Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , позивач [PERSON] звернулися до суду з позовною заявою 28.03.2019 року, яка була уточнена 15.05.2019 року та в якій просить суд стягнути з відповідача ПрАТ «Європейський страховий союз» матеріальну шкоду, завдану в результаті ДТП в розмірі 62 674,00 грн., що складається з матеріальної шкоди у суми 62 674,00 грн. та 1100 грн. витрат на перевезення, а також просить стягнути з відповідача судовий збір. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 24.06.2017 року о 15.10 год. на вул. Гетьманська в районі перехрестя з вул. Волосевича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen Polo, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки Opel Vectra, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винною у виникненні ДТП постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2017 року за ст.124 КУпАП визнано [PERSON] . В результаті ДТП транспортний засіб марки Opel Vectra, р/н [NUMBER] , яким на момент ДТП керував [PERSON] , належний останньому на праві приватної власності, отримав численні механічні пошкодження. За результатами проведеного експертного автотоварознавчого дослідження розмір матеріального збитку, спричиненого [PERSON] , визначено в сумі 62 574 грн. 20.09.2018 року Саксаганським районним судом м. кривого Рогу Дніпропетровської області від було розглянуто справу [PERSON] до [PERSON] та задоволені позовні вимоги, однак постановою Дніпровського апеляційного суду рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку із передчасністю. Відповідач ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» втратила статус асоційованого члена МТСБУ 03.10.2017 року видану товариству ліцензію на провадження страхової діяльності та свідоцтво про реєстрації фінансової установи анульовано, однак банкрутом не визнано, а тому як страховик зобов`язаний виконувати свої зобов`язання згідно з укладеними зі страхувальником угодами. Страхування цивільно-правової відповідальності за будь-якими зобов`язаннями, невиконаними страховою компанією. За загальними правилами ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1190 ЦК України тягар цивільної відповідальності має нести винна у завданні шкоди особа, ,я кою є водій автомобіля чи особа,я кА на відповідній правовій підставі керувала автомобілем з вини якої сталось ДТП. Але у відповідності до правової позиції викладеної у Постанові ВС №04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц у разі наявності полісу обов`язкового страхування належним відповідачем щодо відшкодування матеріальної шкоди є страхова компанія, в даному випадку ПрАТ «Європейський СТРАХОВИЙ СОЮЗ». Крім того, в розмір збитків представник також включає витрати на перевезення евакуатором транспортного засобу [PERSON] з місця ДТП та з відділення поліції в сумі 1100 грн. Оскільки спричинена [PERSON] майнова шкода залишається невідшкодованою, за захистом порушених прав та інтересів [PERSON] , діючи в інтересах [PERSON] , вимушена звернутися до суду з позовом, обравши на власний розсуд спосіб захисту, який є дієвим та зможе забезпечити захист прав та інтересів [PERSON] . Ухвалою суд від 29.03.2019 року відкрито провадження та прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 63-64). Ухвалою суду від 20.08.2020 року затверджена мирова угода та закрито провадження в частині позовних вимог до [PERSON] . Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник третьої особи МТСБУ - Борульник О.В. подав відзив, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] за недоведеністю (а.с.106-113). Свою позицію по справі представник мотивував тим, що із змісту позовної заяви та долучених доказів стало відомо, що 24.06.2017 року на перехресті вул. Гетьманська та Волосевича в м. Кривому Розі Дніпропетровської області відбулася ДТП за участю автомобіля марки Volkswagen Polo, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , та автомобіля марки Opel Vectra, р/н [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винною у виникненні ДТП визнано [PERSON] постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2017 року, а тому в силу ст.82 ЦПК України факт ДТП, її обставини, вина [PERSON] (визнана нею в судовому засіданні) не потребують окремого доказування. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застраховано ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» згідно з полісом ОСЦПВ серії АК/3432066 зі строком дії до 16.03.2018 року. Не дивлячись на те, що ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» втратило статус асоційованого члена МТСБУ 03.10.2017 року, розпорядженням Нацкомфінпослуг №3620 від 29.08.2017 року та №4061 від 12.10.2017 року видану товариству ліцензію на провадження страхової діяльності та свідоцтво про реєстрацію фінансової установи анульовано, ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» банкрутом не визнано, а тому воно як страховик зобов`язане виконувати свої зобов`язання згідно з укладеними зі страхувальниками угодами страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що виключає несення МТСБУ відповідальності за будь-якими зобов`язаннями, невиконаними страховою компанією. Представник зауважив, що в ст.ст.33, 35, 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» міститься імперативний припис для прийняття рішення щодо виплати страховиком (МТСБУ) страхового відшкодування (регламентної виплати) або відмови в цьому - подання потерпілою особою повідомлення про ДТП, заяви на отримання страхового відшкодування (виплати). В даному випадку 30.06.2017 року [PERSON] надав ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» повідомлення про настання ДТП, однак достовірних доказів тому, що він подавав й заяву на виплату відшкодування, останній суду не надав. У зв`язку з цим, на думку представника МТСБУ, логічним є те, що ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» не проводило жодних юридичних дій, та рішення стосовно нарахування регламентної виплати або відмови в її нарахуванні не приймалося. Крім того, МСБУ, не отримувало від позивача відповідної заяви та документи для врегулювання страхових випадків за договором ПрАТ «Європейський Страховий Союз» за ОСЦПВ серії АК/3432066, відповідно МТСБУ рішення про виплати чи про відмову про виплату страхового відшкодування не приймалось та сума страхової виплати не перераховувались позивачу. Щодо наданих позивачем квитанцій в рахунок підтвердження витрат на оплату послуг за евакуацію транспортного засобу в сум 1100 грн., однак в наданих суду квитанціях не зазначено, що вони понесені саме [PERSON] та надана лише одна квитанція на суму 500 грн., а тому не можуть вважатися належними доказами. З огляду на відсутність доказів сповіщення [PERSON] про проведення суб`єктом оціночної діяльності огляду пошкодженого транспортного засобу, представник вважав, що наданий [PERSON] висновок про розмір матеріальних збитків складений з порушенням п.5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, а відтак не є належним та допустимим доказом по справі, оскільки як вартість відновлювальних робіт і вартість матеріального збитку є рівними - 62 574,00 грн. В ході розгляду справи заявлялись наступні клопотання: -представником позивача [PERSON] - [PERSON] про призначення авто товарознавчої експертизи, яке ухвалою суду від 13.01.2020 року було задоволено (а.с. 136). Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. В порядку ч.6 ст.259, ч.1 ст.268 ЦПК України 20.08.2020 року судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Терновська О.А. правом присутності не скористувались, надавши заяву про розгляд справи їх відсутності , на задоволенні позовних вимог до страхової наполягають. Правом на участь в судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору МТСБУ не скористався, подавши заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримуючи попередньо висловлену письмову позицію по справі. Відповідач ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» в судове засідання повторно не з`явився, викликався у встановленому законом порядку, причини неявки суду не відомі. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку позивача проти заочного розгляду справи. Дослідивши вимоги позовної заяви та заяви про зміну позовних вимог, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, вислухавши позицію сторін та їх представників, суд дійшов наступних висновків. Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.1 Першого протоколу до Конвенції, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. 24.06.2017 року о 15.10 год. в м. Кривому Розі по вул. Гетьманській, водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки Volkswagen Polo, р/н [NUMBER] , в районі нерегульованого перехрестя з вул. Волосевича, під час зміни напрямку свого руху не впевнилася в безпечності свого маневру для себе та інших учасників руху. Під час виконання маневру лівого повороту, не надавши дорогу автомобілю марки Opel Vectra, р/н [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , скоїла з ним зіткнення. При цьому, автомобіль марки Opel Vectra, р/н [NUMBER] , рухався в зустрічному напрямку прямо. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а пасажир автомобіля марки Volkswagen Polo, р/н [NUMBER] , [PERSON] отримала тілесні ушкодження. Постановою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.08.2017 року, яка набрала законної сили 05.09.2017 року (а.с.10), [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку з цим, факт завдання шкоди позивачу [PERSON] як потерпілому в ДТП є преюдиціальними та доказуванню не підлягають, оскільки їх істину вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акту, який вступив у законну силу. Крім того, позивач звертався за захистом свого порушеного права до [PERSON] , та рішенням у справі №214/5950/17Саксаганського районного суду від 20.09.2018 було задоволено, однак Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.12.2018 року рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу скасовано та відмовлено у задоволенні позовних вимог та при цьому, колегія суддів наголосила на тому, що відмова [PERSON] в задоволенні його позовних вимог у даній цивільній справі не позбавляє його права на звернення до відповідача з аналогічними позовними вимогами після вирішення питання щодо відшкодування завданої шкоди за рахунок страховика (відмови у виплаті страхового відшкодування, часткової виплати або ж повного відшкодування, що є підставою для стягнення з винної особи суми франшизи). [PERSON] , який на момент ДТП керував автомобілем марки Opel Vectra, р/н [NUMBER] , є його власником на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.9). На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу - автомобіля марки Volkswagen Polo, р/н [NUMBER] , [PERSON] була застрахована ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ» відповідно до полісу №АК/3432066 від 15.03.2017 року зі строком його дії до 16.03.2018 року (а.с.12). Про факт настання страхового випадку 30.06.2017 року [PERSON] як потерпіла особа направив страховикові повідомлення, в якому зазначено про вчинення ДТП [PERSON] (а.с.16), однак за відсутності подання ним заяви про нарахування регламентних виплат, страхове відшкодування йому не виплачено. Звертаючись до суду з позовом в інтересах [PERSON] , його представник [PERSON] посилалася на те, що страховик не виплатив [PERSON] страхове відшкодування, не дивлячись на неодноразові звернення з цього приводу, тим самим своєю бездіяльністю порушуючи права потерпілого, а тому за їх захистом він звернувся до суду з даним позовом, обравши захист прав шляхом стягнення спричиненої йому матеріальної шкоди безпосередньо з винної особи - [PERSON] . Заперечуючи проти позовних вимог, представник МТСБУ звертав у вагу на те, що відповідати має [PERSON] , як особа винна у вчиненні ДТП. Натомість суд не може погодитись з такими доводами представника третьої особи з огляду на наступне. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України. З огляду на зазначені положення ст.509 та з урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Аналіз положень ст. ст. 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України свідчить про встановлення в цивільному праві України змішаної системи деліктів, до якої входить: по-перше, правило генерального делікту, відповідно до якого будь-яка шкода, завдана потерпілому неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; по-друге, правило спеціальних деліктів, яке передбачає особливості відшкодування шкоди, завданої у певних спеціально обумовлених у законодавстві випадках (спеціальними суб`єктами, у спеціальний спосіб тощо). Так, відповідно до ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до ст.511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року N 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон N 1961-IV). У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що власник автомобіля , який постраждав внаслідок ДТП може реалізувати своє право вимоги щодо відшкодування шкоди шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту його порушених прав шляхом пред`явлення вимог саме до ПрАТ «ЄВРОПЕЙСЬКИЙ СТРАХОВИЙ СОЮЗ», за доведеності факту його звернення, є свідченням протиправної бездіяльності страхувальника Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що з метою спричинення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] звернувся до кваліфікованого суб`єкта оціночної діяльності. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Відповідно до вимог ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим. Таким чином, в силу закону на потерпілого покладено обов`язок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків. 27.09.2017 року суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] в присутності [PERSON] складено акт огляду транспортного засобу марки Volkswagen Polo, р/н [NUMBER] , в якому було зафіксовано характер та об`єм виявлених механічних пошкоджень. Акт підписано [PERSON] без зауважень чи заперечень (а.с.30-31). Під час проведення огляду транспортного засобу [PERSON] не була присутньою. Згідно звіту експертного автотоварознавчого дослідження № від 26.09.2017 року, складеного за заявою [PERSON] , суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля марки Opel Vectra, р/н [NUMBER] , в результаті його пошкодження в ДТП, визначена затратним підходом становить 62 574 грн. (а.с.17-29). З висновку судового експерта Рейнюка О.В. №17/20 по визначенню ма термального збитку від 02.03.2020 року вбачається, що ринкова вартість автомобілю Opel Vectra А 2.Оі, р/н [NUMBER] ідентифікаційний номер VIN [NUMBER] , який належить [PERSON] до моменту його пошкодження в ДТП, яка сталася 24.06.2017 року, складає 68290,97 грн.; утилізаційна вартість Opel Vectra А 2.Оі, р/н [NUMBER] ідентифікаційний номер VIN [NUMBER] , який належить [PERSON] , після ДТП 24.06.2017 року, на момент ДТП у аварійному стані складає : 24742,20 грн.; сума матеріального збитку, яка завдана з технічного зору в резульатіті ДТП власнику автомобіля Opel Vectra А 2.Оі, р/н [NUMBER] ідентифікаційний номер VIN [NUMBER] , [PERSON] на момент проведення експертизи складає 62 479,22 грн. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Таким чином, суд приймає до уваги саме висновок експерта, яким зокрема визначено розмір матеріальних збитків внаслідок ДТП, оскільки він є належним доказом. Підстав ставити під сумнів правильність висновку судової автотоварознавчої експертизи від 02.03.2020 №17/20 щодо визначеної суми матеріального збитку, яка завдана з технічного зору в результаті ДТП власнику автомобіля Opel Vectra А 2.Оі, р/н [NUMBER] ідентифікаційний номер VIN [NUMBER] , [PERSON] у суду немає. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позаяк, висловлюючи незгоду з розміром заявлених збитків, представник третьої особи не надав жодних належних та допустимих доказів в спростування доказів, наданих позивачем, питання про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи не ставили, відповідних клопотань від неї не надходило, в той час як розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Зокрема, для усунення розбіжностей при визначенні матеріального збитку у порядку, визначеному процесуальним законом, судом роз`яснювалось сторонам право на подання суду висновків за результатами самостійно проведених ними досліджень або клопотань призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи. За даних обставин суд приходить до переконання, що відповідач ПрАТ «Європейський Страховий Союз» неправомірно не виплатив [PERSON] страхове відшкодування, та з огляду на те, що позивачем заявлено вимогу про стягнення суми матеріального збитку у розмірі 62 674 грн. 00коп., яка хоча й невірна , враховуючи висновок експерта, однак не перевищує суму встановлену висновком експерта, тому суд, дотримуючись принципу диспозитивності, вважає за можливе стягнути з відповідача суму матеріального збитку внаслідок ДТП у розмірі 62 674 грн., до складу яких входять документально підтверджені витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу в сумі 1100 грн. (а.с.20), які в розумінні ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» також є майновою шкодою, заподіяною в результаті ДТП потерпілому. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ПрАТ «Європейський Страховий Союз» на користь [PERSON] судові витрати по справі - судовий збір 768,40 грн.

Outcome: approved