Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

Позивач Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі - УССД ДПСП ХМР) звернулося до суду з позовом до [PERSON] в якому просить позбавити [PERSON], 1980 року народження, яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS], батьківських прав у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що малолітній [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Комінтернівського району, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах. До служби у справах дітей Комінтернівського району надійшла інформація Комінтернівського відділу ГУНП в Харківській області про те що за адресою: [ADDRESS] відбувалася пожежа. Даний факт було зареєстровано в ЖЄО 4755 від 09.03.2016 року. Вході праці по матеріалу було встановлено, що за вказаною адресою мешкає [PERSON], [INFO], разом із сином [PERSON], [INFO]. В квартирі антисанітарні умови, відсутні необхідні меблі, побутові речі, засоби гігієни, дитячий одяг, продукти харчування. Дитину було влаштовано до ОДКЛ № 1. [PERSON] має посвідчення учасника програми замісної підтримуючої терапії № 105, яка реалізується КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», згідно якого [PERSON] потребує постійного прийому медичних препаратів. Виконавчим комітетом Харківської міської ради було прийнято рішення № 175 від 23.03.2016 року «Про негайне відібрання малолітньої дитини від матері». На теперішній час дитина перебуває в КЗОЗ «ХМДЛ № 16». Відомості про батька [PERSON] в свідоцтві про його народження зазначено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. В судовому засіданні представник УССД ДПСП ХМР - Келчевська І.С., яка діяла від імені органу опіки та піклування на підставі та в межах виданої їй довіреності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти обставин, викладених у позові не заперечувала, та пояснила, що на теперішній час вона не може працевлаштуватися у зв'язку з наявною у неї судимістю. Після смерті чоловіка та у зв'язку з вживанням наркотиків, вона допустила безлад у квартирі. Також зазначила, що на її думку вона виконує батьківські обов'язки не належним чином, та з вересня 2015 року вона є наркозалежною, у зв'язку з чим проходить відповідне лікування. Крім того, вказала, що на теперішній час в квартирі відсутні балконні двері, вхідні двері не замикаються через відсутність замка, немає енергопостачання, у зв'язку з чим вона не має можливості забрати дитину, однак має таке бажання та у випадку якщо дитину залишать проживати з нею, планує влаштувати сина на тимчасове проживання до дитячого санаторію. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 10 березня 2016 року (а.с. 6). Відомості про батька [PERSON] зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 СК України, № 00016436592 від 16 березня 2016 (а.с. 7). З посвідчення учасника програми замісної підтримуючої терапії № 105 виданого КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер», дійсне до 18.12.2016 року вбачається, що [PERSON] є учасником програми замісної підтримуючої терапії (а.с. 14). Актом обстеження умов проживання від 11 березня 2016 року квартири за адресою: [ADDRESS] встановлено, що в квартирі антисанітарні умови, в кімнатах сміття, бруд, розкидані речі, павутиння, санвузол не працює, в приміщенні сморід, комахи та поламані меблі. За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], 1980 року народження, [PERSON], 2006 року народження, [PERSON], [INFO] (а.с. 17). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 175 від 23.03.2016 року було вирішено негайно відібрати малолітнього [PERSON] у матері [PERSON], тимчасово влаштувати його до спеціалізованого закладу для дітей відповідно до віку та стану здоров'я (а.с. 16). Відповідно до висновку УCCД ДПСП ХМР № 193 від 30.03.2016 року, виходячи з інтересів дитини УCCД ДПСП ХМР, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON], [INFO] ( а.с. 4). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку у Службі у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, як дитина, яка опинилась в складних життєвих обставинах. На даний час малолітній [PERSON] перебуває у КЗОЗ «ХМДЛ № 16». Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до положень ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 1 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, встановлено, що для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Згідно з ст.3 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і кожен в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідач в судовому засіданні не заперечувала фактів викладених у позовній заяві, та пояснила, що на протязі деякого часу є наркотично залежною особою, та іноді неналежним чином виконує свої батьківські обов'язки щодо своєї неповнолітньої дитини, майже весь час проводить з сином, однак не заперечує, що в день, коли сталася пожежа про яку у позовній заяві вказує позивач, вона на нетривалий час залишила свого сина одного в квартирі без нагляду дорослих, в результаті чого її син отримав ушкодження здоров'я через пожежу. Окрім того, відповідачка страждає на наркотичну залежність, що визнано нею в судовому засіданні, та на даний час проходить курс лікування, який на час розгляду справи не завершено. Під час розгляду справи відповідач посилалася на її намагання та бажання змінити свій спосіб життя та ставлення до виконання батьківських обов'язків. Однак будь-яких доказів на підтвердження зазначених посилань до суду надано не було. Так на час розгляду справи відповідач не працевлаштована, нею не створено належних побутових та умов для проживання дитини. Згідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що перешкоди для виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків відсутні, вона свідомо ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON], батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Також суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень ст. ст. 168, 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною, а також мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved