Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], якою просив стягнути з неї на користь ПАТ КБ ПРИВАТБАНК заборгованість у розмірі 12105 гривень 22 копійки за кредитним договором від 18 липня 2012 року, яка складається з наступного: 3997 гривень - заборгованість за кредитом; 5405 гривень 74 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1649 гривень 85 копійок заборгованість по комісії; 1052 гривні 63 копійки сума штрафу. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 07 грудня 2015 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 30 листопада 2015 року та 07 грудня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між банком та відповідачем був укладений договір про надання банківських послуг, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом відкриття відповідачу поточного рахунку у гривні, видачі йому платіжної картки, та кредитування рахунку до встановленого кредитного ліміту. А відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування та інших платежів у строки встановлені договором, не виконав. Тому у банка виникло право вимоги до відповідача щодо повернення кредиту, а також сплати процентів за його користування та комісій. А оскільки договором передбачено також і право банка на нарахування та стягнення неустойки за невиконання грошових зобовязань, банк користуючись своїм правом просить стягнути і її. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), 18 липня 2012 року, звернулась до публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (код ЄДРПОУ: 14360570) шляхом підписання та подання анкети-заяви від 18 липня 2012 року, якою по суті, просила відкрити їй поточний рахунок, оформити платіжну картку та встановити бажаний кредитний ліміт в розмірі 15000 гривень (а.с.7,34,36,37,38). Підписавши заяву від 18 липня 2012 року, [PERSON] також підтвердила, що ця заява разом з памяткою клієнта, довідкою про умови кредитування, умовами та правилами надання банківських послуг, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, який вона зобов`язується виконувати (а.с.7). За договором про надання банківських послуг, публічного акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк взяв на себе зобовязання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати їй платіжну картку (а за бажанням видати додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку) та у розмірі здійснених нею або її довіреною особою операцій за допомогою карток, а [PERSON] взяла на себе зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за його користування та інші винагороди (у тому числі комісії) у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем в розмірі 7 % від суми заборгованості до 25 числа місяця слідуючого за розрахунковим (а.с.7-33). Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк відкрив [PERSON] поточний рахунок, випустив платіжну картку, та кредитував її рахунок (а.с.6,57-62). Банк здійснював кредитування рахунку [PERSON], яка у повному обсязі не повернула отриманий кредит, не сплатила процентів та інші винагороди (у тому числі комісії) банку за надання банківських послуг (а.с. 57-62). Десятого вересня 2015 року, публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, що виникла за договором про надання послуг від 18 липня 2012 року (а.с.2-3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем публічним акціонерним товариством комерційний банк "ПРИВАТБАНК" та відповідачем [PERSON] виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини у сфері споживчого кредитування, в яких позивач виступає кредитодавцем (виконавцем послуги кредитування через поточний рахунок), а відповідач споживачем (отримувачем вказаної послуги), та в межах яких виник спір щодо права позивача, як кредитора у цьому зобовязанні, отримати виданий йому кредит, сплату процентів за його користування та комісійних винагород, а також неустойку з порушення грошових зобов`язань по договору. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статей 1054, 1055 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою) у письмовій формі, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у розмірі та порядку, що передбачений договором. При цьому, з огляду на положення статті 207 ЦК України, такий договір може бути укладений шляхом обміну сторонами одним або декількома документами, в яких зафіксовано його зміст, та які підписані обома сторонами: споживачем, як однією стороною договору, та уповноваженим на це представником кредитодавця із скріпленням печаткою кредитодавця, як другою стороною договору. А користуючись положеннями статті 628 вказаного кодексу, сторони мають право укласти договір, в якому будуть міститись елементи різних договорів (змішаний договір), тоді до відносин сторін у такому договорі, застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Так, 18 липня 2012 року, [PERSON] та публічне акціонерне товариство комерційний банк ПРИВАТБАНК уклали змішаний договір про надання банківських послуг, за яким (в частині умов договору, що стосуються кредитування рахунка) банк взяв на себе зобовязання відкрити [PERSON] поточний рахунок, видати їй платіжну картку (а за її бажанням додаткові картки), та здійснювати платежі з рахунка, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитувати рахунок) з урахуванням встановленого кредитного ліміту (який банк може змінювати в односторонньому порядку) та у розмірі здійснених нею або її довіреною особою операцій за допомогою карток (а.с.7-33). Факт виконання банком як кредитодавцем вказаних зобовязань, підтверджується випискою по рахунку [PERSON] (а.с.57-62). Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, за договором про надання банківських послуг, [PERSON] взяла на себе зобовязання повернути кредит, сплатити проценти за його використання та інші винагороди (у тому числі комісії) у строки та порядку, передбаченому цим договором, щомісячним платежем в розмірі 7% від суми заборгованості до 25 числа місяця слідуючого за розрахунковим (а.с. 7-33). Відповідно до положень частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). Виходячи з документів наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.6), та виписки по особовому рахунку відповідача (а.с.57-62), [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала. У звязку з чим, у неї як позичальника, станом на 30 червня 2015 року, утворилась така заборгованість: 3997 гривень - заборгованість за кредитом; 5405 гривень 74 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1649 гривень 85 копійок заборгованість по комісії. Зважаючи на відсутність в матеріалах справи доказів, які б доводили зворотне, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем взятих на себе грошових зобовязань у вигляді повернення кредиту, сплати процентів та комісій, на підставі договору про надання банківських послуг від 18 липня 2012 року, а тому і доведеним факт порушення права позивача, як кредитора у цих зобовязаннях, на отримання від відповідача, як боржника, наданого їй кредиту, сплати процентів та комісій. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з неї такої заборгованості: 3997 гривень - заборгованість за кредитом; 5405 гривень 74 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1649 гривень 85 копійок заборгованість по комісії, слід визнати обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини першої статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З огляду на положення пункту третього частини першої статті 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до положень частини першої статті 624 цього ж кодексу, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно з частиною першою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Згідно з частиною другою статті 551 цього ж кодексу, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Так, договором про надання банківських послуг сторони передбачили, що при порушенні позичальником будь-яких строків платежів по будь-якому грошовому зобовязанню, передбаченому договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 гривень та 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів та комісій (пункт 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг). Виходячи з документів, наданих позивачем, зокрема: розрахунку заборгованості за договором (а.с.6), та виписки по рахунку [PERSON] (а.с. 57-62), позичальник зобовязання щодо строків платежів по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісій порушує понад 30 днів. У звязку з чим, у банка виникло право нарахувати, а у [PERSON], як позичальника, виник обовязок сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 1052 гривні 63 копійки, з яких: 500 гривень фіксована складова; 552 гривні 63 копійки процентна складова. При цьому судом враховано, що матеріали справи не містять достатніх доказів, які б підтверджували наявність усіх обставин, з якими стаття 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» повязує необхідність її застосування. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] про стягнення з неї штрафу у розмірі 1052 гривні 63 копійки, також слід визнати обґрунтованою і такою, що підлягає задоволенню. Зважаючи на викладене, позов публічного акціонерного товариства комерційний банк ПРИВАТБАНК підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 гривні 60 копійок та витрати, повязані з опублікуванням оголошення про виклик відповідача у розмірі 210 гривень, які понесені позивачем по цій справі на загальну суму 453 гривні 60 копійок, суд вважає документально підтвердженими (а.с.41,54), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved