Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років Позов обґрунтовує тим, що –« 23 жовтня 2010 року між нею та відповідачем, [PERSON], був укладений шлюб, який зареєстрований Розсішківською сільською радою Христинівського району Черкаської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за №7. За час перебування в шлюбі, мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Вона, [PERSON] та відповідач, [PERSON], прожили у спільному шлюбі майже чотири роки, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Нажаль, все вище вказане більше стосується перших років спільного життя, але останні роки вони не можуть як сім'я проживати разом виконувати сімейні обов'язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та скандали неодноразово відбувались в присутності їхньої дитини. Оскільки, як вона вважає, їхня спільна дитина є ще маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основою в будь якої сім'ї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагувала на її зауваження. Позивачка та відповідач не одноразово протягом останніх років намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх кілька років, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їхні відносини переросли в ще більш ворожі. В результаті наших розмов вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім'ю нашої спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішав сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов з помешкання де вони спільно проживали та не відвідує ні її ні їхню дитину, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні доньки. З підстав наведених вище, збереження їхньої сім'ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Тому, у відповідності до ч.З ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Крім того, ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Оскільки укладання шлюбу здійснюється на засадах взаємної любові та поваги, то збереження подружніх відносин неможливо, якщо втрачена їх основа. Тому вказана вище норма закону надає мені право звернутись до суду з відповідним позовом, в якому вимагати розірвання шлюбу. Підстави, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 Сімейного кодексу України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення нашою спільною дитиною одного року, - відсутні. Крім того, їхня спільна дитина, що була народжена за час шлюбу проживає та буде проживати з нею, про що свідчить довідка про склад сім'ї від 19.06.2014 року, доданий до даного позову, а питання майна, набутого в період перебування її та відповідача в шлюбі, будуть вирішуватись поки що в позасудовому порядку шляхом спільного порозуміння, взаємних поступок та інтересів кожного з подружжя. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач матеріально їй та спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати спільну малолітню дочку. Ут римання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків, зокрема статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч зазначеним вимогам, відповідач ухиляється від свого обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини. Між нею та відповідачем на момент пред'явлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. Т аким чином, з положення ст. 181 Сімейного кодексу України випливає, що вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той з подружжя, з ким вона проживає, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Кр ім того, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. У зв'язку із складним матеріальним становищем, вона потребую матеріальної допомоги на своє утримання від Відповідача. Ві дповідач [PERSON] має постійне місце роботи, працює начальником Христинівського районного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», тобто має стабільний щомісячний дохід. Крім того, відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов'язкового утримання з його боку. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати малолітню дочку, в той час коли вона ніде не працює перебуває у декретній відпустці, а на даний час живуть із дитиною за кошти які отримують від держави на дитину, яких недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання як малолітньої дочки так і її особисто проживання. При таких умовах, вона змушена звернутись до суду із такими позовними вимогами: -стягувати із [PERSON], [INFO], жителя [INFO], працюючого начальником Христинівського районного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», аліменти на мою користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття; -стягувати із [PERSON], [INFO], жителя [INFO], працюючого начальником Христинівського районного відділу Черкаської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», аліменти на моє утримання у розмірі ? частки його заробітку, до досягнення нашою дочкою [PERSON], [INFO], трьох років. В судовому засіданні позивачка та її представник зменшили позовні вимоги та просили суду розірвати шлюб між подружжям і стягувати із [PERSON], аліменти на її користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття; - - Стягувати із [PERSON], аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 150 грн. щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років. - Стягнути із [PERSON] понесені позивачкою судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. та кошти витрачені на правову допомогу по підготовці позовної заяви до суду в розмірі 730 грн. В судовому засіданні відповідач позов визнав частково, а саме в частині розірвати шлюб між подружжям і стягнені аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частки з усіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду і до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття, та аліменти на утримання [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 150 грн. щомісячно, до досягнення дочкою [PERSON], [INFO], трьох років визнав повністю, щодо задоволення позову в цій частині не заперечував, щодо стягнення понесених позивачкою судові витрати, а саме кошти витрачені на правову допомогу по підготовці позовної заяви до суду в розмірі 730 грн. заперечував з підстав завищеного розміру. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дії і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов’язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред’явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вр аховуючи, що сторони шлюбні відносини не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачем не бажає, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, за таких обставин суд вважає, що подальше збереження їх сім'ї неможливе, і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення, а тому є підстави для розірвання шлюбу. ч.1 ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка -батька дитини до досягнення дитиною трьох років. ч.1 ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. ч.2, 3 ст.80 СК України розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. ч.2 ст.91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин 2-4 статті 84 цього Кодексу. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Час тини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Копією свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , серії І-СР166317 від 01.04. 2013 року підтверджується, що відповідач є її батьком. Враховуючи всі вивченні судом обставини, суд вважає, що він має можливість виплачувати позивачці аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, та на утримання позивачки в розмірі 150 грн. щомісячно, до досягнення донькою трирічного віку, так як працює, отримує середню заробітну плату, інших утриманців не має, а тому позов підлягає до задоволення. Що стосується заперечень позивача про стягнення судових витрат по підготовці позовної заяви до суду в розмірі 730 грн. то суд зазначає. Пи тання про відшкодування витрат на правову допомогу має вирішуватися в порядку, передбаченому главою 8 розділу 1 ЦПК України, оскільки за своєю правовою природою витрати на правову допомогу мають характер оплати, що здійснюється учасниками процесу у зв'язку зі зверненням до суду та пов'язані з розглядом справи. Частиною 1 ст.56 ЦПК України передбачено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, яка надає правову допомогу, не є особою, яка бере участь у справі, а належить до інших учасників цивільного процесу, тому вона не може замінювати в процесі особу, якій надає правову допомогу, та бути її представником і в ході розгляду справи має лише ті права, які зазначені в ч.2 ст.56 ЦПК України (п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 рок №2 „Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Судом встановлено, що правову допомогу, а саме щодо підготовки позовної заяви відповідно до договору №0041 про надання правової допомоги здійснював адвокат [PERSON] свідоцтво №428 на підставі рішення Черкаської обласної КДКА від 20.06.2011 року № 50. З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2014 року між адвокатом [PERSON] та позивачкою по справі [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу між подружжям та стягнення аліментів на утримання дитини та дружини до досягнення дитиною трьох років (а.с.11); Згідно квитанції від 20 червня 2014 року позивачка сплатила адвокату [PERSON] 730 грн. „за скаладання позовної заяви до суду (а.с.12). П.5 договору про надання правової допомоги від 20 червня 2014 року передбачено, що обсяг і втрати надання правової допомоги за цим Договором визначається у відповідному Розрахунку, яки є невід»ємним додатком до цього Договору і свідчить про виконання Сторонами своїх зобов’язань. На а.с.10 доданий розрахунок до договору. Отже, оскільки договір про правову допомогу виконаний сторонами, тому позов в частині стягнення судових витрат по підготовці позовної заяви до суду в розмірі 730 грн. підлягає до задоволення. При задоволенні позовних вимог та пункту 4 частини 3 статті 81 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню державне мито в розмірі на користь держави судовий збір в розмірі 229,40 гривень На підставі викладеного, статей 110-112, 180, 181 ч.3, 182, 183, 191 ч.1 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved