Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

У квітні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що восени 1995 року вона познайомилась із [PERSON] , а з січня 1996 року вони почали проживати разом однією родиною у належній позивачу квартирі [ADDRESS] . Вони мали спільний бюджет, вели господарство, вважали один одного подружжям. 24 листопада 2002 року [PERSON] і [PERSON] обвінчалися, у 2005 році - їздили відпочивати. 21 жовтня 2008 року за спільні гроші сторони придбали квартиру [ADDRESS] . 22 жовтня 2011 року [PERSON] складено заповіт, за яким все належне йому майно він заповів позивачу. За весь час спільного проживання [PERSON] дуже хворів, страждав на цукровий діабет ІІ типу, атеросклероз судин нижніх кінцівок, хребетну грижу, парапроктит, у зв`язку із чим він практично не міг пересуватися та йому була рекомендована операція. Через проблеми зі здоров`ям [PERSON] не міг самостійно опікуватись про себе й потребував постійної допомоги, тому позивач допомагала йому пересуватися, доглядала за ним після операцій, готувала їжу, купувала ліки, а донька [PERSON] - [PERSON] робила йому уколи та крапельниці. [INFO] [PERSON] помер, позивач організувала його поховання та поминальний обід. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді квартири [ADDRESS] . [PERSON] звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори з питання прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа та державним нотаріусом було запропоновано звернутися до суду з даним позовом. За таких підстав просила встановити факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з [PERSON] з січня 1996 року по день його смерті [INFO] , а також змінити черговість одержання права на спадкування, визнавши її спадкоємцем першої черги спадкування після [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради Кравченко О.О., яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з`явилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи Третьої маріупольської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути визнані факти, що призводять до виникнення, зміни чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, у тому числі, про встановлення факту проживання однією сім`єю. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України наданих в постанові від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" п.21 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. Встановлено, що 30 квітня 1967 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане 03.11.1995 року Іллічівським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Маріуполя. Як вбачається з договору купівлі продажу від 21.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Дубровською О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 7254, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] . Право власності на квартиру зареєстроване у МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» 22.10.2008 року за реєстраційним номером 25067051. 22 жовтня 2011 року [PERSON] , 1953 року народження, склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, за яким все належне йому майно він заповів [PERSON] , 1949 року народження. Згідно з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 01.11.2018 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . При цьому судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] . Відповідно до акту № 10 від 28.03.2019 року, складеного головою КСН «232 квартал», разом із [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з 1996 року і по день смерті [INFO] без реєстрації проживав [PERSON] . Судом достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що дійсно [PERSON] та [PERSON] більше п`яти років і до смерті останнього, який помер [INFO] проживали однією сім`єю у квартирі [ADDRESS] , вели спільне господарство, мали спільний бюджет, позивач доглядала чоловіка, опікувалася ним, надавала іншу допомогу, після смерті займалась його похованням. Крім того, за час спільного проживання сторонами була придбана квартира [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. До матеріалів справи додана копія спадкової справи № 137/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що 21 березня 2019 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] . За приписами ч. 2 ст. 1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Враховуючи вище зазначену норму матеріально права суд може змінити своїм рішенням черговість одержання права на спадкування за умови, що позивач протягом тривалого часу опікувалася спадкодавцем, матеріально його забезпечував, надавав іншу допомогу спадкодавцеві, внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби чи безпорадного стану. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив та виклав у п. 5.2 Листа від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» те, що черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК України), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК України). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем. Тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами), 2) матеріальне забезпечення спадкодавця, 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріальне вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири, 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3, 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову, необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин. У законі міститься вичерпний перелік обставин, за наявності яких можлива зміна черговості, що не потребує розширеного тлумачення. Відсутність хоча б однієї із таких обставин зумовить застосування загального порядку черговості спадкування, визначеного у ст.1258 ЦК. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивачем надано суду переконливих доказів того, що з 1996 року вона та [PERSON] проживали разом як родина, вважали один одного чоловіком та дружиною, вели спільне господарство, мали спільне дозвілля, за час проживання зі спадкодавцем [PERSON] опікувалась ним, через низку захворювань здійснювала догляд за [PERSON] , а після його смерті займалась організацією поховання та поминального обіду. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При таких обставинах суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved