Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

У березні 2019 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з 0,0507 частки від земельної ділянки, загальною площею 38,37 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Вказана частка земельної ділянки належала померлій на праві спільної часткової власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 19.10.2005 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через відсутність правовстановлюючого документу на відповідну частку земельної ділянки. В зв'язку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності на 0,0507 частки від земельної ділянки, загальною площею 38,37 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] Ухвалою суду від 20.03.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Позивач в судове засідання не з'явилася, заявою від 09.04.2019 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволені позову наполягала. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, заявою від 05.04.2019 року просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, проти його задоволення не заперечував. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставіст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За нормою ч.1ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В силу ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Новокаїрською сільською радою Бериславського району Херсонської області 19.10.2005 року на підставі розпорядження голови Бериславської районної державної адміністрації від 20.07.2005 року №438, титульним власником якого є [PERSON], [PERSON] належить частка розміром 0,0507 від земельної ділянки, загальною площею 38,37 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Відповідно до копії дублікату заповіту, посвідченого та зареєстрованого секретарем Новокаїрської сільської ради Бериславського району Херсонської області за №34 від 02.12.1998 року, [PERSON] заповіла, житловий будинок в [ADDRESS], і все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що я по закону буду мати право, своїй онуці - [PERSON]. За свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO], про що складено відповідний актовий запис №16. З відповіді нотаріуса №278/02-14 від 27.02.2019 року вбачається, що за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом була заведена спадкова справа №245/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] також надійшла заява від дочки померлої - [PERSON], про те, що їй відомо про заповіт та вона за віком та станом здоров'я права на обов'язкову долю не має. Інші заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходили. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на відповідну частку земельної ділянки нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Частиною 1статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно достатті 1225 ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 80 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі , зокрема, спадкування. Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа). Оскільки земельна ділянка належала померлій на праві спільної часткової власності, тобто земельна ділянка включає в себе декілька земельних ділянок, об'єднаних у державний акт, а цим державним актом не визначено майно, на яке може видаватися свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права. За таких обставин, зважаючи на те, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач є спадкоємицею за заповітом після померлої [INFO] [PERSON], у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на частину спадщини не змогла через те, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на 20 власників (серії [NUMBER]), враховуючи визнання позову відповідачем, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову.

Outcome: approved