Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційного банку "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому зазначило, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 09 вересня 2011 року [PERSON] отримала кредит в сумі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, надала згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов договору відповідачка зобов'язана слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, щомісячно має погашати частини суми заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та Овердрафтом. Однак, відповідачка порушила умови договору та станом на 28 лютого 2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 13403 грн 69 коп, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 466 грн 53 коп, із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 8922 грн 70 коп,зі заборгованості за пенею та комісією в сумі 2900 грн 00 коп, а також штрафи - 500 грн 00 коп (фіксована частина) та 614 грн 46 коп (процентна складова). А тому, позивач просить стягнути з відповідачки 13403 грн 69 коп заборгованості за кредитом та сплачені судові витрати в розмірі 1600 грн 00 коп. Представник позивача до суду не з'явився, однак надав суду заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві та проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідачка до суду не з'явилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлена належним чином. За таких обставин справу розглянуто у відсутність сторін, без фіксації технічними засобами, відповідно до вимог ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Проаналізувавши матеріали справи в їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 09 вересня 2011 року [PERSON] отримала кредит в сумі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Крім того, надала згоду щодо прийняття будь - якого розміру кредитного ліміту і його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідно до умов договору відповідачка зобов'язана слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, щомісячно має погашати частини суми заборгованості, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів та всю суму пені, у разі порушення строків сплати заборгованості за кредитною лінією або Овердрафтом та процентів за користування кредитною лінією та Овердрафтом. Однак, відповідачка порушила умови договору та станом на 28 лютого 2017 року має прострочену заборгованість в розмірі 13403 грн 69 коп, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 466 грн 53 коп, із заборгованості по відсотках за користування кредитом в сумі 8922 грн 70 коп,зі заборгованості за пенею та комісією в сумі 2900 грн 00 коп, а також штрафи - 500 грн 00 коп (фіксована частина) та 614 грн 46 коп (процентна складова). Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що наведені умови договору, його форма і порядок укладення суперечать положенням Цивільного кодексу України, чи іншим актам цивільного законодавства, а також, що волевиявлення позичальника було обмеженим і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1ст.626 Цивільного кодексу України). Згідно ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України - одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до змісту ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов'язання відповідно до укладеного договору не виконує, істотно їх порушує, до погашення заборгованості заходів не вживав, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за кредитним договором. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved