Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 19.10.2020 року [PERSON] звернулася до Малинського районного суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. Предметом позовних вимог є позбавлення батьківських прав [PERSON] ,1986 року народження щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; встановлення опіки над малолітньою дитиною та призначення позивача її опікуном. Підставою позовних вимог є те, що [PERSON] є матір`ю відповідача по справі. Під час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] у них народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , батьком якого у свідоцтві про народження записаний [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області від 13.05.2019 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження. На даний час дитина проживає разом з позивачем в [ADDRESS] та перебуває на її утриманні, [PERSON] займається її вихованням, оскільки відповідач у березні 2020 року переїхав проживати до своєї співмешканки [PERSON] в с.Мокляки Ємільчинського району Житомирської області. До свого від`їзду [PERSON] ніде не працював, зловживав спиртними напоями, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності. Отже, такі дії з боку відповідача підтверджують факт умисного ухилення останнього від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини, ніяких стосунків з сином [PERSON] не підтримує, не проявляє батьківської турботи, не спілкується з ним, не допомагає матеріально. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов про позбавлення його батьківських прав з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується до суду не подав. Представник органу опіки і піклування Малинської міської ради Житомирської області Суханова А.В., яка діє на підставі довіреності №853/03-51 від 23.12.2020 року, подала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також у ході судового розгляду справи представник органу опіки та піклування висловила свою позицію у справі та просила суд позбавити відповідача батьківських прав. Представник Служби у справах дітей Ємільчинської районної державної адміністрації Житомирської області, які залучені до участі у розгляді цивільної справи №283/2239/20 у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору відповідно до ухвали суду від 03.12.2020 року, в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника, не заперечив щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, у повному обсязі, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Рішенням Ємільчинського районного суду Житомирської області у цивільній справі №277/254/19 від 13.05.2019 року, [PERSON] , 1992 року народження, мешканку [ADDRESS] позбавлено батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Згідно довідки Малинської міської ради №822, виданої 07.10.2020 року за підписом депутата, [PERSON] (мати позивача) проживає в [ADDRESS] разом з своїм онуком [PERSON] , 2013 року народження з березня 2020 року та по теперішній час. Дитині створені всі умови для проживання. [PERSON] утримує домашнє господарство, вирощує городину Також [PERSON] самостійно займається вихованням та матеріальним забезпеченням дитини (а.с.16). Відповідно до довідки від 13.10.2020 року, виданої за підписом класного керівника дитини [PERSON] та за підписом заступника директора з навчально-вихованої роботи, учень [PERSON] регулярно відвідує заняття у школі. Дитина завжди охайна, доглянута. На даний час дитина проживає разом з бабусею, яка за ним доглядає та цікавиться шкільним життям онука. Батько контакту зі школою не підтримує, із вчителями не спілкується, участі у вихованні дитини не приймає (а.с.17). В матеріалах справи наявна характеристика з колишнього місця проживання, видана за підписом депутата Малинської міської ради Грибана В.А. відносно [PERSON] , з якої вбачається, що останній вихованням свого сина не займається, не надає йому жодної допомоги, підтримки. Також [PERSON] зловживає спиртними напоями, на даний час проживає в Ємільчинському районі (а.с.18). Згідно довідки-характеристики, виданої Мокляківським старостинським округом Ємільчинської селищної ради на [PERSON] , останній періодично проживає в с. Мокляки разом зі своєю співмешканкою [PERSON] та матір`ю співмешканки [PERSON] . [PERSON] зловживає спиртними напоями, в стані алкогольного сп`яніння схильний до насильницьких дій в сім`ї, про що надходили неодноразові звернення від гр. [PERSON] [PERSON] за час проживання на території округу не налагодив добросусідських відносин (а.с.41). Відповідно до характеристики, яка складена депутатом Малинської мільскої ради Грибаном В.А. відносно [PERSON] , остання за місцем проживання характеризується позитивно, на даний час виховує та навчає онука, який більше 6 місяців проживає з нею. [PERSON] тримає господарство, обробляє присадибну земельну ділянку (а.с.19). Відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями постанов Малинського районного суду Житомирської області, а саме: 02.04.2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) з застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.20); 08.05.2020 року за ст. 124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів чи іншого майна) з застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. (а.с.21); 08.05.2020 року за ч.1 ст.130 КУпАП (керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння) з застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік (а.с.22); 09.09.2020 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) з застосуванням адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн. (а.с.23). Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї [PERSON] , 1986 року народження, в [ADDRESS] , [PERSON] ніде не працює, схильний до зловживання спиртних напоїв. За результатами обстеження комісія вважає, що батьками не створені належні умови для проживання малолітньої дитини (а.с.40). Відповідно до Висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради №81/03-51 від 29.01.2021 року, орган опіки та піклування вважає, що зібрані відомості дають підстави зробити висновок про те, що [PERSON] самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а тому вважають за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини (а.с.53). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивачем належними доказами доведено ухилення від виконання відповідачем обов`язків по вихованню малолітньої дитини, що полягає в не забезпеченні продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, матеріальним утриманням, не відвідуванні та не спілкуванні з дітьми. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області встановлено свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню малолітньої дитини. Враховуючи нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, жодного контакту з дитиною не підтримує, не забезпечує її духовний та фізичний розвиток, належне харчування та навчання. Навпаки, ситуація ускладнилася тим, що відповідач тривалий час не проживає в житловому будинку, де перебуває його дитина. Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітніх дітей. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що [PERSON] є батьком дитини [PERSON] , 2013 року народження, інформація стосовно того, що відповідач є непрацездатним або має на своєму утриманні інших осіб відсутня, а тому суд приходить до висновку, що з нього підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд у відповідності до ст.141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 840,80 грн., а також 840,80 грн. судового збору на користь держави.

Outcome: approved