Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду 30.11.2016р. з позовом в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість з оплати послуг централізованого опалення та постачання гарячої води до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], - яка утворилась станом на 01.10.2016р. в розмірі 27476,06грн. В судове засідання сторони не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями /а.с.27, 28/. Представник позивача надала суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, просила розглянути справу у її відсутність та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідно до ст.224 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК) судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 15.12.2014р. між позивачем та [PERSON] був укладений договір №6701 (далі - Договір) на підставі якого ВАТ «Черкаське хімволокно», в особі відокремленого підрозділу «Черкаська ТЕЦ», зобов'язується надавати послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води до житлового приміщення за адресою: [ADDRESS], площа якої становить 82,5м2 /а.с.4/. Відповідачі є користувачами зазначеного житлового приміщення, що підтверджується відомостями про їх місце проживання /а.с.14-15/, а відтак є споживачами комунальних послуг, що надаються до такого житлового приміщення. Пунктом 5 Договору передбачено, що тарифи на послуги центрального опалення складаються з абонентської плати в розмірі 9,11грн за 1м2 загальної опалювальної площі, яка нараховується протягом року, та плати за централізоване постачання гарячої води 22,55грн за 1м3. Розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата здійснюється щомісячно протягом року. Платежі вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. При наявності заборгованості на кінець опалювального сезону споживач не звільняється від оплати в між опалювальний сезон та чергові опалювальні сезони (п.9 Договору). Пунктом 31 Договору передбачено, що він укладається на один рік і вважається щороку продовженим, якщо за місяць до закінчення строку його діє однією із сторін не буде письмово заявлено про розірвання або необхідність перегляду. В квартирі відповідачів відсутній лічильник теплової енергії у зв'язку з чим позивач здійснював нарахування вартості послуг з централізованого опалення за опалювальною площею. Згідно наданої позивачем оборотної відомості за особовим рахунком №30669002 (а.с.6-8) за період з серпня 2000р. по жовтень 2016р., заборгованість відповідача перед позивачем складає 27476,06грн. У зв'язку з невиконанням відповідачами свого зобов'язання з оплати послуг централізованого опалення позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Тож між сторонами існують правовідносини з надання житлово-комунальних послуг, які регулюються нормами Житлового кодексу України, Закону України від 24.06.2004р. №1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005р. №630 (далі - Правила) та умовами, укладеного договору. Згідно ч.1 ст.16 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Статтею 19 цього Закону передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Як встановлено судом позивач вимагає стягнути з відповідачів заборгованість, яка утворилась за період з серпня 2000р. по жовтень 2016р.. Натомість відносини сторін врегульовані договором №6701/3 від 15.12.2014р., а отже положення цього договору не регулюють надання позивачем комунальних послуг в період до грудня 2014р.. Разом з тим, суд зауважує, що хоча у ч.1 ст.19 Закону №1875-IV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначені п.п.1, 5 ч.3 ст.20 Закону №1875-IV обов'язки споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (правова позиція ВСУ викладена у постанові від 20.04.2016р. по справі №6-2951цс15). Отже відносини між сторонами в період до грудня 2014р. регулюються на підставі фактичного надання позивачем комунальних послуг і їх споживання відповідачами. Відповідно до ст.67 Житлового кодексу України (далі - ЖК) плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Частиною 2 статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Судом встановлено, що відповідач не має квартирного засобу обліку теплової енергії, а тому нарахування плати за надані послуги здійснювалось позивачем згідно встановлених нормативів та тарифів, які визначались розпорядженнями Черкаської обласної державної адміністрації від 15.08.1996р. №367, 27.08.2001р. №359, 13.12.2004р. №649, рішеннями виконавчого комітету Черкаської міської ради «Про затвердження та погодження тарифів на послуги тепловодопостачання» від 30.06.2006р. №884, 14.08.2006р. №1127, 04.03.2008р. №311, 24.02.2009р. №213, 28.08.2009р. №1077, від 29.12.2010р. №2118, від 30.06.2011р. №901, постановами Національної комісії регулювання ринку комунальних послуг України «Про встановлення тарифу на теплову енергію для потреб населення ПАТ "Черкаське хімволокно"» від 08.04.2014р. №330, від 23.05.2014р. №573, від 06.06.2014р. №650, від 13.06.2014р. №725, від 31.03.2015р. №1171. З урахуванням встановлених тарифів розрахунок вартості наданих позивачем відповідачам послуг здійснений вірно, тож станом на 01.10.2016р. заборгованість відповідачів складає 27476,06грн.. Черкаська ТЕЦ є основним джерелом централізованого теплопостачання населення і промислових підприємств м. Черкаси. Надання цим підприємством послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання є загальновідомим фактом. Отже на підставі ч.2 ст.61 ЦПК факт надання позивачем комунальних послуг суд вважає доведеним. Статтею 629 ЦК передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст.68 ЖК наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Обов'язок споживача своєчасно вносити плату за отримання комунальних послуг закріплений і у ч.3 ст.20 Закону №1875-IV. Згідно ч.1 ст.32 Закону №1875-IV плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.64 ЖК повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Як вбачається зі змісту договору №6701/3 від 15.12.2014р. [PERSON] є основним наймачем квартири і має склад сім'ї з п'яти осіб. [PERSON] є членом сім'ї основного наймача, а відтак несе солідарний обов'язок нарівні із основним наймачем з оплати комунальних послуг, якщо інше не передбачено між ними відповідним договором. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. З огляду на вищезазначене вимога позивача до відповідачів є правомірною. Відповідачами не надано суду будь-яких доказів на спростування правомірності вимог позивача, а тому, з огляду на те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про неправомірність заявлених позивачем вимог, то позов підлягає задоволенню. Стосовно розподілу судових витрат суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тож з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору в сумі по 689грн з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved