Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом та просила збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття, а також понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 700,00грн. Позов обґрунтований тим, що сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 06.04.2011 з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 100,00 грн щомісяця з дня предявлення позову до суду і до дня досягнення дитиною повноліття. Позивачка самостійно виховує дитину, несе витрати на харчування, лікування та навчання дитини. З часу ухвалення рішення сума витрат на утримання дитини значно зросла. Крім того, зросли витрати на комунальні послуги та продукти харчування. Станом на 2019 рік збільшився також прожитковий мінімум для тринадцятирічної дитини. Вона працює на тимчасових роботах, де отримує заробітну плату на рівні мінімальної, земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, земельного паю не має, тому не може у повній мірі забезпечувати потреби дитини. Її прохання розподілити витрати відповідач ігнорує. Зважаючи на наведене, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У підготовче судове засідання позивачка не зявилася, належним чином була повідомлена про час, дату та місце його проведення. До суду подала заяву про зміну своїх позовних вимог, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), замість заявленої у позовній заяві 1/3 частки. Просила справу розглянути у її відсутність, змінені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, (а.с.30). Відповідач також не зявився в підготовче судове засідання, надав письмову заяву, у якій просив розглядати справу без його участі, вказав, що змінені позовні вимоги визнає і не заперечує проти задоволення позову в повному обсязі.(а.с.31). Справу розглянуто згідно ч. 3 ст.\~211\~ЦПК України за відсутності сторін, які надіслали на адресу суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності, судовий розгляд справи здійснювався на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 4\~ст.206ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 18.11.2008 року, що підтверджується відповідним актовим записом свідоцтві про розірвання шлюбу (а.с.8). Сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], про що свідчить запис у свідоцтві про народження (а.с. 9). Згідно довідки про склад сімї, виданої виконавчим комітетом Решетилівської міської ради Полтавської області від 21.01.2019, неповнолітня [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON], а також братом [PERSON] та бабою [PERSON], у м.\~Решетилівка Полтавської області по вул. Челюскіна, буд. 11 (а.с.10). Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 06.04.2011 у справі № 2-150/11 із відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 100,00 грн (Сто гривень) щомісячно, починаючи з 22 березня 2011 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. З довідки Решетилівського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 25.01.2019 №\~304 вбачається, що на виконанні відділу перебуває виконавчий лист за вищевказаним рішенням суду (а.с.14). Як вбачається зі копії трудової книжки позивачки та відомостей із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 29.01.2019, позивачка була офіційно працевлаштована та отримувала заробітну плату до 30.11.2018 (а.с.12-13). Відповідно до довідки виконавчого комітету Решетилівської міської ради від 24.01.2019, [PERSON] не має у своєму користуванні земельної ділянки для ведення селянського господарства, сінокосіння, випасу худоби, а також земельної частки (паю) (а.с.11). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із п. 15\~Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~3\~від 15\~травня 2006\~року про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (надалі Постанова) у відповідності до ч. 1\~ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями\~198,\~199\~цього\~Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. Відповідно до ст.141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 180\~СК України встановлено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.. Відповідно до ч. 2 ст.182\~СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. На думку суду, на даний час розмір раніше стягнутих аліментів є недостатнім, оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері, яка на даний момент не має постійного доходу. Крім того, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу\~України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. Визначаючи збільшений\~розмір аліментів,\~суд виходить\~із розміру\~прожиткового мінімуму\~на дитину\~віком від\~6\~до 18\~років,\~встановленого з\~1\~січня 2019\~року Законом\~України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік"\~, який становить 2027,00 грн. З п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. У сукупності наведеного, із врахуванням позиції відповідача, судом визнається необхідним та достатнім збільшення аліментів, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивача, в розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття. Тому, зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини, стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці. Щодо відшкодування судових витрат, понесених стороною позивача на оплату правової допомоги у сумі 700 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до п.1 ч..3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч.2, 3\~ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження факту сплати коштів у сумі 700,00 грн., не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Отже, вимога про відшкодування витрат на правову допомогу у сумі 700,00\~грн., яка не є позовною вимогою, а вирішується в порядку розподілу судових витрат між сторонами за результатами судового розгляду, задоволенню не підлягає. Відповідно до п. 3. ч. 1ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів. Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст.\~79,\~180,\~181, 182,\~183,\~192 СК України,

Outcome: approved