Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вищезазначеним позовом. В своїх вимогах покликається на те, що [INFO] у неї від відповвідача народилася донька [PERSON]. Оскільки позивачка на час народження доньки не перебувала у шлюбі із відповідачем, то при реєстрації дитини вона написала заяву про обрання їй дівочого прізвища позивачки - [PERSON]. Відповідач відмовився офіційно взяти шлюб і виховувати дочку разом. З листопада 2010 по листопад 2011 року відповідач проживав із позивачкою та донькою однією сім'єю. Після розірвання стосунків у 2011 році відповідач надає кошти на утримання дитини у розмірі 600 грн. на місяць. В 2015 році, через суд, відповідач встановив доньці своє прізвище - [PERSON]. 10.10.2015 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] з яким разом опікується донькою [PERSON]. Після того,як позивачка вийшла заміж відповідач почав вчиняти скандали, вимагати віддати йому дитину, однак окрім 600 грн., які він виділяє щомісяця на дитину, жодної іншої практичної допомоги в утриманні та вихованні дитини не надає. 11.01.2016 р. Відповідач звернувся з заявою в орган опіки та піклування Пустомитівської райдержадміністрації в котрій просить встановити спосіб участі у вихованні малолітньої доньки. 21.01.2016 року розпорядженням №26, Пустомитівської РДА, для відповідача було встановлено тимчасовий графік побачень з малолітньою донькою, а 07.04.2016 року його заяву було розглянуто та розпорядженням №181 постановлено порядок побачень відповідача з дитиною. З метою оздоровлення дитини та відпочину в липні 2016 року позивачка разом з чоловіком вирішила поїхати в Болгарію на відпочинок біля моря, однак не змогли цього зробити разом з малолітньою донькою так, як Відповідач відмовився надати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітньої [PERSON] за кордон. Відтак, позивачка вважає що відповідач безпідставно чинить перешкоди у здійсненні заходів спрямованих на покращення здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку. Позивачка має намір тимчасово виїжджати за кордон, а саме в Болгарію, Чорногорію, Туреччину, Єгипет, для відпочинку та оздоровлення дитини [PERSON], [INFO], Відповідач відмовляється надати у передбачений законодавством України порядок дозвіл на виїзд малолітньої дитини разом із нею за кордон для відпочинку та оздоровлення. Оскільки дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне оздоровлення, просила надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд її малолітньої дитини [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу(згоди) та супроводу батька [PERSON], у період з 01.06.2018 року по 31.08.2018 року, а також дозволити їй, без дозволу батька [PERSON] оформляти документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини [PERSON] за межі України та стягнути судовий збір з відповідача у її користь. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи органу опіки та піклування Миколаївської РДА в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив . Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231, визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4). Відповідно до п.п. 1 п. 4 даних Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що батько дитини [PERSON] своїми діями безпідставно перешкоджає матері дитини [PERSON] забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення, оскільки чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріпленого ст.ст. 141, 157 СК України.

Outcome: approved