Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом 18.09.2018 р., в якому просить встановити факт батьківства [PERSON] стосовно дитини [PERSON] та внести зміни в актовий запис №13 від 27.12.2002 р. про народження [PERSON] , виданого Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області 27.12.2002 р. із зазначенням відомостей про батька - [PERSON] , громадянин України. Стягнути з відповідача на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - з моменту пред`явлення позову до повноліття дитини. Заяву мотивує тим, що [INFO] народилася її донька [PERSON] . Згідно Свідоцтва про шлюб позивачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Батьком дитини є відповідач [PERSON] На час народження дитини вона не перебувала у шлюбі, батьком дитини записаний в Свідоцтві про народження за вказівкою матері відповідно до ст.135 СК України - [PERSON] . До недавнього часу батько дитини - відповідач визнавав їх доньку, спілкувався з нею та допомагав матеріально. Однак протягом останнього часу він перестав брати участь в житті власної дитини та допомагати їй матеріально, хоча є здоровим чоловіком працездатного віку, працює та має хороший матеріальний стан. Вона вживає заходів щодо належного матеріального утримання дитини, проте витрати на дитину складають значні суми і самостійно складно утримувати дитину, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 18.10.2018 р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 04.12.2018 р. за клопотанням позивача було призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, про доцільність призначення якої вказував відповідач, та зупинено провадження у справі. Ухвалою суду від 11.09.2019 р. провадження у справі відновлено. У підготовчому судовому засіданні 15.10.2019 р. позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просять їх задоволити. Відповідач у підготовчому судовому засіданні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про місце, час та дату його проведення. Згідно заяви від 22.11.2018 р. просить справу розглядати у відсутність представника сільської ради, заперечень зі сторони сільської ради немає. Вислухавши позивачку, її представника та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Новоукраїнською сільською радою Рівненського району Рівненської області 27.12.2002 р., [INFO] народилася [PERSON] . Її матір`ю вказана [PERSON] , батьком [PERSON] . Як вказала судовому засіданні позивачка, відомості про батька дитини були внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, про що не заперечує відповідач. За змістом ч.1 ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч.3 ст.128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно висновку судової молекулярно-генетичної експертизи від 26.07.2019 р. встановлено, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якої є [PERSON] , [INFO] Ймовірність даної події складає 99,9999%. Висновок експерта, відповідно до вимог ЦПК України, є належними і допустимим доказом, експертиза проводилася відповідно до обраних експертом методик, з дотримання інструкції про порядок проведення та оформлення експертних досліджень, будь-яких спростувань цього висновку, або інших висновків експертів, сторонами не надано. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Європейський суд з прав людини у справі № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року Калачова проти Російської Федерації, зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК - тест з метою вирішення цього спору про батьківство». Суд враховує, що на сьогодні ДНК - тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. Отже, позивачка та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з позивачкою, про що учасниками справи не заперечується. Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України за рішенням суду аліменти на утримання дитини стягуються від дня пред`явлення позову. Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно із частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, аліменти з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивачки за її вибором на утримання дитини в частці від його заробітку. За положеннями ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно Сімейного законодавства України, обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. В судовому засіданні відповідач позовну вимогу про стягнення аліментів визнав повністю, крім того, пояснив, що має на утриманні інших неповнолітніх дітей. Суд зважає, що обов`язок утримання дитини покладений на обох батьків. Тому суд вважає, що позов у цій частині підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів), виходячи із того, що позивач також має рівний з відповідачем обов`язок утримувати свою дитину. На думку суду, розмір аліментів, який визначений позивачкою та визнаний відповідачем, за вказаних умов враховуватиме баланс інтересів сторін. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, позивачу підлягає повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову за позовну вимогу про встановлення факту батьківства. За пред`явлення позовної вимоги про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved