Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

Позивач у квітні 2014 року звернулася до Бердянського міськрайонного суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на свою користь на утримання сина, [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до повноліття дитини. В позові зазначала, що з 19.11.2011 року Бердянським РАЦС був зареєстрований їх шлюб з відповідачем, від якого у них народився син [PERSON] На даний час вони з відповідачем разом не проживають. Відповідач ухиляється від утриманні дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю, просила задовольнити, пояснивши додатково, що рішенням Бердянського міськрайонного суду від 17.04.2014 року їх шлюб розірвано. Вона на даний час проживає з дитиною у своїх батьків, отримує державну допомогу до досягнення дитиною трьох років в розмірі 900 грн. Відповідач матеріальну допомогу фактично не надає, лише на день народження дитині приносить подарунок. Відповідач позов визнав частково, не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі 400 грн. щомісячно, пояснивши при цьому, що він з травня 2013 року зареєстрований як фізична особі-підприємець, вид діяльності «транспортні послуги». Має вантажний транспортний засіб, проте у 2014 році доходів фактично не має. Відповідну довідку про відсутність доходів надати суду не може. Заслухавши позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбу в період з 19.11.2011 року по 17.04.2014 року, що підтверджується копію свідоцтва про шлюб, поясненнями сторін. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини. Встановлено, дитина проживає з позивачем, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області №330 від 26.03.2014 року та не заперечується відповідачем. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Судом встановлено, що позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з її слів, отримує державну допомогу в розмірі 900,00 грн. Оскільки відповідач, з його слів, є приватним підприємцем, що підтверджує і позивач, аліменти з нього слід присудити в твердій грошовій формі, враховуючи мінливість і нерегулярність доходу. Суд враховує, що відповідач, посилаючись на те, що займаючись вантажними перевезеннями з травня 2013 року як фізична особа-підприємець, в порушення ч.3 ст.10, 57-60 ЦПК України, не надав суду відповідних доказів в часткове заперечення проти позову і підтвердження факту того, що у 2014 році не мав доходу від своєї підприємницької діяльності. Втім, на думку суду, маючи вантажний автомобіль в сільській місцевості, відповідач має всі реальні можливості для отримання прибутку і утримання за рахунок цього себе і надання матеріальної допомоги на утримання своєї єдиної дитини. Вирішуючи питання щодо визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує розмір прожиткового мінімум для дітей віком до 6 років, який з 1 січня 2014 року встановлений в розмірі 1032 грн., та обов'язок обох батьків в рівній мірі утримувати дитину, приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному розмірі і стягненні з відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до повноліття, оскільки відповідачем не надано суду доказів щодо неможливості сплати аліментів в такому розмірі. Позивач же не має можливості на даний час працювати, перебуваючи у відпустці по догляду за малолітньою дитиною. Інших обставин, зазначених у ст. 182 СК України, які суд повинен враховувати при розгляді даної категорії справ, відповідачем також не представлено. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини . Тому з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позов належить задовольнити повністю. На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при поданні позову до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved