Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до Кам`янець-Подільського міський відділ державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Перша Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора про зняття арешту. Позовні вимоги обґрунтовує тими обставинами, що є власником квартири за [ADDRESS] . З метою продажу вищевказаної квартири, нотаріусом було отримано інформацію з Реєстру речових прав, про накладення арешту на квартиру. Згідно даних: тип обмеження - арешт, реєстраційний номер №5174379, зареєстровано від 20.06.2007 року за № 5174379, реєстратором: Перша Кам`янець-Подільська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала Б/Н від 02.06.1999 року Кам`янець-Подільським міськрайонний судом, об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] , власник - [PERSON] , хоча він не був власником вищевказаної квартири, тому арешт накладений помилково. Просить зняти обтяження у вигляді арешту на квартиру [ADDRESS] [PERSON] , яке накладено ухвалою, № б/н, Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02.06.1999 року. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримала. Представник відповідача Кам`янець-Подільського міського відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в судове засідання не з`явився. Представник третьої особи - Першої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали в повному об`ємі, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири за [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право особистої власності на квартиру від 08.02.1972 року. З інформації з Інформаційної довідки з Реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 20.06.2007 року реєстратором: Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою накладений арешт на квартиру [ADDRESS] , згідно ухвали, Б /Н , 02.06.1999 р., виданої Міським судом К. Под ., власником квартири зазначено [PERSON] . Копією технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] також підтверджується право власності [PERSON] на вищевказану квартиру. З копії листа-відповіді №1783/01-21 від 26.06.2020 р. на запит №676/3001/20 від 18.06.2020 року вбачається, що згідно даних архівного фонду №8: Перша Кам`янець - Подільська державна нотаріальна контора в «Реєстрі для реєстрації заборон відчуження та арештів накладених судовими і слідчими органами та їх зняття» за № 99 від 02 червня 1999 року - внесений запис про накладення заборони на майно [PERSON] , [ADDRESS] , заборона накладена Кам`янець-Подільським міським судом. З копії вироку по справі №1-2/1999 р. від 18 березня 1999 року вбачається, що [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 141 КК України (1960 р.) до трьох років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що належить йому на праві власності. Тобто, арешт на квартиру позивачки було накладено відділом ДВС в зв`язку з виконанням вироку в частині конфіскації майна [PERSON] , який фактично власником квартири не був. З копії супровідного листа Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №1-2/99 від 23.06.2020 року вбачається, що надати інші матеріали, крім рішення від 18.03.1999 року суд не може, у зв`язку з тим, що матеріали справи знищенні у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За положеннями ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обтяження - це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Відповідно до п. 5.1 Наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Пунктом 8 розділу другого Перехідних положень Кримінального кодексу України (2001 року) передбачено , що не приводяться у виконання вироки судів в частині конфіскації майна і стягнення штрафу, якщо до набрання чинності цим Кодексом конфісковане майно не було вилучене і реалізоване, а штраф не був стягнутий у разі, якщо за даний злочин цим Кодексом конфіскація майна і накладення штрафу не передбачені. Частиною 2 ст. 186 КК України (2001 року) не передбачено застосування такого виду покарання , як конфіскація майна, яке було передбачено ч. 2 ст. 141 КК України ( 1960 року), тому конфіскація майна , як покарання після 01 вересня 2001 року застосовуватись не повинна. Отже, на сьогодні в інший спосіб право позивача не може бути відновлене, лише за рішенням суду про зняття арешту. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Оскільки, ухвалою про накладення арешту на майно [PERSON] , помилково було накладено арешт на майно позивачки, суд вважає, що арешт з майна [PERSON] , а саме: квартири [ADDRESS] [PERSON] , який накладено Першою Кам`янець-Подільською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали Б /Н , від 02.06.1999 р., виданої Міським судом К. Под, підлягає зняттю. На підставі викладеного,

Outcome: approved