Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до Київської міської ради, Житлово-будівельного кооперативу «Київ-9», третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивують тим, що їх мати [PERSON], перебуваючи членом ЖБК «КИЇВ-9» та шляхом сплати пайових внесків набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Позивачі вказали, що [INFO] померла [PERSON], а [INFO] помер батько позивачів [PERSON], після смерті матері відкрилася спадщина на спірну квартиру, позивачі протягом шести місяців фактично вступила в управління та володіння спадковою квартирою, а тому вчинили дії, які свідчать про прийняття спадщини. Зазначили, що відповідно до норм діючого законодавства вони звернулися до державного нотаріуса з заявами про прийняття спадщини за законом, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS], у зв'язку із тим, що не було надано правовстановлюючий документ, який підтверджував би право власності на майно померлої. Посилаючись на те, що були порушені права на спадкування за законом та вони фактично вступили в управління та володіння спадковою квартирою, просять визнати за ними право власності на 1/2 частину квартири за кожним у порядку спадкування за законом на квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачі позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити. Позивачі пояснили, що вони позбавлені можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті матері, оскільки не було надано до нотаріуса правовстановлюючий документ на спірну квартиру, так як за життя спадкодавець не отримала свідоцтво про право власності. Представник ЖБК «Київ-9» у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову позивачів. Представник Київської міської ради та Голового управління юстиції в м. Києві у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, направили до суду пояснення по справі, в яких просять слухати справу у відсутність їх представників та на підставі поданих стороною доказів, прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства (а.с. 43-44, 47-49). Заслухавши пояснення позивачів, представника ЖБК «Київ-9», вивчивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі ордеру виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 28 травня 1986 року отримала право на вселення до квартири [ADDRESS] (а.с. 17). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлої спадкоємниці (а.с. 20-21). [INFO] [PERSON] померла, а [INFO] помер батько позивачів [PERSON] (а.с. 18-19). 03 квітня 2014 року позивачі, звернулися до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с. 55 зворот, 56). Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с. 55-74). 29 травня 2014 року нотаріальна контора надала позивачам відмову у видачі свідоцтва про право власності на квартиру, у зв'язку із тим, що не надано правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності на спірну квартиру (а.с. 74). Як пояснили позивачі, після смерті спадкодавця інших спадкоємців крім них немає. Також зазначили, що спірну квартиру [PERSON] отримала на підставі ордеру, однак за свого життя померла не встигла здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. До правовідносин, що виникли між сторонами необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про судову практику у справах про спадкування « від 30.05.2008 року у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР (1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1, 2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. У судовому засіданні встановлено, що позивачі зареєстровані у спірній квартирі: [PERSON] з 10 липня 1992 року, а [PERSON] з 17 серпня 1989 року, після смерті матері вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, як спадкоємці першої черги за законом, про що свідчать: копія договору про реструктуризацію заборгованості за житлово-комунальні послуги (а.с. 23-24), копії рахунків на оплату за житлово-комунальні та інші послуги (а.с. 25-30). Враховуючи неможливість видачі Свідоцтва про право на спадщину на спірну квартиру, питання про визнання права власності підлягає вирішенню у судовому порядку. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз'яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У ч. 5 ст. 1268 ЦК України зазначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення права на спадщину у спадкоємця, яке пов'язується з її прийняттям, як майного права зумовляює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не дійсним його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 15 Закону України "Про власність" (в редакції чинній на час придбання майна) визначено, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до ч. 3 ст. 384 ЦК України у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Згідно довідки ЖБК «КИЇВ-9» [PERSON] повністю сплатила суму пайового внеску за спірну квартиру (а.с. 16). Як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Оскільки [PERSON] сплатила пайовий внесок у повному обсязі, то до складу спадщини, яка залишилася після її смерті входить спірна квартира. Враховуючи, що позивачі в іншій спосіб, крім звернутися з позовом до суду про визнання права власності в порядку спадкування, захистити своє порушене право не можуть, суд вважає, що позов про визнання за позивачами права власності на квартиру у порядку спадкування після померлої [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, суд враховує, що позивачі протягом шести місяців фактично вступила в управління та володіння спадковою квартирою, а тому вчинили дії, які свідчать про прийняття спадщини. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved