Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до відповідачів[PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим,що13.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та громадянкою України [PERSON] був укладений кредитний договір № 48/15-Ф, згідно з умовами якого Банк відкриває Позичальнику кредитну лінію, що відновлюється. Загальний ліміт заборгованості за кредитною лінією 130 000,00 доларів США,що зменшується згідно з Додатком № 1 до Договору з розрахунку 15% річних за користування кредитом на строк з 13.06.2007 року до 12.06.2017 року. Судом встановлено, що 25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом [PERSON]). Пункт 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачає підстави змінення кредитора у зобов'язанні, зокрема передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Отже, відповідно до вищезазначеного договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» замінився на нового кредитора у зобов'язанні, яке виникло між «Сведбанк» та [PERSON] за кредитним договором № 48/15-Ф від 13.06.2007. Позивач свої зобов'язання за Договором виконав, надавши Відповідачеві кредит. Відповідач свої зобов'язання не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, тому позивач звернувся до суду за захистом порушених прав. Представник позивача Матвєєв В.Ю надав до суду заяву, відповідно якої просить справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні у повному обсязі. Відповідачі до суду не з'явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду невідомі у зв'язку з тим, суд вважає, що відповідачі зловживають своїми процесуальними правами. Суд, вивчив матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, вважає позов обґрунтованим, доведений та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути Кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, уклавши з позивачем кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] систематично порушувала свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами. Суд приймає до уваги в якості доказу розрахунок заборгованості за кредитним договором 48/15-Ф від 13.06.2007 року, відповідно якого, станом на 06.06.2013 року заборгованість складає 906 763,81грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 754 358,56 грн.; сума заборгованості за відсотками - 152 405,25 грн. Згідно п. 3.2. Договору, проценти за користування Кредитом нараховуються виходячи з фактичної кількості днів користування кредитом, на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. Згідно п. 8.2. Договору, у випадку порушення умов Кредитного договору та/або умов Іпотечного договору, вимога про виконання порушеного зобов'язання направляється Банком Позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом тридцяти календарних днів з моменту її надіслання Банком за адресою Позичальника, зазначеною в реквізитах Договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище тридцятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається Банку відділенням зв'язку при відправленні листа з повідомленням про вручення або дата, зазначена в повідомленні, яке отримане Позичальником особисто у Банку. Відповідно до п. 8.2. Договору Банком на адресу Позичальника та майнових поручителів було направлено повідомлення про порушення основного зобов'язання з вимогою його виконання, що підтверджується реєстром відправки за № 12.06.2013/01. В якості забезпечення виконання за зобов'язанням [PERSON] за кредитним договором щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат між Публічним акціонерним товариство «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір № б/н від 13.06.2007 року (надалі - Іпотечний договір), відповідно до якого [PERSON], [PERSON], як іпотекодавці за іпотечним договором передали в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Одеської міської ради, реєстраційний номер № 8-13592. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" Згідно п. 4.5 Іпотечного договору, у випадку звернення стягнення на Предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація Предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу Предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Суд критично відноситься до заперечення представника відповідача на позовну заяву зважаючи на його безпідставність з огляду на наступне: Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як на підставу своїх заперечень, представник відповідача не надала до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї правової позиції. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника. Так, згідно зі ст. 518 ЦК України боржник має право висунути вимоги проти нового кредитора у зобов'язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання. Ствердження про те, що банком не було сповіщено відповідачів про заміну кредитора, спростовується досудовими вимогами від 10.06.2013, які направлялися усім відповідачам по справі, про що свідчить реєстр поштових відправлень за № 12.06.2013/01. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач будучи обізнаний про заміну первісного кредитора, що підтверджується реєстром відправлення досудової вимоги не звертався до ПАТ «Дельта Банк» та не виконував взяті на себе обов'язки. Таким чином, суд приходе до висновку, що відсутній факт прострочення кредитора. Суд не може погодитися зі ствердженням відповідача, що банком не надані докази в обґрунтування суми заборгованості, так як це спростовується випискою по особовому рахунку АТ «Сведбанк», випискою по особовому рахунку АТ «Дельта Банк» та розрахунком заборгованості за договором кредиту за № 48/15-Ф від 13.05.2007 року. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, в судовому засіданні знайшло підтвердження того факту, що зобов'язання за кредитним договором № 48/15-Фвід 13.06.2007 року не виконуються належним чином, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрат. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved