Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Представник позивача в грудні 2020р.\~\~ звернувся до суду з позовом в якому просив: зняти арешт з нерухомого майна житлового будинку [ADDRESS] , який був накладений на підставі листа № 87/11643 виданого 24.07.2007 року Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до свідоцтва від 17.05.2019р. виданого на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С., позивач є власником зазначеного будинку, 20.07.2020р. Отримавши інформацію з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, він дізнався, що на його будинок 24.07.2007р. накладено арешт. 21.10.2020р. Першою Херсонською державною нотаріальною конторою його було повідомлено про те, що припинення обтяження проводиться на підставі рішення суду. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04.01.2021 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання. Копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі була направлена позивачу та відповідачу. У зазначений в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. 28.01.2021р. на адресу су надійшов відзив в якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що арешт на майно накладався в рамках кримінального провадження , яке в подальшому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015230000000143. Кримінальне провадження розпочате відносно [PERSON] за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 190, ч.3 ст.364 КК України. 24.03.2020р.\~керівником Херсонської\~місцевої прокуратури\~підслідність визначена\~за територіальним\~управлінням ДБР\~розташованим в\~м.Мелітополі.\~Арешт накладався\~на підстав\~норм Кримінально-процесуального\~кодексу 1960\~рок.\~Оскільки на\~теперішній час кримінальне провадження ГУНП не розслідується, відсутні повноваження щодо зняття арешту з майна. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали на адресу суду заяви про підтримання позовних вимог, просили їх задовольнити за наявними в справі доказами, справу розглядати без їх участі. Представник відповідача в судове засідання за викликом суду не з`явився, на адресу суду надано клопотання про проведення засідання без участі представника, просив врахувати позицію, викладену у відзиві. Відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. ст.4,5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва від 17.05.2019р. посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, затвердженого приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. є власником житлового будинку [ADDRESS] , зареєстровано за реєстровим № 848. Що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 167027710 від 17.05.2019р. З інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 216977483 від 20.07.2020р.вбачається, що 24.07.2007р. приватним нотаріусом Воєводіною І.М. на підставі листа 87/11643 виданого 24.07.2007р. Дніпровським ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області арештовано вищезазначений будинок. Реєстраційний номер обтяження 5355510. Лист Дніпровського ВМ ХМВ УМВС України в Херсонській області на підставі якого нотаріусом накладено арешт на домоволодіння містить інформацію про те, що на розгляді знаходиться заява [PERSON] в якій вона просить органи міліції прийняти міри до особи, яка шахрайським шляхом намагається продати її жилу будівлю за адресою: [ADDRESS] . Листом начальника Дніпровського відділення поліції ХВП ГУНП в Херсонській області № 2104/361 від 16.09.2020р. позивача повідомлено про те, що його заява про направлення листа нотаріальній конторі про припинення обтяження його будинку, не має ознак кримінального правопорушення, а присутні цивільно-правові відносини у зв`язку з чим висновком матеріали ЄО списано до справи. Листом Першої Херсонської державної нотаріальної контори № 4473/01-16 від 21.10.2020р. позивачу відмовлено в припинення обтяження, оскільки подані ним документи не встановлюють факту припинення речового права на нерухоме майно. З постанови\~про закриття\~кримінального провадження\~від 04.01.2021р.\~ вбачається,\~що \~позивачу [PERSON] \~було пред`явлено\~обвинувачення у\~кримінальній справі\~№ 500048-10\~відповідно до\~вимог КПК\~1960\~року за\~ч.3\~ст.364,\~ч.2\~ст.\~190\~КК України\~.\~В подальшому дане кримінальне провадження внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015230000000143 від 28.05.2015р. де [PERSON] підозра не повідомлялася Зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінальних проваджень передбачених ч.3 ст.364, ч.2 ст. 190 КК України. Арешт, який просить зняти позивач, було накладено органом досудового слідства у кримінальній справі на підставі положень КПК України 1960 року. Згідно\~ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~передбачено, що кожен має право володіти, користуватися я і розпоряджатися своєю власністю, Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Основною метою ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людина і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини. Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено у статті 1 Першого Протоколу, зокрема, вказано на необхідність дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Згідно вимог\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленого законом. Статтею 391 ЦК України\~передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про виключення майна з опису» від 27.08,1976 №6 / в редакції від 30.06.1978 року №5/ надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з -під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зокрема, відповідно до\~статті 126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. У разі закриття кримінальної справи постановою слідчого арешт майна згідно з частиною першою\~статті 214 КПК України 1960 року\~підлягав скасуванню на підставі цього ж процесуального рішення. Правова природа арешту майна не змінилася і з прийняттям нині чинного\~КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі\~статтею 170 КПК України\~завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої\~статті 174 КПК України\~у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у частині першій\~статті 214 КПК України 1960 року. Із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження\~\~речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.\~\~ Проте положеннями цього\~Кодексу\~передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).\~\~ Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ "Перехідні положення"\~КПК України 2012\~року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Отже, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19\~ЦПК України можуть\~бути вирішені судом цивільної юрисдикції. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17 та від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц. Кримінальну справу, в межах якої на майно [PERSON] накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було. КПК України\~1960\~року,\~так само\~як і\~чинний КПК\~України,\~не передбачають\~застосування слідчим,\~слідчим суддею\~процесуальних норм\~у закритій\~кримінальній справі. Таким чином, вирішення порушеного позивачем питання в порядку кримінального судочинства потребувало б відновлення кримінального провадження (кримінальної справи), яке закрито постановою органу досудового слідства у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, тобто з реабілітуючої підстави. Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження (кримінальної справи), з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі з заходу забезпечення кримінального провадження перетворюється на неправомірне обмеження права особи користуватися належним їй майном. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved