Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

У грудні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з жовтня 2000 року по жовтень 2005 року. Від спільного проживання вони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Після припинення стосунків відповідач припинив спілкування з дитиною, матеріальної допомоги не надає, у вихованні дитини участі не приймає. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, вона змушена вернутися до суду з цим позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засіданні не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ст. ст. 150, 151 СК України, ст. 11.12. ЗУ «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно д ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Якщо батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то ч. 2 ст. 164 СК України передбачає підставу для позбавлення батьківських прав. Пленум Верховного суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про духовний і фізичний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що позивач з відповідачем по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з жовтня 2000 року по жовтень 2005 року. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], відповідач є батьком дитини (а.с. 15). Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що у відповідача є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO]. [PERSON] злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням та утриманням неповнолітньої дитини, не цікавиться її розвитком, життям та здоров'ям, довгий час не проживає з дитиною, неповнолітня дитина проживає зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З метою захисту законних прав та інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи злісне ухилення батька від виконання батьківських обов'язків, орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На даний час неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved