Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

Позивач у травні 2017 р. звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що позивач є власником нерухомого майна - гаражів за адресою: [ADDRESS] (літ.Б) - 5407,40 кв.м., (літ. В)-559,40 кв.м., (літ. Г)-848,20 кв.м., (літ Ж)-135,20 кв.м., (літ. Е) - 523,90 кв.м., (літ.Д)-426,20 кв.м. Позивачу стало відомо, що у 2016 р. відповідач, без відому товариства зареєстрував право власності на гараж №75, загальною площею 117,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Реєстрація за відповідачем права власності на нерухоме майно, порушує права позивача, як законного власника гаражних об'єктів, а тому позивач просить витребувати у відповідача об'єкт нерухомого майна - гараж [NUMBER], загальною площею 117,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] та стягнути витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 31.05.2017 р. відкрито провадження по справі (а.с. 35). Ухвалою суду від 27.03.2018 р. вирішено проводити розгляд справи у загальному позовному провадженні, розпочато та відкладено підготовче судове засідання (а.с. 87-89). Ухвалою суду від 27.09.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розглдяу по суті (а.с. 98). 25.10.2017 р. від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Майдибура О.В. надійшли заперечення, в яких зазначено, що відповідачем при зверненні до нотаріуса як державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на гараж, було надано всі документи, передбачені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.122.015 р. №1127, а тому підстави для відмови у проведенні державної реєстрації права власності, не були встановлені. Крім того, з наданих документів встановлено, що ТОВ «Будівельник» є власником нежитлових будівель, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], але земельна ділянка, на якій знаходяться будівлі, позивачу не належать ні на праві власності, ні на праві користування. А тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 27.09.2018 р. представник позивача наддав письмові пояснення, зазначив, що спірний гараж є складовою об'єкта, який належить позивачеві на праві власності. Даний гараж не створювався відповідачем та кооперативом як окремий об'єкт. Відповідач самовільно, безпідставно зареєстрував право власності на гаражний бокс, а тому майно підлягає витребуванню з чужого незаконного володіння (а.с. 102-103, 117-122). Учасники справи до суду не з'явилися, повідомлялися належним чином (а.с. 101, 168, 169, 170), причини неявки суду не відомі. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.04.2017 № 85064478 ТОВ «Будівельник» на праві приватної власності належить наступне майно: нежитлові будівлі: (літ. Б) - 5407,40 кв.м., (літ. В) - 559,40 кв.м., (літ. Г) - 848,20 кв.м., (літ. Ж) - 135,20 кв.м., (літ Е) - 523,90 кв.м., (літ. Д) - 426,20 кв.м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Право власності виникло на підставі рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2012 та ухвали Господарського суду Київської області від 31.05.2012. Запис вчинено 01.08.2012 (а.с. 15). Відповідно до довідки обслуговуючого кооперативу «Багатоповерховий гаражний кооператив «Будівельник-Авто» від 03.10.2016, [PERSON] є членом кооперативу, власником гаража [NUMBER] загальною площею 117,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS] згідно рішенням правління кооперативу від 10.8.2015 р. Сума пайового внеску сплачена у повному обсязі (а.с. 45). З відомостей технічного паспорту від 20.09.2016 р. вбачається, що гараж, площею 117 кв.м. знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 47-49). 07.10.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибура О.В. внесено відомості про реєстрацію на праві приватної власності за [PERSON] нерухомого майна - гаража [NUMBER], загальною площею 117,1 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Вказане рішення та реєстраційні дії приватний нотаріус вчинив на підставі наступних документів: довідки гаражного кооперативу від 03.10.2016 № 01/10, виданої ОК «БГК «Будівельник-Авто»; витягу з протоколу Правління від 10.08.2015 № 7 зі списку членів ОК «БГК «Будівельник-Авто»; технічного паспорта від 20.09.2016 № 16/4, видавник: ФОП [PERSON] (а.с. 16). З відомостей БТІ м. Києві від 04.05.017, 23.08.2017 вбачається, що гараж [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] на праві власності не зареєстрований (а.с. 51-52). Відповідно до листа з Департаменту земельних ресурсів від 01.09.2017 вбачається, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS], станом на 31.12.2012 на праві власності чи користування у департаменті не реєструвалась, рішення щодо передачі у користування чи власність ТОВ «Будівельник» Київською міською радою не приймалась (а.с. 79). Рішенням Окружного адміністративного суду .м Києва від 31.05.2018 р. визнано протиправними дії приватного нотаріуса КМНО Майдибури О.В., які полягали у прийнятті рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за [PERSON], індексний номер 31803899 від 11.10.2016 року та внесенні запису за даним рішенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за номером запису про право власності: 16833728. Скасувано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31803899 від 11.10.2016 року. Скасовано державну реєстрацію прав на нерухоме майно, а саме, реєстрацію права власності [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - гараж [NUMBER], загальною площею 117,1 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 1051202280000, номер запису про право власності: 16833728 (а.с. 123-128). З наведеного вбачається, що правові підстави перебування у праві власності, володінні, користуванні у відповідача відсутні. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4 ст. 41 Конституції України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Отже, предметом доказування є наявність у позивача права власності на спірне майно та незаконність володіння цим майном з боку відповідача. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Пунктом 23 вказаної Постанови визначено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому, суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачем, на виконання вимог ст. 81 ЦПК України, доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають повному задоволенню. Оцінивш надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин між сторонами, з врахуванням тієї обставини, що позивачем доведений факт належності йому спірного гаржного боксу, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову на підставі чого позвоні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved