Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 01.11.2019 відкрито провадження по справі. 04.11.2020 позивач [PERSON] надала суду заява відповідно до якої уточнила позовні вимоги, дана заява прийнята судом. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 03 вересня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. На момент подання позову до суду сторони знаходяться в процесі розірвання шлюбних відносин. За час шлюбу було набуто спільне майно, а саме: автомобіль «CHEVROLET Aveo» IISE 1.6 4dr М/Т, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008. У зв`язку з викладеним позивач [PERSON] просить визнати автомобіль «CHEVROLET Aveo» спільною сумісною власністю подружжя; визнати право власності на автомобіль «CHEVROLET Aveo» за [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля «CHEVROLET Aveo». 18.02.2020 до суду надійшов відзив від представника відповідача [PERSON] відповідно до якого зазначено, що визнає автомобіля «CHEVROLET Aveo» IISE 1.6 4dr М/Т, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008, як спільну сумісну власність подружжя. Підтримує звіт про оцінку колісного транспортного засобу №80/46.02.20 від 10.02.2020 відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «CHEVROLET Aveo», на дату оцінки складає 89619,28грн. Відповідач може в подальшому в порядку поділу спільного набутого майна, в замін визнання за ним особистої власності на автомобіль, компенсувати на користь позивача вартість 1/2 частини транспортного засобу, що становить суму в розмірі 44809,64грн. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судових засіданнях підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в позовній заяві. 04.11.2020 в судове засідання позивачка та її представник не з`явились, до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, відповідно до уточнень позовних вимог від 04.11.2020. Представник відповідача [PERSON] 03.06.2020 зазначив, що частково заперечує проти позовних вимог посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та на обставини, які викладені в відзиві. В інші судові засідання відповідач та представник не з`явились, повідомлені належним чином про що свідчить повідомлення про вручення судової повістки відповідачу [PERSON] . Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Вислухавши пояснення учасників справи, ґрунтуючись на засадах верховенства права, на повно і всебічно з`ясованих обставинах, об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, наявних у справі, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 03.09.2005 між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане Новоолександрівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області України, актовий запис № 3. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 98 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Відділом реєстрації акт цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у Києві, актовий запис № 1325. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] знаходяться на стадії процесу розірвання шлюбу. 13.12.2008 [PERSON] купив автомобіль «CHEVROLET Aveo», державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008 у Товариства з обмеженою відповідальністю «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс», що підтверджується рахунком-фактури №214109-4824 до сплати 65683,00грн. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. При визначенні майна, яке підлягає поділу, необхідно вирішити питання, коли саме сторонами припинений шлюб; обсяг спільного майна, нажитого за час ведення спільного господарства; джерел його придбання, наявності боргів подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до вимог ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно зі ст.71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Представник відповідача [PERSON] зазначив, що відповідач [PERSON] визнав ту обставину, що в період шлюбу сторонами був придбаний автомобіль марки «CHEVROLET Aveo», державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008, якій є спільною сумісною власністю подружжя, та має можливості сплатити позивачу грошову компенсацію за 1/2 частину автомобіля. Однак, відповідач [PERSON] не погоджується з висновком про оцінку ринкової власності колісного транспортного засобу №16/01-20 від 17.01.2020 наданого позивачем [PERSON] , згідно якого ринкова вартість з урахуванням ПДВ колісного транспортного засобу марки «CHEVROLET Aveo», державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008 становить 120 771,58грн, оскільки зазначена сума перевищує вартість автомобіля на день покупки. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України (частини перша, друга, четверта статті 71 СК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у випадку, коли один із співвласників погодився отримати грошову компенсацію замість своєї частки в спільному майні, а інша сторона не погодилася її добровільно виплачувати з будь-якої причини, зацікавлений в одержанні замість своєї частки у майні грошової компенсації співвласник звертається до суду із позовом на підставі статті 364 ЦК України. Відповідач [PERSON] надав суду звіт № 80/46.02.20 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.02.2020, відповідно до ч. 1ст. 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Згідно висновку експерта №80/46.02.20 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.02.2020 відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «CHEVROLET Aveo» IISE 1.6 4dr М/Т, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008, на дату оцінки становить 89619,28грн. До того ж позивачка [PERSON] в судовому засіданні визнала звіту №80/46.02.20 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.02.2020, відповідно до якого ринкова вартість автомобіля «CHEVROLET Aveo» IISE 1.6 4dr М/Т, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008, на дату оцінки становить 89619,28грн та погодилася отримати компенсації за спірний автомобіль в розмір 44809,64грн. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що звіт №80/46.02.20 про оцінку колісного транспортного засобу від 10.02.2020, складений фізичною особою-підприємцем [PERSON] , містить докладний опис проведених дій, відповідає оцінки колісних транспортних засобів, є обґрунтованим, та таким, що може бути взятим судом до уваги при вирішенні даної справи по суті. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтерес. Отже, враховуючи, що автомобіль «CHEVROLET Aveo» IISE 1.6 4dr М/Т, державний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , рік випуску: 2008, придбаний під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , а тому є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, взяв до уваги, що автомобіль є неподільною річчю, положення ч. 4 ст. 71 СК України, та те, що позивач надала згоду на грошову компенсацію вартості спірного автомобіля замість її частки у праві на це майно суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. На підставі статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 448,10грн. Крім того відповідно до статей 133, 141 ЦПК України та статті 7 Закону України «Про судовий збір» суд вважає за належним повернути позивачці з державного бюджету частину судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 602,50грн.

Outcome: approved