Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області в інтересах [PERSON] з даним позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа: Служба у справах дітей Новоайдарської районної державної адміністрації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 16.01.2010 року [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Заочним рішенням Новоайдарського районного суду від 13.07.2012 року №1218/469/2012 шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На теперішній час малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою. У зв`язку з нестабільною ситуацією на території України, з метою оздоровлення дитини та підтримання родинних зв'язків, позивач [PERSON] має намір виїхати з донькою за межі території України, а саме до Російської Федерації, Турції, Єгипту, на тимчасово не підконтрольну територію України Луганської та Донецької областей, однак, батько малолітньої дитини - [PERSON], який є відповідачем по справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації, Турції, Єгипту, на тимчасово не підконтрольну територію України Луганської та Донецької областей, та повернення до України малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у супроводі її матері - [PERSON], без згоди батька малолітньої дитини - [PERSON], строком на три роки. Представник позивача [PERSON] та позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач - [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, що підтверджується оголошенням у ЗМІ «Луганщина.ua» від 06.09.2017 року. У зв'язку з повторною неявкою відповідача [PERSON], не підтвердженою належним чином, суд визнає причини неявки неповажними. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що з 16.01.2010 року [PERSON] перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 9). Заочним рішенням Новоайдарського районного суду від 13.07.2012 року №1218/469/2012 шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11). Від шлюбу вони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8). На теперішній час малолітня [PERSON] проживає разом з позивачкою. У зв`язку з нестабільною ситуацією на території України, з метою оздоровлення дитини та підтримання родинних зв'язків, позивач [PERSON] має намір виїхати з донькою за межі території України, а саме до Російської Федерації, Турції, Єгипту, на тимчасово не підконтрольну територію України Луганської та Донецької областей, однак, батько малолітньої дитини - [PERSON], який є відповідачем по справі, добровільного дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється. Враховуючи вищенаведене, позивач просила суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд до Російської Федерації, Турції, Єгипту, на тимчасово не підконтрольну територію України Луганської та Донецької областей, та повернення до України малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], у супроводі її матері - [PERSON], без згоди батька малолітньої дитини - [PERSON], строком на три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: коли другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджує запис про батька у свідоцтві про народження дитини, і він відсутній у пункті пропуску; коли у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким прямує громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі є відповідний запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік в дипломатичному представництві України за кордоном; у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Закон України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачає обмеження на виїзд з України з міркувань безпеки громадян. Відповідно до «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 з наступними змінами та доповненнями, у згоді на виїзд за межі України повинні бути зазначені держава пря\-мування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка вказала державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування в цій державі. Суд приймаючи рішення, повинен бути впевненим в тому, що зазначена подорож за кордон, не завдасть шкоди дитині, її інтересам і не буде порушувати права батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків, батька і матері у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Відповідно до ст. 51 Конституції України, турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Зважаючи на те, що позивач висловила стійке волевиявлення, направлене на тимчасове вивезення неповнолітньої дитини за кордон, зазначивши держави прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цих державах, відповідач у судове засідання не з`явився, доказів на спростування доводів позивача на надав, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved