Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

У жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 28 серпня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис [NUMBER] Від шлюбу в них є малолітній син [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають протягом одного року, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, фактично їх сім'я розпалася, існує формально. [PERSON] просить шлюб розірвати, залишити їй прізвище [PERSON], дитину після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів, наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 28 серпня 2012 року сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстровано в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис [NUMBER] Від спільного подружнього життя в них народився син [PERSON], [INFO]. Сторони спільно не проживають протягом одного року, не ведуть спільного господарства. Причиною цього стали постійні сварки та суперечки, які виникали між ними. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дитину сторін суд залишає проживати з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved