Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

У вересні 2018 року орган опіки та піклування Братської районної державної адміністрації Миколаївської області звернувся до Братського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач [PERSON] зазначений батьком у свідоцтві про народження дитини [PERSON] , [INFO] , однак участі у його вихованні ніколи не приймав, матеріальної допомоги не надавав, життям дитини не цікавився. 23 березня 2010 року він виїхав на постійне місце проживання до Донецької області. Дитину [PERSON] виховувала самостійно. За місцем колишнього проживання на території Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони як така, що зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, проживає за рахунок державної допомоги як малозабезпеченій сім`ї. Відповідач [PERSON] вихованням своєї неповнолітньої дитини не займається, матеріально не забезпечує, самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. Питання про неналежне виконання матір`ю дитини своїх обов`язків неодноразово розглядалася на засіданні виконкому Новоолександрівської сільської ради Братського району Миколаївської області. Також остання неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за статтями 178, 184 КпАП України. 23 лютого 2018 року дитину було вилучено із сім`ї та поміщено до комунального закладу центру соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради. На даний час дитина перебуває у комунальному закладі «Первомайський центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідачі жодного разу з лютого 2018 року не навідали дитину під час перебування її в вищевказаних центрах. Посилаючись на викладене, позивач прохав позбавити відповідачів [PERSON] і [PERSON] батьківських прав, стягнути з кожного відповідача на утримання неповнолітньої дитини аліменти у розмірі по 1/3 частині заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За Розпорядженням в.о. головиБратського районного суду Миколаївської області від 15 квітня 2019 року справа була направлена до Арбузинського районного суду Миколаївської області. У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання двічі не з`явився, про розгляд справи повідомлявся за останнім відомим місцем реєстрації через оголошення на сайті суду, відзив суду не подав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів заперечувала, пояснила, що її син нею доглядався належним чином, відвідував дитячий садок та школу без пропусків без поважних причин. У шлюбі з [PERSON] вона перебувала з 1997 по 2010 роки. [PERSON] був засуджений до покарання у виді позбавлення волі та знаходився у місцях позбавлення волі чотири з половиною роки. У цей час вона проживала разом з [PERSON] , від якого завагітніла та народила сина [PERSON] . Коли [PERSON] звільнився з місць позбавлення волі, то вона вже мала строк вагітності вісім з половиною місяців та повідомила його, що чекає дитину від іншого чоловіка. Однак батьком дитини був записаний [PERSON] , оскільки на час народження дитини вона перебувала з ним у шлюбі. [PERSON] ніколи нічим їй не допомагав і не цікавився життям дитини, знаючи, що він не є батьком дитини. Їй відомо, що у 2010 році він виїхав до Донецької області, а потім до Петербургу. 23 лютого 2018 року представники служби дітей сина забрали зі школи і з цього часу вона його не бачила, бо вийшла заміж та не мала змоги приїхати до центру соціальної реабілітації. З яких причин її притягували до адміністративної відповідальності пояснити не змогла, зазначила, що завжди материнські обов`язки виконувала належним чином, не працює, має задовільний стан здоров`я, проживає у будинку, який належить сім`ї померлого чоловіка, власного житла не має. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, пояснила, що дитина перебуває на обліку у службі дітей з 26 лютого 2018 року як дитина, позбавлена батьківського піклування. Службою тривалий час проводилася профілактична робота з [PERSON] з метою належного виконання нею батьківських обов`язків, однак позитивних результатів вона не дала. Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників процесу, свідків, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 29 липня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Братського районного управління юстиції у Миколаївської області. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 01 березня 1999 року по 25 жовтня 2012 року. Відповідно до акту від 22 лютого 2018 року дитину було вилучено із сім`ї в зв`язку з загрозою життю та здоров`ю з поміщенням до Южноукраїнського центру соціально-психологічної реабілітації дітей. З 23 лютого 2018 року [PERSON] поставлений на облік дітей як таких, що опинилися в складних життєвих обставинах за наказом служби у справах дітей Братської районної державної адміністрації № 18-0 від 23 лютого 2018 року. Згідно довідки Новоолександрівської сільської ради Братського районуМиколаївської області за № 275 від 02 травня 2019 року [PERSON] з 1997 по 2010 роки проживав на території Новоолександрівської сільської ради, знятий з реєстраційного обліку 23 березня 2010 року у зв`язку з виїздом у Донецьку область, на даний місцеперебування останнього невідоме. У відповідності до довідки про склад сім`ї від 26 лютого 2018 року за № 144 Новоолександрівської сільської ради Братського районуМиколаївської області до складу сім`ї відповідача входить син - [PERSON] , [INFO] , донька [PERSON] , 1988 року народження та онук [PERSON] , 2011 року народження. З акту обстеження матеріально-побутових умов від 25 червня 2019 року вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] у найманому будинку, у якому на час огляду проводиться ремонт, умови для проживання дитини не створені. За колишнім місцем проживання [PERSON] характеризується з негативної сторони як така, що не працює, власного житла не має, проживає в будинку доньки, чим заважає останній влаштовувати особисте життя, ледача, безвідповідальна, хитра, зловживає алкогольними напоями, про що свідчить довідка Новоолександрівської сільської ради Братського районуМиколаївської області за № 149 від 26 лютого 2018 року. Рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Братського районуМиколаївської області № 29 від 09 вересня 2015 року вирішено внести клопотання про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків; рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Братського районуМиколаївської області № 9 від 22 березня 2016 року рекомендовано [PERSON] відновити втрачені документи, оформити соціальну допомогу, відправити сина до дитячого садка; рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Братського районуМиколаївської області № 10 від 28 березня 2017 року рекомендовано [PERSON] знайти спільну мову з доньками, придбати окреме житло, дати змогу сину [PERSON] постійно відвідувати дитячий садочок та розвиватися в належних умовах; рішенням виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Братського районуМиколаївської області № 6 від 21 лютого 2018 року вирішено звернутися до служби у справах дітей про розгляд на засіданні комісії питання невиконання батьківських обов`язків [PERSON] . З листа Братського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 09.07.2018 року за № 4207/56-2018 вбачається, що [PERSON] притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.ст. 173, 178, 184 КпАП України за період з 09 вересня 2015 року по 23 лютого 2018 року з накладенням адміністративних стягнень 11 разів. З листа комунального закладу «Центр Соціально-психологічної реабілітації дітей Южноукраїнської міської ради» від 05 липня 2018 року за № 01-21/350 видно, що малолітній [PERSON] перебуває у центрі з 22 лютого 2018 року, мати та інші родичі жодного разу його не відвідали. Також з листа «Первомайського центру соціально-психологічної реабілітації дітей» від 15 липня 2019 року за № 505 вбачається, що у цьому комунальному закладі [PERSON] перебуває з 21 вересня 2018 року по теперішній час, за весь час перебування у закладі його батьки жодного разу його не відвідали та не телефонували. Свідок [PERSON] суду показала, що знайома з [PERSON] з 1978 року. Знає її як особу, постійно зловживаючу алкогольними напоями, яка змінює співмешканців, за дитиною догляд не здійснює, самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Був випадок, що дитина їла з собачої миски, бо була голодна. На її неодноразові зауваження як голови сільської ради та на рішення виконавчого комітету щодо зміни ставлення до дитини остання не реагувала ніяким чином. Свідок [PERSON] суду показала, що 02 лютого 2018 року вона у складі комісії приїхала додому до [PERSON] , де побачила, що остання палила та вживала алкогольні напої у будинку разом з своїм співмешканцем, внаслідок чого їй було проведено роз`яснювальну роботу. 22 лютого 2018 року вона теж приїхала додому до відповідача за викликом голови сільської ради, де побачили [PERSON] у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, яка не розуміла про що говорить, у будинку було холодно, тому було прийнято рішення про негайне відібрання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Братської райдержадміністрації Миколаївської області від 10 вересня 2018 року доцільно позбавити батьківських прав відповідачів [PERSON] та [PERSON] стосовно сина [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач [PERSON] з народження дитини участі у його вихованні не приймає, матеріально не утримує. Відповідач [PERSON] характеризується з негативної сторони як така, що зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя, не працює, єдиним доходом сім`ї є соціальна допомога як малозабезпеченій сім`ї. Поведінка [PERSON] щодо неналежного виконання нею батьківських обов`язків неодноразово розглядалась на засіданні виконавчого комітету сільської ради за місцем її проживання, також остання неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за ст.ст. 173, 178, 184 КпАП України. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Пунктом 15 вказаної вище Постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд, враховуючи вищевикладені обставини справи, погоджується з висновком органу опіки та піклування та приходить до висновку щодо необхідності позбавлення батьківських прав обох відповідачів. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку буде відповідати інтересам дитини. Заперечення відповідача [PERSON] проти задоволення позову суд не приймає до уваги, оскільки нею не доведено наявність дійсного бажання відновити спілкування з сином, розуміння своєї вини в усуненні на певний проміжок часу у вихованні та розвитку дитини, бажання та намагання змінити свою поведінку, зважаючи на те, що відповідач з лютого 2018 року припинила будь-яке спілкування з дитиною і ніяким чином не намагається його поновити. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення частин 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. В разі присудження аліментів в частині від доходу розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров`я дитини та відповідачів, їх матеріальне становище, суд прийшов до висновку, що відповідачі мають можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved