Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

Позивачка звернулася у Виноградівський районний суд із позовною заявою про збільшення розміру аліментів на утримання доньки. Заявлені вимоги мотивовані тим, що 12.05.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського РУЮ Закарпатської області за актовим записом № 60 між [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено шлюб. 28.11.2013 року за рішенням Виноградівського районного суду, шлюб між сторонами було розірвано. Від спільного проживання у шлюбі народилася одна дитина:\~ [PERSON]. [INFO]. Дочка [PERSON] постійно проживає із позивачем, яка її матеріально утримує та належним чином піклується про її здоров'я, фізичний та духовний і моральний розвиток. Відповідач після припинення між сторонами шлюбних відносин, перестав піклуватися про дитину, аліменти на її утримання, всупереч рішенню суду, не сплачує, участі у вихованні та забезпеченні дочки не бере, майже не спілкується з дитиною. Відповідач [PERSON] майже постійно перебуває на заробітках за кордоном, але не допомагає дитині. Згідно рішення Виноградівського районного суду від 20.09.2010 року з відповідача на мою користь позивача стягуватись аліменти на утримання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 19.08.2010 року і до досягнення дитиною повноліття. Аліменти сплачує не регулярно. Відповідач життям дочки не цікавитьсяся, не виявляв бажання приймати участі в її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже десять років і вона навчається у Виноградівській ЗОШ IIIІ ст. №3. Позивач, разом з дочкою проживають в її батьків. З часу призначення аліментів на її утримання змінилися обставини, що змушує позивача звернутись до суду із цим позовом про збільшення розміру аліментів. З 2010 року дитина подорослішала, навчається у школі, значно зросли витрати на її утримання, а саме: на харчування, придбання одягу, шкільного приладдя, інших предметів та речей повсякденного вжитку, необхідних для забезпечення належного зростання, виховання дитини, її фізичного та духовного розвитку. На даний час позивач є самозайнятою особою - підприємцем, і має мінливі, нерегулярні доходи. Відповідач, молодий за віком, інших утриманців не має, а тому позивач пропонує збільшити розмір стягуваних аліментів з 500 гривень до 2000 гривень щомісячно до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не прибула, проте подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просила суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином: шляхом направлення судових повісток та повідомлення розміщено на офіційному веб-сайті Виноградівського районного суду, заяв про причини своєї неявки або клопотань про відкладення справи не надав. Окрім того, відповідач не подав до суд відзив на позов, а відтак, зі позивача, викладеній у заяві, суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд вважає позов підставним, який підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною третьою ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за\~ захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ч.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні достовірними та належними доказами встановлено, що сторони з 12.05.2007 року перебували у шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] [INFO], в подальшому укладений шлюб рішенням Виноградівського районного суду був розірваний. Рішенням Виноградівського районного суду від 20.09.2010 року з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дитина навчається в 5 класі Виноградівської [PERSON] ст. № 3 ім. Жігмонда Перені. Позивач є фізичною особою-підприємцем. Відповідач має заборгованість по аліментах. Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного кодексу України. Обгрунтовуючи свої вимоги щодо збільшення розміру раніше визначених рішенням суду аліментів позивачка послалась на те, що на утримання дитини потрібні значні кошти, а відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти сплачує не своєчасно, не бере участі у додаткових витратах,\~ а ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018р.» прожитковий мінімум для дитини відповідного віку збільшений, а тому є підстави для збільшення розміру аліментів. Так, стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Саме суду віддані дискреційні повноваження при визначенні конкретного розміру аліментів. При цьому, закон визначив що саме суд повинен брати до уваги і враховувати при визначенні розміру аліментів, зокрема, такими обставинами можуть бути: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. Розглядаючи даний спір суд зважує на те, що утримання дитини до досягнення нею повноліття є обовязком батьків за нормами українського закону. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Кошти на утримання дитини присуджуються судом у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким вона проживає. Мінімальний розмір аліментів визначається законом, зокрема, це той мінімум, який батьки зобовязані витрачати на дитину, не залежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин. При визначенні розміру аліментів, як в твердій грошовій сумі, так і в частці від доходу, в судовому рішенні від 20.09.2010 р. суд зазначав, що аліменти не можуть бути менше мінімально можливого розміру, визначеного законом. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Сімейного кодексу України. Так, відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення\~ нею повноліття. Стаття 192 СК України визначає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Такими обставинами, зокрема, можуть бути: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів або якісь\~ інші обставини, які можуть мати важливе значення для визначення розміру аліментів. З 8 липня 2017 року було змінено мінімальний розмір аліментів, що не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний розмір\~ аліментів, який визначається\~ законом- це той мінімум, який батьки зобовязані витрачати на дитину, не залежно від доходів, можливостей, бажання, інших дітей, незалежно від всіх цих обставин. З 8 липня 2017 року цю межу було підвищено з 30 до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який визначається кожного року законом про державний бюджет. Так, у 2018 році, мінімальний розмір аліментів для дітей віком до 6 років складає: з 1 січня 2018 року - 746 гривні, з 1 липня 779,5 гривень, з 1 грудня - 813 гривень; а для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 930 гривень, з 1 липня 972 гривні, з 1 грудня 1013,5 гривень. Вирішуючи позовну вимогу про збільшення розміру аліментів суд виходить з того, що відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч.7,8 ст.7 СК України). Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини,\~ зокрема, ч.1 ст.141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності; дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості (Принципи 2,6 Декларації прав дитини від 20.11.1959р.). Відповідач, як встановлено у суді, аліменти на утримання дитини відповідно до рішення Виноградівського районного суду від 20.09.2010 р. платить в розмірі 500,00 гривень, іншої матеріальної допомоги позивачці не надає, позивачці на даний час важко утримувати самій дитину, крім того витрати на її утримання збільшуються, відповідач постійного місця роботи не має, а відтак вона просить суд збільшити розмір раніше визначених аліментів та стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі по 1500,00 гривень в місяць. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі, заявлена позивачкою з урахуванням фактичних потреб дитини, фінансових та матеріальних можливостей батька та матері, а також передбаченого ст.182 СК України мінімального розміру аліментів на одну дитину, який не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, якщо суд встановить, що той з батьків, з кого стягуються аліменти, є інвалідом 1,11,111 групи, він повинен враховувати цю обставину для зменшення їх розміру. Крім цього, суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. Такі висновки суду узгоджуються і з нормами ст.51 Конституції України, згідно якої батьки зобов»язані утримувати дітей до їх повноліття. Отже, за цих безпосередньо встановлених у суді обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, зваживши на матеріальні та духовні потреби дітей та враховуючи, що відповідач, який, будучи молодою та здоровою особою, ніде не працює, а відтак суд вважає за необхідне та справедливе відповідно до вимог ст.ст.192,184 СК України збільшити розмір аліментів на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини з врахуванням специфіки роботи та проживання відповідача. При цьому, мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. З огляду на зазначене судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, відповідно до вимог ст.ст.7,182,185,192 СК України та

Outcome: approved