей. Свідки [PERSON], та [PERSON], в судовому засіданні надали суду аналогічні пояснення та вказали, що їх син [PERSON] з 2014 року працює в Половлівській ЗОШ сезонним кочигаром та проживав разом з ними. В 2014 році сина викликали до школи та вказали, що є вільні кімнати в будинку за адресою: вул. Лесі Українки, буд. 8 в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області. Покійна голова Половлівської сільської ради [PERSON] вказала, що пишіть заяву та заселяйтеся у вільні кімнати та надала ключі від кімнат. Після чого [PERSON] заселився в спірні кімнати. Свідок [PERSON], яка працювала секретарем Половлівської сільської ради в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] звертався з заявою до Половлівської сільської ради про надання йому житла у спірному будинку та його заява була розглянута на сесії Половлівської сільської ради Володимирецького району. Суд не приймає до уваги та оцінює критично пояснення свідка [PERSON], оскільки її твердження повністю спростовані поясненнями представника позивача, а також наданими доказами. Оскільки відповідачами і їх представником та самою [PERSON] в судовому засіданні небуло підтверджено жодними належними та письмовими доказами що дана заява розглядалася на сесії Половлівської сільської ради та за результатами її розгляду було винесено рішення. Вказане твердження суперечить обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може грунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні достовірно встановлено, що згідно рішення Половлівської сільської ради №244 від 25.05.2009 року, було надано статус гуртожитку у 4-х квартирному будинку по вул. Лесі Українки, буд. 8 в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області для тимчасового проживання вчителів в 2-кімнатній квартирі без права на приватизацію. Згідно матеріалів справи встановлено, що [PERSON], [PERSON] та їх малолітні діти дійсно проживають в квартирі №4, чотирьохквартирного житлового будинку за адресою: вул. Лесі Українки, буд. 8, в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області, який перебуває на балансі Половлівської сільської ради й перебуває у її комунальній власності. Також в судовому засіданні встановлено та не заперечувалося відповідачами по справі, що ордер на зайняття відповідної кімнати відповідачам не видавався, договір найму житлового приміщення чи будь яких інших договорів між позивачем та відповідачами не укладалися. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Чьотирьох квартирний житловий будинок за адресою вул. Лесі Українки, буд. 8 в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області належить до комунальної власності територіальної громади с.Половлі в особі Половлівської сільської ради та перебуває на їх балансі. Зазначені обставини підтверджуються технічним паспортом на житловий будинок від 27.11.2008 року, рішенням Половлівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №192 від 29 січня 2009 року та рішенням Половлівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області №244 від 25 травня 2010 року. Матеріалами справи встановлено, що Половлівською сільскою радою було направлено лист №39 від 16.02.2017 року, [PERSON], з проханням надати інформацію з якого часу він проживає в даній квартирі та наяких підставах він туди заселився. Також чи здійснюється відповідачем плата за електричну енергію, якщо так то просили відповідача надати номер особового рахунку та на кого оформлений договір про користування електричною енергією. [PERSON], жодної відповіді на даний лист не надав. Вказані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються. Також відповідачами проігноровано повідомлення №181 від 22.05.2017р. Половлівської сільської ради про добровільне виселення з гуртожитку. Також в судовому засіданні встановлено, що сільська рада та виконавчий комітет неодноразово зверталися до відповідачів в усній та письмовій формі з проханням звільнити займане жиле приміщення, однак відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірне жиле приміщення, що перешкоджає виконанню обовязків позивача щодо забезпечення житлом осіб, які мають право претендувати на проживання в ньому. Згідно актів від 14.04.2017 року та 04.07.2017 року, які були складені та підписані депутатами Половлівської сільскої ради Володимирецького району вбачається, що [PERSON], [PERSON] та їх малолітні діти незаконно проживають в квартирі №4 за адресою вул. Лесі Українки, буд. 8 в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області. Відповідно до ч. 1 ст. 127\~ЖК Української РСР\~п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого\~постановою [PERSON] Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208\~(далі:Положення), для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. [PERSON] та [PERSON] без надання ордера вселилися в квартиру №4 спірного будинку та без реєстрації в ньому проживають. Між сторонами в письмовій формі договір найму кімнати за адресою вул. Лесі Українки, буд. 8 в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області не укладався. Спірне приміщення, яке займають відповідачі, є кімнатами у гуртожитку і призначені для проживання виключно робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Відповідно дост. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. \~\~Згідно з ч. ч. 1 та 2 ст. 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. \~\~\~Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.\~\~\~\~\~\~\~\~ \~\~\~ При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15\~постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Згідно ч. 1 ст.109, ч. 3 ст.116 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1\~ст. 132 ЖК України\~сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Таким чином, наявні передбачені законом підстави для виселення відповідачів. Не можуть бути взяті до уваги заперечення відповідачів щодо відсутності доцільності їх виселення з займаних ними кімнат з огляду на наступне. Відповідно до\~ст. 129 ЖК Української РСР\~на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку повинен був видаватись лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер був єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Під час розгляду справи відповідачами не надано належного підтвердження підстав для свого проживання у спірній кімнаті будинку, оскільки ордера, який відповідно до\~ст. 129 ЖК Української РСР\~є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, не надано. Оскільки ордер відповідачами взагалі не отримувався, то є всі правові підстави для виселення відповідачів із займаних ними кімнат, так як вони без достатніх правових підстав проживають у спірних кімнатах. Крім цього, на думку суду не може бути підставою для визнання права на проживання в спірному будинку факт оплати за електричну енергію, оскільки на відповідачів навіть не було оформлено особистого рахунку. Враховуючи вищевикладене, суд вважає бездоказовими, безпідставними і спростованими в судовому засіданні доводи відповідачів та їх представника щодо правомірності вселення і проживання їх в спірних кімнатах та правомірності володіння ними. Також суд вважає, що проживання відповідачів та їх дітей в спірному будинку і небажання виселитись на вимогу позивача порушує право власності останнього, так як створює йому перешкоди у володінні та користуванні його майном, а тому підлягає захисту шляхом виселення відповідачів разом з неповнолітніми дітьми з кімнат за адресою вул. Лесі Українки, буд. 8 в с. Половлі Володимирецького району Рівненської області, без надання їм іншого жилого приміщення. Також в судовому засіданні попередньо встановлено, що до вселення в спірні кімнати будинку [PERSON] з своєю дружиною і дітьми проживав у своїх батьків за адресою: с.Половлі вул Лісова 16, Володимирецького району Рівненської області де прописаний по даний час. Тобто відповідач має житло. При цьому, суд зазначає, що забезпечення конституційного права відповідачів та неповнолітніх дітей на житло входить до компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, які можуть вжити відповідних для цього заходів. Відповідач [PERSON] може повторно звернутися до Половлівської сільської ради з відповідною заявою про надання йому житлового приміщення та його заява буде розглянута на сесії сільської ради. Після чого можливо він змеже вселитися в спірну квартиру будинку на законних підставах. У зв'язку з наведеним позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а відповідачі підлягають виселенню з квартири №4, чотирьохквартирного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Судовий збір в сумі 1600,00 грн., сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду, підлягає стягненню на його користь з відповідачів в рівних частках з кожного в силу\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved