Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позову зазначила, що 04 вересня 2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб.Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 09.07.2020 року по справі ЄУН 335/2147/20 шлюб розірвано. В період перебування у шлюбі між нею та відповідачем за спільні кошти було придбано нерухоме майно, а саме: 29 грудня 2004 року, трьох кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, яку зареєстрували на ім`я відповідача, вартістю - 300 000,00 грн. 30 листопада 2005 року, трьох кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, яку зареєстрували на ім`я відповідача, вартістю - 150 000,00 грн. 21 березня 2005 року, житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 515 кв.м. за адресою [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, який зареєстрований на ім`я відповідача, вартістю - 150 000 грн. 03 травня 2017 року, легковий автомобіль AUDI Q7 WAUZZZ4M4HD052621, 2017 року випуску, зареєстрований на iм`я відповідача, державний номер [NUMBER] , вартістю - 200 000,00 грн. 26 травня 2017 року легковий автомобіль BMW X3 [NUMBER] , 2017 року випуску, зареєстрований на iм`я позивача державний номер [NUMBER] , вартістю - 200 000,00 грн. Оскільки домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною сумісною власністю, не досягнуто, просила суд поділити спільне майно подружжя у судовому порядку, шляхом визнання за нею право власності на трьох кімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , легковий автомобіль BMW X3 [NUMBER] , 2017 року випуску. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 08.05.2020 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче судове засідання. 20.01.2021 року до суду надійшла заява від відповідача [PERSON] про визнання позову, в якій відповідач, зазначив, що повністю визнає позов і не заперечує щодо ухвалення судового рішення про задоволення позову. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.01.2021 року за ініціативою суду до участі у справі було залучено в якості третіх осіб - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», Акціонерне товариство "Універсал Банк". 26.02.2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника АТ «Універсал Банк» про залучення до участі у справі правонаступника третьої сторони у якому зазначено, що 10.07.2020 року між АТ «Універсал Банк» та ТОВ «Фінстрим» було укладено договір відступлення прав вимоги №69/20, за умовами якого АТ «Універсал Банк» відступило, а ТОВ «Фінстрим» набуло право вимоги за кредитним договором №184/08 від 08.09.2008 року. 02.03.2021 року на адресу суду від представника третьої особи ТОВ «Укрдебт Плюс» Пивоварова В.І. надійшли заперечення на позов, в яких зазначено, що квартира за адресою [ADDRESS] , про поділ якої заявлено позовні вимоги, є предметом іпотеки за договором іпотеки, укладеним між відповідачем (іпотекодавець) та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступник ТОВ «Укрдебт Плюс») (іпотекодержатель)Вважав, що сторони діють недобросовісно, поділ вказаного майна порушує права та законні інтереси банку. Просив у задоволенні позову відмовити. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2021 року до участі у даній цивільній справі залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінстрим», як правонаступника Акціонерного товариства «Універсал Банк». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 26.05.2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав, наполягав на його задоволенні, з підстав заявлених у позові. Позивач у судовому засіданні підтримала думку свого представника та наполягала на задоволені позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні підтримав свою заяву від 20.01.2021 року про визнання позовних вимог. Представник залученої третьої особи - ТОВ «Укрдебт Плюс» Пивоваров В.І. у судове засідання призначене на 12.08.2021 року не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі відповідно до його письмових заперечень від 02.03.2021 року. Представник залученої третьої особи - ТОВ «Фінстрим» у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність та відзив (пояснення) на позов суду не надав. Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників судового засідання, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 04.09.2004 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 908, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . 09.07.2020 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (справа №335/2147/20). На підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Остренко А.В., в реєстрі №2731, [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 76,9 кв.м., вартість квартири 371 700,00 грн. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником (форма власності приватна) квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 830176523101. На підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чорненькою О.М., в реєстрі №5990, [PERSON] купив квартиру за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, [PERSON] є власником (форма власності приватна) квартири за адресою: [ADDRESS] , іпотекодержатель ТОВ «Укрдебт Плюс». 18.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі відділення №695 АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11155559000, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі 77 000,00 швейцарських франків, що дорівнює 317 468,84 грн, за курсом НБУ, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит та сплатити плату за кредит в порядку і на умовах, визначених цим договором. (п.1.1. Кредитного договору) 18.05.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» в особі відділення №695 АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки №11155559000/З. Відповідно до пункту 1.4 предметом іпотеки є: нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 74,5 кв.м. Відповідно до умов договору іпотеки, на предмет іпотеки приватним нотаріусом накладено заборону відчуження. 08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами. За вказаним договором ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №11155559000 від 18.05.2007 року з усіма забезпечувальними договорами. 07.11.2019 року ПАТ «Дельта Банк» відповідно до результатів відкритих торгів, уклали договір про відступлення прав вимоги№2082/К, відповідно до якого ТОВ «Укрдебт Плюс», набуло право вимоги, в тому числі за договором про надання споживчого кредиту №11155559000 від 18.05.2007 року з усіма забезпечувальними договорами. На підставі договору купівлі-продажу від 21.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Кошовою О.В., в реєстрі №351, [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] , розташованій на земельній ділянці площею 515 кв.м, загальною площею 261,1 кв.м, вартість житлового будинку 343 850,00 грн. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.09.2020, наданим представником ПАТ «Універсал Банк» Ніколаєв Андрій В`ячеславович є власником (форма власності приватна) житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , іпотека та обтяження за договором іпотеки №MG-01/184/08, від 30.03.2012 року - припинено. Відповідно до письмових пояснень ПАТ «Універсал Банк», судом встановлено, що 10.07.2020 року між ПАТ «Універсал Банк» та ТОВ «Фінстрим»було укладено договір про відступлення права вимоги №69/20, за умовами якого останні набув право вимоги за кредитним договором №184/08 від 08.09.2008 року з усіма забезпечувальними договорами. Станом на 12.08.2021 року будь яких заперечень, пояснень з приводу позовних вимог, що стосуються саме житлового будинку за адресою [ADDRESS] , від ТОВ «Фінстрим» не надходило. Як зазначає позивачка та не заперечується відповідачем, за час перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали: транспортний засіб марки AUDI, модель Q7, тип - загальний легковий - універсал - В, номер шасі (кузов, рама) - VIN - [NUMBER] , рік випуску 2017 року, державний номер [NUMBER] , об`єм двигуна - 2967, який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 13/05/2017 року, зареєстрований TSC 2341. транспортний засіб марки BMW, модель X3, тип - загальний легковий - універсал - В, номер шасі (кузов, рама) - VIN - [NUMBER] , рік випуску 2017 року, державний номер [NUMBER] , об`єм двигуна - 1997, який зареєстрований за [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 26.08.2017 року, зареєстрований TSC 2342. На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що вищезазначене майно, є спільної сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , виходячи з наступного. Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок суду узгоджується із висновком Верховного суду в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 396/746/16-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Частина 3 ст.368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 23, 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК),відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключено із цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. З урахуванням зазначеного вище, судом встановлено, що спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Оскільки спірна квартира є предметом іпотеки, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положення чинного законодавства, що регулюють правовідносини щодо іпотечних зобов`язань, вказують на те, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії іпотеки. Разом з цим, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. Своєю чергою поділ спільного майна між подружжя, в тому числі іпотечного майна, не вважається розпорядженням ним, так як в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності в силу закону. Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 522/17048/15-ц (провадження № 61-33246св18). З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що перебування спірного майна в іпотеці банку не перешкоджає поділу спільного майна подружжя, оскільки гарантії ТОВ «Укрдебт Плюс», ТОВ «Фінстрим» як іпотекодержателей спірного майна визначені частиною другою статті 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором, у тому ж обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. За таких обставин, суд вважає, що спірна квартира, яка придбана у шлюбі, відповідно до ст.60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому, враховуючи те, що відповідно до ст.70 СК України частки подружжя є рівними, суд вважає обґрунтованими вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності на квартиру за адресою [ADDRESS] , легковий автомобіль BMW X3 [NUMBER] , 2017 року випуску. Крім цього, суд також враховує, що відповідач не заперечує щодо ухвалення судового рішення про задоволення позову. Суд вважає безпідставними твердження банку ТОВ «Укрдебт Плюс», які викладені в запереченні на позов, оскільки рішення про визнання за позивачем права власності на спірну квартиру за адресою [ADDRESS] , яка перебуває в іпотеці, не порушує права іпотекодержателя, так як в силу закону, а саме ст.23 Закону України «Про іпотеку», іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна і до такого набувача переходять всі права та обов`язки за іпотечним договором. Крім того суд звертає увагу на те, що дана квартира, залишається у власності [PERSON] , тобто саме у іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №11155559000 від 18.05.2007 року. А відтак, з урахуванням зазначених вище правових норм, обставин справи, та визнання відповідачем позовних вимог, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] . Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому стягненню з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 5 000,00 грн. Крім того, судом встановлено, що визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна, тому суд стягує з відповідача недоплачений судовий збір в дохід держави, у розмірі 5 510,00 грн., який визначений на рівні максимального судового збору станом на січень 2020 року (10 510,00 грн.)

Outcome: approved