Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач у червні 2018 р. звернувся до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що ОСББ «Співвласник-5Б» створено у 2000 р. співвласниками будинку [ADDRESS]. Вказаний вище житловий будинок перебуває в управлінні позивача згідно ЗУ «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» та в своїй діяльності позивач керується положеннями Статуту, затвердженого 18.09.2000 р. Позивач зазначає, що відповідач є власником квартири [ADDRESS]. Проте, протягом тривалого часу відповідач порушує свої зобов'язання зі сплати внесків на утримання будинку та прибудинкової території, сплати водопостачання та водовідведення, теплопостачання, у зв'язку з чим заборгованість з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних становить 97 600,46 грн., яку позивач просить стягнути, також позивач просить сягнути судовий збір в розмірі 2 290,02 грн. Ухвалою суду від 05.07.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 20.07.2018 р. відповідач [PERSON] подав клопотання про розгляд справи із повідомленням сторін (ас. 76). Ухвалою суду від 24.07.2018 р. у задоволені вказаного вище клопотання відповідача [PERSON] відмовлено (ас. 77-78). 20.07.2018 р. до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позов, в якому останній просив суд застосувати до позовних вимог загальний та спеціальний строк позовної давності. Також, відповідач вважає, що позивач незаконно та в порушення норм чинного законодавства проводив нарахування плати з утримання будинку та прибудинкової території, які не були затверджені загальними зборами Об'єднання. Також, відповідач вважає, що сума заборгованості за послуги постачання холодної та гарячої води та теплопостачання розраховані з порушенням вимог чинного законодавства. Відповідач вважає, що вимоги щодо стягнення інфляційних витрат та 3 % річних є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (ас. 68-73). 30.07.2018 р. до суду надійшла відповідь позивача на відзив відповідача, в якій представник Об'єднання зазначив, що відповідач має заборгованість з 2009 р. та комунальним послугами користується до теперішнього, якому неодноразово направлялись досудові вимоги з розрахунком заборгованості щодо необхідності погасити борг, проте, останній вказані вимоги ігнорує, при цьому, подовжує користуватися комунальним послугами. У зв'язку з чим представник позивача просив позов задовольнити (ас. 81-87). 09.08.2018 р. до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якій відповідач наполягає на застосування строку позовної давності до позовних вимог, які не визнає в повному обсязі, оскільки вважає нарахування заборгованості по комунальним послугам незаконними. Також, відповідач вказує, що жодної досудової вимоги він не отримував від позивача з вимогою погашення заборгованості, просив у позові відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши надані сторонами додаткові письмові докази, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності відповідачу [PERSON] де останній і зареєстрований (ас. 19, 18, 20). Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 15 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, що співвласник зобов'язаний: виконувати обов'язки, передбачені статутом об'єднання; виконувати рішення статутних органів, прийняті у межах їхніх повноважень; своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Згідно з ч.2 ст.7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» кожний співвласник несе зобов'язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонту технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно його частки співвласника. Згідно Протоколу № 31 від 18.07.2000 року установчих зборів співвласників багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], створено Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Весна» та затверджено статут об'єднання, який у 2016 р. змінений (ас. 5-15). Встановлено, що відповідно до Свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи державна реєстрація ОСББ «Весна» проведено 18.09.2000 р. (ас. 16). Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об'єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку визначено Законом України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку». Відповідно до п. 5.2 Статуту ОСББ «Весна» співвласник зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі. Відповідно до п. 4.2 Статуту ОСББ «Весна», сплата встановлених загальними зборами об'єднання внесків і платежів, у тому числі відрахувань до ремонтного, резервного фондів у розмірах і в строки встановлені загальними зборами об'єднання, є обов'язковою для всіх співвласників. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебуває у його власності. Порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі відрахувань до резервного, ремонтного фондів, встановлюється загальними зборами об'єднання відповідно до законодавства та цього статуту. Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов'язковим для всіх співвласників. Відповідно до протоколу № 01/2017 загальних зборів співвласників ОСББ «Весна» від 26.03.2017 року затверджено внески на утримання будинку, споруд та прибудинкових територій з березня 2017 р. - 4,74 грн. за м2 (ас. 94). Відповідно до протоколу № 01/1/2018 загальних зборів співвласників ОСББ «Весна» від 25.02.2018 року затверджено внески на утримання будинку, споруд та прибудинкових територій з лютого 2018 р. - 6,00 грн. за м2 (ас. 30-32). Встановлено, що 01.09.2001 р. між позивачем та АЕК «Київенерго» укладено договір № 1411219 на постачання теплової енергії у гарячій воді (ас. 23-29). Також, 03.08.2001 р. між позивачем та «Київводоканал» укладено договір на надання послуг з водопостачання та водовідведення № 9644/4-11 (ас. 21-22). Встановлено, що 23.09.2015 р., 29.06.2016 р. та 26.06.2017 р. між позивачем та Київенерго були укладені договори про реструктуризацію заборгованості за спожиту теплову енергію (ас. 56, 57, 58). Частиною 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 869 від 01 червня 2011 року «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги». Вказаний Порядок визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб'єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб'єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках). Відповідно до 2 Порядку, тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку. Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід'ємною частиною договору про надання послуг. Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно, відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги. Таким чином, судова практика свідчить про те, що за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати житлово-комунальних послуг, суди покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13). Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як зазначає позивач, за відповідачем з 01.01.2009 р. по 31.05.2018 р. рахується заборгованість з оплати за послуги утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 12 077,17 грн., за послуги теплопостачання в розмірі 21 170,76 грн. та за послуги водопостачання та водовідведення в розмірі 27 705,61 грн., а всього - 60 963,54 грн. Проте, судом встановлено, що відповідач просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня. коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За ч. 3. ч. 4 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Проте, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності до позовних вимог, враховуючи, що відповідач зареєстрований та проживає в [ADDRESS], користувався та продовжує користуватися комунальними послугами. Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц. У зв'язку з чим суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивач про стягнення з відповідача інфляційних витрат та трьох відсотків річних. Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини та дослідженні матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. ст. 15, 625 ЦК України та

Outcome: approved