Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, Білозерська селищна рада (в особі органу опіки та піклування виконавчого комітету), мотивуючи його тим, що з 12 січня 2008 року по 22 червня 2012 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та за час шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу син залишилася проживати з нею, відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися та приймати участі у його вихованні, не піклувався про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток; тобто самоусунувся від виховання дитини. Просила позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина та стягнути з нього аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Позивачка в судове засідання не прибула, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити; справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не прибув, однак надав до суду заяву про визнання позовних вимог; справу просив розглянути без його участі. Представники третіх осіб в судове засідання не прибули. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 247 ч. 2 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо, відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. За змістом ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені до вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини; жорстоко поводяться з дитиною. Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 Постанови «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому, питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно свідоцтва про народження (виданого повторно 1 квітня 2014 року, [NUMBER]) [PERSON] народився [INFO], та його батьками записані: батько [PERSON] та мати [PERSON]. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22 червня 2012 року. Згідно довідки виконавчого комітету Білозерської селищної ради Херсонської області від 10 травня 2018 року до складу сім'ї [PERSON] входить син [PERSON], [INFO]. Як вбачається із характеристики на учня Білозерської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2 імені Богдана Хмельницького - [PERSON], 2008 року народження, батько дитини - [PERSON] жодного разу успіхами та досягненнями дитини не цікавився, до школи не приходив, участі у шкільних заходах не приймав, внески за харчування не здійснював. Згідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON], по відношенню до [PERSON], [INFO], органу опіки та піклування Білозерської селищної ради Херсонської області № 56 від 30 травня 2018 року, орган опіки та піклування, враховуючи те, що відповідач нехтує виконанням батьківських обов'язків, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, свідомо самоусунувся від виховання та утримання сина, вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до [PERSON], [INFO], доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини. Згідно до ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зокрема, у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. У відповідності до ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи, що даний спір суд розглядає в порядку позовного провадження, то і вимога про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з урахуванням положення ч. 2 ст. 166 СК України, підлягає розгляду в порядку позовного провадження. Дослідив та оцінив докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] не приділяє уваги вихованню сина, не піклується про його духовний і фізичний розвиток, не забезпечує, не цікавиться його здоров'ям, а також не проявляє до сина батьківської уваги та турботи, а тому суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, вважає за можливе позбавити відповідача батьківських прав, так як він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Крім того, одночасно суд приймає рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина. Розподіл судових витрат, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved