Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що до 23.03.2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідач ухиляється від утримання сина, матеріальної допомоги у повному обсязі не надає, а сама позивачка не має змоги утримувати їхнього сина. При таких обставинах, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не зявилась, у позовній заяві просить суд проводити розгляд справи у її відсутності. Крім того, надіслала суду заяву в якій вказує, що проживає без реєстрації разом з сином на вул. Підгальська, 46 в с. Кучинівка Сновського району Чернігівської області. Син [PERSON] є учнем 6 класу Кучинівської ЗОШ та перебуває на її утриманні. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що не відмовляється від утримання сина, надавав і має намір в подальшому надавати позивачу допомогу на його утримання. Вислухавши пояснення відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, те що [PERSON] та [PERSON] до 23.03.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час подружнього життя у них 10.05.2006 року народився син [PERSON], який знаходиться на утриманні матері (свідоцтво про народження серія І СГ №063861; довідка №1003, видана 04.10.2017 року Сновською міською радою Сновського району Чернігівської області). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття (ст. 180 СК України). Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Суд приймає до уваги доводи відповідача про надання ним добровільної допомоги на утримання сина. Однак, як встановлено в судовому засіданні, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини, а тому суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання дитини, а відповідач зобовязаний та погоджується їй таку допомогу надавати. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітню дитину, суд враховує стан здоровя позивачки та її матеріальне становище і відповідача - платника аліментів, а також з врахуванням рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, вимог розумності та справедливості і визначає їх в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, при наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, позивач не позбавлена можливості заявити вимогу про збільшення розміру аліментів. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved