Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 22 вересня 2007 року, та стягувати на її користь із відповідача аліменти на дочку [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки його заробітку (доходу), щомісячно, з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що з 22 вересня 2007 року вона перебуває у шлюбі із [PERSON], від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, внаслідок відсутності взаєморозуміння, різні погляди на сімейні відносини, права та обов'язки подружжя, у зв'язку з чим між ними часто виникали сварки. На даний час подружніх відносин вони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Їхня дочка [PERSON] проживає разом із матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Шлюб між сторонами існує формально, примирення і подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Спору про поділ спільного сумісного майна подружжя між ними немає. Відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, працює водієм, отримує заробітну плату, інші особи на його утриманні не перебувають, тому має можливість надавати матеріальну допомогу дочці в розмірі ? частки його заробітку (доходу).Домовленості щодо утримання дитини батьком сторонами не досягнуто. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд задовольнити його повністю, строк на примирення не надавати та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] до суду теж не з'явився, подав заяву, у якій зазначав, що позов визнає повністю, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів на дочку не заперечує. Просив суд розглянути справу за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 22 вересня 2007 року відповідач [PERSON] і позивач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Требухівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 34. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Суд встановив, що на даний час сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхня малолітня дочка [PERSON] проживає разом із матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач [PERSON] проживає окремо від них, матеріальної допомоги позивачу на утримання дочки він не надає. Домовленості щодо утримання дитини батьком між сторонами не досягнуто. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України встановлено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ч. 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки [PERSON] позивачу не надає, домовленості щодо утримання дитини батьком між сторонами не досягнуто, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню і в частині стягнення аліментів на дитину. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved