Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

Позивачка, звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що у 1958 році її бабусею [PERSON] в [ADDRESS] було побудовано житловий будинок та зведено до нього господарські споруди. Зазначений житловий будинок з часу забудови зареєстрований у погосподарській книзі Цуренської сільської ради за бабусею, проте як такого свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно останньою отримано не було. [INFO] року її бабця померла, після смерті якої відкрилася спадщина на все її майно, в тому числі й на зазначене нерухоме майно. Як єдиний спадкоємиць за заповітом спадщину прийняла своєчасно, однак, через те, що спадкодавцем не було отримано за життя свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно, то нотаріусом відмовлено їй у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом у зазначеній частині, у зв'язку із чим просила суд задовольнити її вимоги. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги посилаючись на обставини викладені в позовній заяві і просила їх задовольнити. Цуренська сільська рада Герцаївського району в судове засідання свого представника не направила, однак надіслала до суду листа в якому просила розглянути справу за відсутності їх представника, проти задоволення вимог позивачки не заперечують. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивачки не заперечував та суду пояснив, що являється сином померлоїї [PERSON], яка до часу смерті проживала одна у власному господарстві, що в с. Цурень Герцаївського району Чернівецької області. На спадщину після смерті матері не претендує та із заявою до нотаріусу з приводу прийннятя спадщини не звертався. [PERSON] в судове засідання не з'явився, у зв'язку з чим, суд з урахуванням думки позивачки вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних матеріалів справи. Вислухавши пояснення позивачки, третьої особи, дослідивши письмові матеріали по справі, судом встановлено наступне. Так, з матеріалів справи вбачається, що по [ADDRESS] розташоване домоволодіння, яке складається з житлового будинку та господарських споруд. Як випливає з витягу з погосподарської книги Цуренської сільської ради Герцаївського району, житловий будинок з господарськими спорудами який розташований по [ADDRESS] закінчений будівництвом у 1958 році. Спірний житловий будинок зареєстрований у сільській раді за [PERSON] тобто бабусею позивачки (а.с. 9). Судом встановлено та не оспорюється позивачою, що указаний житловий будинок у встановленому порядку в Бюро технічної інвентаризації не зареєстрований. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1922 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1958 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок який розташований в [ADDRESS] побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1958 року в сільській раді за [PERSON] то з того часу остання була власником цього житлового будинку (а.с. 17). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть виданого виконкомом Цуренської сільської ради Герцаївського району 14 жовтня 2013 року серії [NUMBER] (а.с. 11 ). Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина в т.ч. і на її житловий будинок з господарськими спорудами. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Спадкодавець [PERSON] залишила після себе заповіт на ім'я [PERSON], який посвідчений секретарем Цуренської сільської ради Герцаївського району 07 липня 1999 року та зареєстрований в реєстрі за № 18, зі змісту якого вбачається, що до останньої переходить все майно яке належало спадкодавцю на день смерті (а.с.12). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] позивачка 04 грудня 2013 року звернулася до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.37) проте, через відсутність правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, постановою нотаріуса від 16 квітня 2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 46). [PERSON] та [PERSON], тобто треті особи по справі, незважаючи на їх непрацездатність за віком спадщину після смерті [PERSON] не прийняли, оскільки протягом строку для прийняття спадщини після смерті останньої не звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи заповідачки (а.с. 11, 12). За вищенаведених обставин, відповідно до встановлених судом обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню, так як на момент смерті [PERSON], останній належав вищезазначений житловий будинок та в порядку спадкування за заповітом він має перейти до позивачки. На підставі, 1217, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270 ЦК України,

Outcome: approved