Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

У жовтні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] . Крім того, в будинку були зареєстровані відповідачі. Однак, з 2013 року відповідачі\~ фактично в будинку не проживають, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. У будинку відсутні особисті речі відповідачів. Позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримує вимоги, просять позов задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачі\~ своєчасно і належним чином повідомлені\~ про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 липня 2019\~ року, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ З письмових матеріалів справи вбачається, що в спірному будинку зареєстровані також відповідачі по справі [PERSON] , [INFO] (з 25 квітня 2009 року), та [PERSON] , [INFO] , (з 25 квітня 2009 року). Відповідно до акту КСН «с.Мирний» від 11жовтня 2021 року, [PERSON] зареєстрований в будинку [ADDRESS] , однак з 2013 року по теперішній час в будинку зареєстровані, але не проживають [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , їх особистих речей в будинку не зберігається. Згідно письмових пояснень свідка [PERSON] , остання проживає за адресою: [ADDRESS] з 1983 року та її сусідами тривалий час були [PERSON] та її син [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла та на теперішній час за адресою: [ADDRESS] проживає один [PERSON] . Особи [PERSON] та [PERSON] їй невідомі. 11 жовтня 2021 року вона була присутня за місцем проживання позивача та приймала участь в складанні акту. У будинку відповідачі не проживають, їх речей не має. З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що він є сусідом позивача, проживає за адресою: [ADDRESS] . Поруч з ним мешкала померла на теперішній час [PERSON] , а також її син [PERSON] , який на теперішній час проживає в будинку один.\~\~ Особи [PERSON] та [PERSON] йому невідомі. 11 жовтня 2021 року він був присутній за місцем проживання позивача та приймав участь в складанні акту. У будинку відповідачі не проживають, їх речей не має. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в спірному будинку з 2013 року, вони втратили право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А згідно з ч.2 цієї статті, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність стягнення на користь позивача з відповідачів в рівних частинах з кожного по 454 грн. суми судового збору за подання позову, що загалом складає 908 грн. Також підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу адвоката, понесені [PERSON] , виходячи з наступного. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та адвокатом Моргуновим С.В. 08 жовтня 2021 року укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого клієнт зобов`язується оплатити працю адвоката. Представником позивача додано акт виконаних робіт згідно договору від 20 грудня 2021 року із зазначенням наданих послуг, а також квитанцію №7\~ про оплату від 07 грудня 2021 року у сумі 6000 грн. З урахуванням наведеного, підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн., а саме в рівних частинах з кожного по 3000грн.\~\~\~

Outcome: approved