Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» (далі - банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та штрафів, посилаючись на те, що 11.07.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання кредиту б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Відповідач свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконує. В подальшому дані позовні вимоги були позивачем уточнені та згідно розрахунку заборгованості, станом на 27.03.2017 року загальна заборгованість відповідача становить 137843,63 гривні, а саме: 13692,96 грн. заборгованість за кредитом; 120500,67 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3650 грн. заборгованість за пенею та комісією. Між тим, позивач посилається на те, що банк на свій розсуд вимагає від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, а тому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 11.07.2011 в розмірі 106000,00 гривень, з якої: заборгованість за кредитом 13692,96 грн. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом 92307,04 грн. У відкрите судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності, не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги, викладені в останній редакції, підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином та своєчасно. Представник відповідача, що діє на підставі договору про надання правничої допомоги, [PERSON] до судового засідання не зявився, в письмовій заяві просив суд розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги не визнав у повному обсязі посилаючись на те, що [PERSON] не був ознайомлений з Умовами та Правилами банківського обслуговування. Вважає, що Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Банк не правомірно посилається на Умови як на такі, в яких зазначені істотні умови кредитного договору, зокрема, відсоткова ставка. Вважає, що надання кредитного ліміту в рамках договору банківського обслуговування не може бути розцінено судом, як укладення кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості процентна ставка за користування кредитом була змінена, що є незаконним та не відповідає вимогам діючого законодавства, так як [PERSON] не отримував від банка будь-яких документів про збільшення процентної ставки. Просить суд відмовити у задоволенні даного позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Судом встановлено, що 11.07.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладений договір шляхом підписання Анкети заяви про приєднання (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що Заява разом з Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі Умови), а також Тарифами банку складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 3000,0 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] в Анкеті заяві підтвердив, що ознайомився та згоден з наданими йому в письмовому вигляді Умовами та Правилами надання банківських послуг (затверджених наказом банку від 06 березня 2010 року № Сп-2010-256 ) та Тарифами банку. У заяві також зазначено, що умови та правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку, і відповідач зобовязався виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи, що [PERSON], підписавши Анкету-заяву, підтвердив те, що він ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами та згоден на те, що вони є складовою частиною укладеного між ним та банком договору про надання банківських послуг, доводи представника відповідача про те, що він кредитний договір з банком не укладав, та те, що умови ні є складовою частиною договору, є безпідставними. Крім того суд наголошує, що згідно з п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і Правил надання банківських послуг, затверджених наказом банку від 06 березня 2010 року № Сп-2010-256, клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання [PERSON] договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком. Під час дії даного кредитного договору кредитний ліміт банком змінювався і в останнє він був збільшений, відповідно до п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послух, 19 грудня 2013 року до 16000,00 грн. та перерахований відповідачу на платіжну картку, що вбачається з виписки по картковому рахунку клієнта та розрахунку заборгованості. Таким чином, як встановлено судом ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач, в свою чергу порушив свої зобовязання перед банком. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Проте відповідачем не надано суду жодного доказу на спростування позивних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк». Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням визнається право відношенням, на підставі якого одна сторона боржник зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договір та інші право чини відповідно до ст.11 ЦК України. Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання та на вимогу кредитора зобов'язаний виплатити останньому суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення, а крім того, якщо за порушення зобов'язання встановлена неустойка (штраф, пеня), то вона підлягає стягненню з боржника в повному розмірі незалежно від стягнення збитків на підставі ст. 624 ЦК України. Згідно до ч.1. ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. З розрахунку заборгованості наданого позивачем вбачається, що відповідач має загальну заборгованість, яка утворилася за кредитним договором від 11.07.2011 року станом на 27.03.2017 року в розмірі 137843,63 гривень, а саме: 13692,96 грн. заборгованість за кредитом; 120500,67 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією за користування кредитом. Крім того, суд звертає увагу, що відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у памятці клієнта про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Після настання зазначеного на картці терміну її дії банком подовжується строк дії на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов). Судом встановлено, що строк дії платіжної картки за даним кредитним договором, укладеним між сторонами, неодноразово подовжувався. Як вбачається з виписки по картковому рахунку клієнта, та розрахунку заборгованості за договором, відповідач активно користувався кредитними коштами та сплачував проценти за користування ними, після чого в нього виникла заборгованість, у звязку з чим ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про її стягнення. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував, що відповідач користувався платіжними картками і отримував їх в банку. Посилання представника відповідача на те, що закінчення строку дії першої картки є закінченням строку дії кредитного договору є безпідставними з огляду на те, що ця картка була неодноразова перевипущена, картковий рахунок, який був відкритий для її обслуговування не закривався і є єдиним для всіх перевипущених карток, а кредитними коштами відповідач користувався з 11.07.2011 по день звернення позивача до суду, періодично знімаючи кошти у межах кредитного ліміту та частково повертаючи їх банку. Щодо нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідачу за підвищеною ставкою, суд виходить з наступного. Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Кредитору забороняється збільшувати розмір фіксованої процентної ставки за кредитним договором (або встановлений кредитним договором порядок сплати змінюваної процентної ставки) за відсутності згоди на це позичальника. Як розяснено у п.28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному ч.6 ст.1056-1 ЦК України. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить ст.1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (не укладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року №СП-2010-256, які є складовою кредитного договору, укладеного між сторонами, тарифи - розмір винагороди за послуги банку, є невідємною частиною договору. Перелік може змінюватися та доповнюватися, про що клієнт повідомляється у відповідності з цими Умовами (п.1.1.1.91). Винагорода банку - сума зобовязань держателя платіжної картки з оплати установлених банком тарифів, в тому числі процентів за користування кредитом (п.1.1.1.17). Банк має право проводити зміни тарифів а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку. Якщо протягом 7 днів банк не отримає повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку кредиту (кредитного ліміту) банк залишає за собою в односторонньому порядку, за власним рішенням, без попереднього повідомлення клієнта (п.1.1.3.2.3 Умов та Правил). Згідно п. 1.1.3.2.9 Умов та Правил, банк має право для різних цілей (повідомлення про зміну тарифів, активації додаткових послуг, контактних даних, Умов та Правил надання банківських послуг, інформування про розмір заборгованості по кредиту, про акції, що проводяться банком тощо) встановлювати контакт з клієнтом, використовуючи різні канали звязку: направлення SMS-повідомлень на мобільний телефон клієнта; авторизація за допомогою мобільного телефону і ОТР-паролю; поштовий лист; телеграма; повідомлення по електронній пошті; повідомлення в банкоматах та терміналах самообслуговування; друкувати на чеках РОS-терміналів; інші засоби комунікації . Крім того, клієнт банку зобовязаний отримувати виписки про стан карткового рахунку та про операції, що проводяться по картрахунку (п.1.1.2.3. Умов та Правил надання банківських послуг). Згідно п. 1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, у разі незгоди зі зміною Правил та/або Тарифів банку, позичальник зобов'язується звернутись до банку для розірвання договору та погасити заборгованість, що виникла перед банком, в тому числі заборгованість, що утворилась протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю. Отже, з огляду на умови даного кредитного договору, укладеного між сторонами, можна дійти висновку, що сторони погодили змінюваний тип процентної ставки за користування кредитом та порядок повідомлення позичальника про її зміну. При цьому [PERSON], підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, користувалась кредитним лімітом, а відтак, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та порядком його зміни. Позивачем до суду були надані виписка по особовому рахунку відповідача, роздруківка SMS повідомлень про підвищення процентної ставки за кредитом на номер телефону клієнта та накази банку про зміну тарифів банку. Так, згідно наказу Дирекції №СП-2014-6915682 від 18 серпня 2014 року про зміну тарифів банку у звязку із зміною ринкової ситуації, процентна ставка за використанні кредитного ліміту по кредитним операціям до 01.09.2014 року встановлена в розмірі 2,3%, ( 27,60 % річних) з 01 вересня 2014 року по 31.03.2015 року процентна щомісячна ставка була збільшена до 2,7% (32,40 % річних). Як вбачається з розрахунку заборгованості, у відповідності до даних наказів з 01 вересня 2014 року відповідачу до сплати нараховувались проценти за користування кредитом, виходячи з нової процентної ставки 32,40% річних, з 01 квітня 2015 року за ставкою 42,0% річних. Згідно даних наказів вбачається, що клієнти повідомляються про зміну розміру відсотків шляхом актуалізації інформації про тарифи по карті «Універсальна» та «Універсальна Голод» на зовнішньому сайті Приватбанку та прес-релізу для зовнішнього сайту про зміну відсоткової ставки по карткам. Банк виконав умови договору та у виписці по особовому рахунку проінформував відповідача про зміну відсотків по кредиту, SMS-повідомлення про підвищення процентної ставки за кредитом на номер клієнта відправлялися завчасно, про що свідчать копії витягів про відправлення. Отже, враховуючи, що сторони погодили умови договору про зміну процентної ставки, за якими закріпили обовязок позичальника отримувати виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам, а також виходячи з того, що протягом 7 днів після підвищення тарифів [PERSON] не предявляв вимоги банку щодо незгоди з ними та розірвання кредитного договору, вбачається, що банк дотримався умов щодо підвищення процентної ставки. Таким чином, підстав вважати незаконним нарахування позивачем процентів за користування кредитом відповідачу за підвищеною ставкою у справі не вбачається, тому доводи представника відповідача в цій частині є необґрунтованими. Щодо посилання представника відповідача про правовідносини, що склались між сторонами та необхідність застосування Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року із змінами та доповненнями від 12 лютого 2015 року, суд виходить з наступного. Відповідно до преамбули Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», цей Закон визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення. Згідно ст.1 Закону України «Про боротьбу із тероризмом» район проведення антитерористичної операції це визначені керівництвом антитерористичної операції ділянки місцевості або акваторії, транспортні засоби, будівлі, споруди, приміщення та території чи акваторії, що прилягають до них і в межах яких проводиться зазначена операція. В пункті 5 ст.11 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання абзацу третього пункту 5 статті 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції Кабінет Міністрів прийняв Розпорядження № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, яким затвердив Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком. Згідно п.20 ч.1 Додатку до Розпорядження КМУ № 1275р в редакції від 02.12.2015 року, м.Маріуполь Донецької області входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований та постійно проживає у м. Маріуполі, тобто постійно проживає у зоні АТО, а тому на нього розповсюджуються норми Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року. Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Відповідно до ст.11 Прикінцевих та перехідних положень визначено, що термін дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Даний Закон набрав чинності з 15 жовтня 2014 року, опублікований 14 жовтня 2014 року в газеті «Голос України» №197. Аналізуючи вказаний Закон, суд приходить до висновку, що позивач не мав права нараховувати відповідачу пеню та штраф на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором б/н від 11.07.2011 року, починаючи з 14 квітня 2014 року. Між тим, виходячи із уточнених позовних вимог позивача, останній добровільно скасував відповідачу пеню та комісію, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитним договором у період проведення антитерористичної операції. Крім того, позивач також звертає увагу на те, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а тому на свій розсуд вимагає від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості за кредитом 13692,96 грн. та заборгованості по відсотках за користування кредитом 92307,04 грн.. Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору не виконує, підлягає стягненню з останнього на користь позивача сума заборгованості в розмірі 106000,00 грн., яка складається з наступного: 13692,96 грн. - заборгованість за кредитом; 92307,04 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 88 ЦПК, в звязку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 1600 грн. та 275,77 грн.

Outcome: approved