Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини інваліда, посилаючись на те, що з 24 липня 1990 року вона з відповідачем знаходилася в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 17 липня 2001 року, у період якого у них народилась спільна дитина: син [PERSON], [INFO], який є інвалідом 2-ї групи з дитинства. Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2012 року з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина до 11 листопада 2013 року, тобто по день закінчення строку дії довідки МСЕК, яка діяла по 11 листопада 2013 року включно. 11 грудня 2013 року син пройшов черговий переогляд МСЕК, за висновком якої йому було встановлено 2-гу групу інвалідності терміном до 11 листопада 2015 року. В даний час вони з відповідачем проживають окремо, а син після припинення проживання однією сім'єю проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина між ними не досягнуто, а добровільно відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість, оскільки працює в ТОВ «Гайдамацьке» Солонянського району, де отримує заробітну плату в середньому розмірі 1100 гривень щомісячно. Прохала стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної повнолітньої дитини інваліда у розмірі 1/3 частини його прибутків щомісячно до 11 листопада 2015 року, оскільки саме такий розмір буде відповідати участі відповідача в утриманні дитини на рівні 1/3 частини визначеного законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, розмір якого з 01 грудня 2013 року становить 949 гривень. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи (а.с.16), в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву (а.с.20), за якою прохала розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, зменшивши їх розмір, та прохала стягнути за рішенням суду з відповідача аліменти в розмірі ? частини доходів його заробітку (доходів) щомісячно до 15 листопада 2015 року. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.19) у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву (а.с.21), за якою просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання повнолітнього непрацездатного сина у розмірі 1/4 частини його прибутків щомісячно до 15 листопада 2015 року, оскільки він має постійне місце роботи та прибуток у вигляді заробітної плати. В зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч 2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно ст.198, ст.200 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, при цьому суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що між сторонами з 24 липня 1990 року знаходилися в шлюбі, який розірвано 17 липня 2001 року згідно актового запису №85 по відділу реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с.6), в період якого у них народилася спільна повнолітня дитина: син [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що убачається з довідки Привільнянської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с.10-11), оскільки сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо. Згідно довідки МСЕК АВ №0242650 від 11 грудня 2013 року [PERSON] встановлена повторно друга група інвалідності на період до 11 листопада 2015 року, а згідно висновку про умови та характер праці він є нездатним до трудової діяльності, рекомендовано нагляд та лікування захворювання (а.с.7). Згідно рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2012 року та додаткового рішення до нього від 23 квітня 2012 року (а.с.8) з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання непрацездатного повнолітнього сина у розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 01 грудня 2011 року по 11 листопада 2013 року, а після закінчення дії рішення суду та повторного встановлення групи інвалідності синові, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити та має таку можливість, при цьому будь-якої домовленості щодо утримання спільної дитини між сторонами не досягнуто. З урахуванням зазначеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини-інваліда в примусовому порядку з дня пред'явлення позову до суду та до закінчення встановленого висновку МСЕК терміну групи інвалідності, тобто до 11 листопада 2015 року (а.с.7). При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує зменшення розміру позовних вимог позивачкою згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.20), визнання позову відповідачем у розміру ? частини його доходів щомісячно (а.с.21), матеріальне становище платника аліментів, який працює охоронником в ТОВ «Гайдамацьке» Солонянського району Дніпропетровської області та отримує заробітну плату (а.с.12), а також з урахуванням стану здоров'я як повнолітньої дитини-інваліда, яка визнана за висновком МСЕК АВ №0242650 від 11 грудня 2013 року непрацездатною, так і платника аліментів, та вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання спільної повнолітньої непрацездатної дитини у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для людини відповідного віку з дня подання позову до суду та до 11 листопада 2015 року, тобто по день закінчення медичної довідки про інвалідність, що за розміром відповідатиме участі відповідача у матеріальному забезпеченні повнолітньої непрацездатної дитини на рівні не менше 30% встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2014 рік" прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, розмір якого з 01 січня 2014 року становить 949 гривень, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дітей, так і відносно відповідача як платника аліментів, в тому числі щодо наявності у нього інших утриманців, та стягувача суду не надано. Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved