Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що вона у листопаді 2008 року з відома Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області вселилась до житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] , померлій [INFO] . Псіля смерті [PERSON] оформленням спадщини займався її син [PERSON] , який помер [INFO] , не довівши спадкову справу до кінця. Більше спадкоємців у [PERSON] та [PERSON] не було, тож зазначений будинок ніким не був успадкований. Про передачу у власність будинку за набувальною давність позивачка звернулась до відповідача, однак їй було відмовлено, оскільки орган самоврядування не має таких повноважень. Зазначене стало підставою для звернення позивачки до суду з вказаним позовом. Позивачка в судове засідання не з`явилась, на розгляд суду від представника позивачки надійшла заява з проханням розглянути справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримують. Представник відповідача Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області у судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшла заява від представника відповідача, в якій він зазначив, що згоден з позовними вимогами позивача та просить розглянути справу без його участі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що згідно картотеки нумерації будинків і назв вулиць по Серпневській селищній раді Тарутинського району Одеської області, проведена зміна нумерації будинків у селищі Серпневе Тарутинського району Одеської області та житловому будинку [ADDRESS] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №306 від 27 серпня 2020 року (а.с.8). З довідки виконавчого комітету Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №288 від 20 травня 2020 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] дійсно є власником будинку [ADDRESS] згідно обліку Серпневської селищної ради (а.с.9). Згідно довідки КП «Тарутинське РБТІ» Тарутинської районної ради Одеської області №138 від 19 березня 2020 року, до введення в дію Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (01.01.2013 року), 04 серпня 1971 року в реєстровій книзі номер 3 за реєстровим номером 133 та 03 лютого 2004 року в електронному реєстрі прав на нерухоме майно за реєстраційним номером 4602822 зареєстроване право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04 серпня 1971 року, посвідченого державним нотаріусом Тарутинської районної державної нотаріальної контори Одеської області, реєстр №1189 (а.с.10). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 20 березня 2002 року Серпневською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с.11). З довідки Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №483 від 27 серпня 2020 року вбачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , за життя була зареєстрована в будинку [ADDRESS] разом з : сином [PERSON] , [INFO] ; цивільним чоловіком [PERSON] , [INFO] (а.с.12). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Актовим записом про смерть №8 від 17 серпня 2005 року (а.с.47). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 жовтня 2008 року Серпневською селищною радою Тарутинського району Одеської області (а.с.13). З 2008 року позивачка [PERSON] мешкає у будинку [ADDRESS] , сплачує комунальні послуги, що підтверджується: довідкою виконавчого комітету Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №129 від 12 березня 2020 року (а.с.15); Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 12 березня 2020 року №131 (а.с.16-17); довідкою Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №289 від 20 травня 2020 року (а.с.18); довідкою КП «Лейпциг» №31 від 20 травня 2020 року; показами свідків [PERSON] (а.с.20), [PERSON] (а.с.23). З інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] спадкові справи не заводились. При зверненні до голови Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області з заявою про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] , позивачка отримала відмову,що підтверджується довідкою Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с.33). Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст.344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ». Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Також, зазначеною постановою роз`яснено порядок застосування норм, передбачених статтею 344 ЦК України, а саме: пунктом 9 передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК; пунктом 11 передбачено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК); пунктом 13 передбачено, що можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади; рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Тож, оскільки судом було встановлено, що попередній власник майна або його правонаступник відсутні, та воно ніде не перебуває на балансі, саме Серпневська селищна рада Тарутинського району Одеської області є належним відповідачем по справі, оскільки зазначене майно розташовано на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області. Таким чином, беручі до уваги наявні докази, суд прийшов до висновку, що позивачка [PERSON] добросовісно заволоділа спірним майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] , та безперервно, відкрито володіє ним вже більше десяти років. З огляду на вищевказане, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд прийшов до висновку, що існують підстави для визнання за позивачкою права власності в порядку набувальної давності на зазначений житловий будинок, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved