Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 08.05.2014р. передала відповідачці кошти у сумі 1000 доларів США для внесення завдатку для придбання житла, які остання зобов'язалась повернути в повному обсязі у термін до 12.05.2014р. Зазначає, що для підтвердження факту отримання грошових коштів відповідачка 08.05.2014р. склала і надала письмову розписку про те, що вона дійсно отримала від неї (позивачки) кошти у зазначеній сумі і зобов'язується повернути такі до 12.05.2014 року. Стверджує, що у зв'язку з невиконанням відповідачкою даного грошового зобов'язання, зверталась до неї з листом-вимогою про погашення заборгованості протягом 10 календарних днів, однак така вимога залишена відповідачкою без задоволення. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачки на її (позивачки) користь заборгованість в розмірі 1000 доларів США (за курсом НБУ станом на 12.02.2015р.), що еквівалентно 25 090 грн., три проценти річних в розмірі 22,68 доларів США, що еквівалентно 569, 04 грн., а також індекс інфляції в розмірі 170 доларів США, що еквівалентно 4265,30 грн. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Крім того, просять стягнути з відповідачки понесені позивачкою судові витрати, що складаються з судового збору, витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачки. Відповідачка була своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, однак в суд не з'явилася і не повідомила про причину своєї неявки, а також не надіслала клопотання про відкладення розгляду справи. Враховуючи наведене, суд вважає, що у справі є в наявності достатньо матеріалів про права і взаємовідносини сторін для розгляду справи за відсутності відповідачки і постановлення заочного рішення, оскільки прийняття такого рішення не суперечить законові та відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Судом встановлено, що 08.05.2014р. позивачка [PERSON] на засадах позики надала відповідачці [PERSON] грошові кошти в сумі 1000 доларів США. Отримавши вказані грошові кошти, відповідачка [PERSON] на підтвердження укладеної угоди між сторонами надала позивачці розписку з зазначенням терміну повернення позики до 12.05.2014р. Надаючи оцінку поданим позивачкою на підтвердження укладення договору позики письмовим доказам (наявній в матеріалах справи розписці), суд приходить до висновку, що ці докази є підтвердженням саме факту укладення сторонами 08.05.2014р. договору позики, так як у даній розписці зазначені сторони зобов'язання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, та особистий підпис позичальника. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й наявна в матеріалах справи розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Ні в обумовлений договором строк, ні на письмову вимогу позикодавця від 20.09.2014р., ні на час розгляду справи в суді відповідачка не повернула позивачці грошових коштів, отриманих по вказаному вище договору позики. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. У відповідності до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені в договорі. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобов'язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст. 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за договором позики є законними та обґрунтованими, так як між позивачкою і відповідачкою було укладено договір позики, по якому відповідачка не виконала свого зобов'язання, так як не повернула позивачці отриманих грошових коштів. Відповідно до ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що з відповідачки в користь позивачки слід стягнути 1000 доларів США боргу за договором позики в межах заявлених позовних вимог, тобто з відповідачки підлягає стягненню сума, еквівалентна 1000 доларам США за курсом Національного банку України, що на день ухвалення рішення становить 21 025 грн. 50 коп. (2102,55 грн. за 100 доларів США). Крім того, ч.2 ст.625 ЦК передбачає особливу міру відповідальності за прострочення виконання грошового зобов'язання, зокрема можливість стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за весь час прострочення як отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (позикодавцю). Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. Матеріальне становище учасників цивільного обороту схильне до змін, тому не виключено, що боржник, який не може виконати грошове зобов'язання зараз, зможе виконати його пізніше. Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей та інших підстав) не звільняє його від відповідальності. Оскільки відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання, то з останньої у відповідності до вимог ч.2 ст.625 ЦК в користь позивачки підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. З врахуванням зазначених норм закону, суд вважає за можливе прийняти до уваги та покласти в обґрунтування мотивування рішення наданий позивачкою розрахунок в частині суми трьох процентів річних. При цьому, беручи до уваги природу трьох процентів річних, передбачених ст.625 ЦК України, суд приходить до висновку, що їх слід стягувати виключно в національній валюті України - гривні. Отже, з відповідачки на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість за договором позики у сумі 21 025, 50 гривень та 3% річних за прострочення сплати суми позики в сумі 569 грн. 04 коп. Щодо заявлених позивачкою вимог в частині стягнення з відповідачки індексу інфляції в розмірі 170 доларів США, то суд приходить до висновку, що такі не підлягають до задоволення з огляду на наступне. Так, у відповідності до ст.ст.625, 1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 р. N 1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення", індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 р. у справі N 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, яке визначене у гривні. В матеріалах справи наявні квитанції про сплату позивачкою 299 грн. 24 коп. (243,60 грн. + 55,64 грн.) судового збору, докази понесених витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги адвоката в сумі 2923,20 грн., а також докази понесених нею витрат в розмірі 100 грн. за публікацію в пресі (газеті «Львівська пошта», за 16.04.2015р. №41 (1652)) оголошення про виклик відповідачки до суду. Однак, з урахуванням вимог ст.88 ЦПК України до відшкодування позивачці підлягають судові витрати лише в межах відшуканих позовних вимог, які, як вважає суд, становлять 72,16% (21 594,54 грн. : (25090 грн. + 569,04 грн. + 4265,30 грн.), зокрема у розмірі 2 397 грн. 47 коп. ((299,24 грн.+2923,20 грн.+100 грн.) х 72,16%). На підставі викладеного,

Outcome: approved