Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд відшкодувати спричинену йому моральну шкоду в розмірі 192 000,00 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на його ім`я. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що 10.09.2015 року прокуратурою м. Києва до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості та розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №42015100000001038, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263 та ч.1 ст. 263-1 КПК України. Відповідно до відомостей з фабули витягу з кримінального провадження №42015100000001038 від 10.09.2015, слідчим управлінням прокуратури м. Києва проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №42014100000000973. Під час проведення розслідування, на підставі ухвал Голосіївського районного суду м. Києва, працівниками слідчого відділу прокуратури м. Києва 10.06.2015 проведено ряд обшуків жилих та нежилих приміщень, що розташовані на території м. Києва. За результатами проведених обшуків житлових приміщень, які на праві власності належать [PERSON] та [PERSON] , в яких останні проживають, було виявлено і вилучено велику кількість вогнепальної зброї та набоїв різного типу, які згідно висновків експертів є боєприпасами і виготовлені саморобним способом. [PERSON] 22.09.2015 по пошті було отримано повідомлення про підозру від 14.09.2015 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України. Зі змісту отриманого повідомлення про підозру позивачу стало відомо про те, що 10.09.2015 слідчий в ОВС першого слідчого відділу прокуратури м. Києва Неділько О.В. зареєстрував у ЄРДР матеріали кримінального провадження №42015100000001038 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.1 ст.263-1 КК України. Досудове розслідування вказаного кримінального провадження було доручено слідчому управлінню прокуратури міста Києва. Міра запобіжного заходу позивачу не обиралась. В подальшому, досудове розслідування у кримінальному провадженні за підозрою [PERSON] неодноразово призупинялось та відновлювалося на строк один-два дні, потім знову призупинялось у зв`язку із нібито розшуком підозрюваного [PERSON] , до вчинення злочину яким [PERSON] не мав ніякого відношення, при цьому сам [PERSON] все продовжував перебувати у статусі підозрюваного у цьому самому кримінальному провадженні. В подальшому, 10.10.2016 досудове розслідування у кримінальному провадженні №42015100000001038 від 10.09.2015 ГПУ було доручено ГСУ Національної поліції України. 28.02.2017 постановою прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України Шимончука А.О. з матеріалів кримінального провадження №42015100000001038 від 10.09.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч.1 ст.263-1 КК України, в окреме провадження були виділені матеріали досудового розслідування за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме - у придбанні, носінні та зберіганні без передбаченого законом дозволу бойових припасів - 29 пістолетних патронів калібру 9 мм, які саморобним способом споряджені зарядом (порох у вигляді гранул сіро-зеленого кольору) та снарядом (кулі з еластичного матеріалу чорного кольору) з використанням капсульних гільз від шумових пістолетних патронів та 3 військових патронів проміжного типу калібру 5,45x39, що споряджені оболонковими кулями зі стальним осердям, виготовлені промисловим способом Луганським патронним заводом у 1982 році, вилученими під час проведення санкціонованого обшуку 10.06.2015 за адресою: [ADDRESS] . Дані матеріали були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань під №12017000000000228 від 28.02.2017. В подальшому, матеріали кримінального провадження №12017000000000228 від 28.02.2017 були знову об`єднані в одне кримінальне провадження разом із кримінальним провадженням №42015100000001038 від 10.09.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 263-1 КК України за підозрою [PERSON] та за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за підозрою [PERSON] . Разом з тим, 01.06.2017 було прийнято рішення про виділення копії матеріалів у вказаному провадженні щодо [PERSON] в окреме кримінальне провадження №42017000000001769 від 01.06.2017, за результатами чого 01.06.2017 прокурором у провадженні винесено постанову про зміну підслідності даного кримінального провадження та доручено здійснювати досудове розслідування слідчому управлінню прокуратури м. Києва. В подальшому, прокурором м. Києва дане кримінальне провадження було направлене для організації досудового розслідування до Київської місцевої прокуратури №2. Органом, що проводив подальше досудове розслідування у кримінальному провадженні №42017000000001769 від 01.06.2017 за підозрою [PERSON] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, керівником Київської місцевої прокуратури №2 був визначений СВ Дарницького УП ГУ НП у м. Києві. Позивач неодноразово звертався із письмовими клопотаннями як до слідчих, що проводили досудове розслідування вказаного кримінального провадження, так і до прокурорів м. Києва та Генеральної прокуратури України із і мотивованими вимогами про закриття відносно нього вказаного кримінального провадження з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення. Однак, отримав відмовуу задоволенні клопотання підозрюваного щодо закриття кримінального провадження. Постановою від 23.04.2018 прокурор Київської місцевої прокуратури №2 Пастуховський М.С. закрив кримінальне провадження №42017000000001769 від 01.06.2017 відносно [PERSON] за підозрою у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного кримінального правопорушення. Таким чином, [PERSON] фактично був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності та перебував під кримінальним переслідуванням у статусі підозрюваного на протязі 32 місяців, а саме - з вересня 2015 року по квітень 2018 року включно, що позбавляло його можливості вести нормальний і звичний спосіб життя. Ухвалою Дарницького районного суду від 16.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 13.09.2021 закрито підготовчий розгляд справи та призначено її розгляд по суті в судове засідання. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача Офісу генерального прокурора у судовому засіданні позовних вимог не визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав викладених у відзиві на позов (т. 2 а.с. 1-7). Представник відповідача Київської міської прокуратури у судовому засіданні позовних вимог не визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав викладених у відзиві на позов (т. 1 а.с. 212-219). Представник відповідача Національної поліції України у судовому засіданні позовних вимог не визнав та заперечував проти їх задоволення з підстав викладених у відзиві на позов (т. 1 а.с. 234-238). Державна казначейська служба України в судове засідання представника не направила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки представника в судове засідання не відомі. Вислухавши з`явившихся представників учасників процесу, дослідивши докази в справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 10.09.2015 прокуратурою м. Києва до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань внесені відомості та розпочато досудове розслідування в кримінальному провадженні №42015100000001038, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 263-1 КПК України. Відповідно до відомостей з фабули витягу з кримінального провадження №42015100000001038 від 10.09.2015, слідчим управлінням прокуратури м. Києва проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №42014100000000973. Під час проведення розслідування, на підставі ухвал Голосіївського районного суду м. Києва, працівниками слідчого відділу прокуратури м. Києва 10.06.2015 проведено ряд обшуків жилих та нежилих приміщень, що розташовані на території м. Києва. За результатами проведених обшуків житлових приміщень, які на праві власності належать [PERSON] та [PERSON] , в яких останні проживають, було виявлено і вилучено велику кількість вогнепальної зброї та набоїв різного типу, які згідно висновків експертів є боєприпасами і виготовлені саморобним способом. 28.02.2017 постановою прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням і підтримання державного обвинувачення Генеральної прокуратури України Шимончука А.О. з матеріалів кримінального провадження №42015100000001038 від 10.09.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 263-1 КК України, в окреме провадження були виділені матеріали досудового розслідування за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме - у придбанні, носінні та зберіганні без передбаченого законом дозволу бойових припасів - 29 пістолетних патронів калібру 9 мм, які саморобним способом споряджені зарядом (порох у вигляді гранул сіро-зеленого кольору) та снарядом (кулі з еластичного матеріалу чорного кольору) з використанням капсульних гільз від шумових пістолетних патронів та 3 військових патронів проміжного типу калібру 5,45x39, що споряджені оболонковими кулями зі стальним осердям, виготовлені промисловим способом Луганським патронним заводом у 1982 році, вилученими під час проведення санкціонованого обшуку 10.06.2015 за адресою: [ADDRESS] . Дані матеріали були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі досудових розслідувань під №12017000000000228 від 28.02.2017. В подальшому, матеріали кримінального провадження №12017000000000228 від 28.02.2017 були знову об`єднані в одне кримінальне провадження разом із кримінальним провадженням №42015100000001038 від 10.09.2015 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263 та ч.1 ст. 263-1 КК України за підозрою [PERSON] та за ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за підозрою [PERSON] . Разом з тим, 01.06.2017 було прийнято рішення про виділення копії матеріалів у вказаному провадженні щодо [PERSON] в окреме кримінальне провадження №42017000000001769 від 01.06.2017, за результатами чого 01.06.2017 прокурором у провадженні винесено постанову про зміну підслідності даного кримінального провадження та доручено здійснювати досудове розслідування слідчому управлінню прокуратури м. Києва. Фактично під слідством позивач перебував з 32 місяці, а саме у період з вересня 2015 року по квітень 2018 року. Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя. Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Як принцип всієї практичної діяльності держави, всіх її органів та посадових осіб за статтею 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість функціонування держави, їх утвердження і забезпечення і є головним обов`язком держави. На забезпечення ефективного захисту прав та свобод людини направлені норми Конституції України про розповсюдження юрисдикції судів на всі правовідносини, які виникають у державі, а також на відшкодування моральної та матеріальної шкоди, як результат порушених прав фізичних та юридичних осіб. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 9 ч. 3 ст. 16 ЦК України). Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода (ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»). Оскільки Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не містить вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень статей 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою у визначеному процесуальним законом порядку. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч.ч 1, 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частин другої, третьої статті 13 цього Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди, визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Як встановлено судом фактично під слідством позивач перебував 32 місяці. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" від 15.12.2020 № 1082-ІХ (на момент подання позовної заяви до суду) мінімальна заробітна плата з 01.01.2021 становила 6 000,00 грн. З урахуванням наведеного, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, складає 192 000,00 грн. (32 місяці*6000,00 грн.=192 000,00 грн.). Рішенням Конституційного Суду України від 03.10.2001 по справі № 1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) встановлено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної), завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Таким чином, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється саме за рахунок держави. Оскільки органи Державної казначейської служби України є єдиними розпорядниками коштів Державного та місцевих бюджетів, тому саме вони повинні відшкодовувати шкоду, завдану фізичній особі іншими органами державної влади в разі доведеності заподіяння такої шкоди. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, позов [PERSON] обґрунтованим, та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved