Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання її сина [PERSON] [INFO] разом з нею. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04.02.2012 між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13.06.2014 розірвано. Від шлюбу мають сина - [PERSON] [INFO] , який після розірвання шлюбу з відповідачем залишився проживати разом з нею за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS] . Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми на користь відповідачки на утримання сина з відповідача стягуються аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4800 грн. Син постійно проживає з позивачкою, вона піклується про нього, займається його вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Вона не перешкоджає спілкуванню батька з сином. Однак, на даний час, відповідач понад трьох років проживає та працює в Республіці Польща. Відповідач з сином спілкуються телефеном. Однак, дитина потребує оздоровлення та відпочинку за кордоном. Відповідач не має змоги надавати такий дозвіл, тому вона звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду від 09.08.2021 по справі відкрито спрощене позовне провадження. Позивачка в судовому засіданні ствердила позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач викликався до суду, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті суду, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву в якій просить провести розгляд справи у його відсутності, не заперечує проти задоволення вимог позивачки. Заслухавши позивачку та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 4 лютого 2012 року між сторонами відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білопільського районного управління юстиції у Сумській області був зареєстрований шлюб, актовий запис №4, що стверджено копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] (а.с. 7). В шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] , що стверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с. 8). Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 13 червня 2014 року справа № 573/1049/14-ц (а.с. 9), шлюб між сторонами розірвано. Наразі дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою - [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у приміщенні осіб (а.с.11) та довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с. 12) З [PERSON] стягуються аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4800 грн. щомісячно на утримання сина - [PERSON] [INFO] до досягнення дитиною повноліття, що стверджено рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15.03.2019 справа № 592/12390/18 (а.с. 13). З довідок від 03.09.2018 року № 233 (а.с. 16) від 08.01.2019 № 22 (а.с. 17), встановлено, що [PERSON] навчається у Сумському навчально-виховному комплексі "Загальноосвітня школа І ступеня - дошкільний навчальний заклад № 42" міста Суми, Сумської області в 1-А класі. Батько вихованця протягом 2019-2020 навчального року не приводив та не забирав дитину з навчального закладу та не приймав участі в батьківських зборах. З довідки від 21.01.2020 № 17 (а.с. 18) встановлено, що [PERSON] [INFO] навчається в 2-Г класі комунальної установи Сумська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 9, м. Суми. Батько жодного разу в школі не був, життям сина не цікавився, батьківські збори не відвідував. З копії закордонного паспорту [NUMBER] (а.с. 20,21) встановлено, що [PERSON] [INFO] виїздив за межі України. [PERSON] 14.05.2018 року надав нотаріально посвідчену заяву, зареєстровану в реєстрі за № 983 (а.с. 22,23) відповідно якої надав згоду на тимчасові поїздки за межі України на гостину, з метою відпочинку та оздоровлення туристичну подорож до ряду країн своєму синову [PERSON] у супроводій його матері. Рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради від 28.07.2020 року № 390 (а.с. 24) затверджено висновок Управління Служби у справах дітей Сумської міської ради від 10 липня 2020 року про підтвердження місця проживання дитини [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] для тимчасового виїзду за межі України. Управлінням «Служба у справах дітей» Сумської міської ради до суду надано висновок від 27.09.2021 № 27.1-26/2399 (а.с. 66) щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] разом з матір`ю [PERSON] , оскільки дитина з народження та до цього часу проживає разом з матір`ю, батько дитини тривалий час проживає з межами України. У відповідності до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України вбачається, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, враховуючи вік малолітнього [PERSON] , який на день ухвалення судового рішення не може дати об`єктивної згоди на проживання з одним із батьків самостійно, а також те, що з моменту розірвання шлюбу та по теперішній час син сторін весь час проживає разом з матір`ю, яка піклується про нього, а відповідач проживає окремо, тим більше за межами України, суд вважає, що подальше проживання малолітньої дитини з матір`ю буде відповідати саме інтересам дитини, яка потребує постійного догляду та турботи, позитивно сприятиме її розвитку, як психологічному, так і фізичному. Відтак, на даний час визначення місця проживання дитини разом з матір`ю не суперечитиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved