Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-12 00:00:00

Представник позивача звернувшись до суду з позовною заявою про надання дозволу на виїзд за кордон України неповнолітнього громадянина України зазначив, що з 30.08.2008 року до 29.10.2010 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. Від даних відносин сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Після розпаду сім'ї дитина залишилася проживати з позивачем. Позивач є громадянкою України, проте тривалий період проживає в Росії, має вид на проживання. Готує документи для переоформлення громадянства та є учасником програми зі сприяння добровільному переселенню в Російську Федерацію співвітчизників, що проживають за кордоном. На даний момент позивач проживає у родичів, рідного дядька по лінії батька в [ADDRESS]. Зазначена квартира належать дядькові позивача та його родині на праві власності, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію від 22.07.2005 року. Позивач має постійне місце роботи, Муніципальний дошкільний навчальний заклад «Центр розвитку дитини » Топольок, дитячий садок № 12, на посаді молодшого вихователя. За даним місцем роботи має постійний дохід у вигляді заробітної плати. Дитина за даною адресою має всі умови для життя , відпочинку, розвитку за вказаним місцем проживання має окрему кімнату. Дитина є вихованцем даного «Центру розвитку дитини» Топольок, дитячий садок № 12. Дитина фактично проживає в Російській Федерації з травня 2011 року. Після розпаду сім'ї і до теперішнього часу, відповідач станом здоров'я, потребами дитини, її здібностями не цікавиться, добровільної допомоги на його утримання надавати не бажає. Позивач одна займається дитиною, її вихованням та утриманням. Рішенням Стахановського міського суду від 19.06.2009 року на користь [PERSON] з відповідача були стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів щомісячно на утримання сина [PERSON], [INFO] до досягнення нею повноліття. Згідно довідки з ВДВС від 22.01.2013 року, відповідач у встановлені законодавством України терміни та у передбачених розмірах виплату аліментів не здійснює, має заборгованість, що не погашена до теперішнього часу. Станом на 31.12.2012 року заборгованість становить 18294,11 гривень. У м. Стаханові позивач з дитиною мають родичів, також дитина щорічно потребує відпочинку з виїздом в курортні зони. Однак даний виїзд без дозволу другого батька не можливий. Згоди на виїзд позивачу з дитиною на постійне місце проживання, на відпочинок, відповідач добровільно не дає. Просить суд дозволити виїзд за кордон України [PERSON], [INFO], з матір'ю - [PERSON] на постійне місце мешкання до Російської Федерації, до місця постійного проживання та дошкільного виховання дитини: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність. Представник позивача [PERSON] в повному обсязі підтримала позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у свою відсутність і заперечення в яких вказав, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, вважає їх безпідставними та не обґрунтованими. Зазначає, що після розпаду шлюбу дитина стала мешкати з матір'ю, він сплачує аліменти, та раніше регулярно спілкувався з дитиною. У січні 2013 року позивач просила у нього дозвіл на виїзд неповнолітнього сина за кордон, але він відмовив їй у цьому. Привідом для відмови стало те, що він турбуєтся про дитину і її життя, хоче виховувати його та піклуватися про нього. Але робити це може лише на території України. У кінці січня йому стало відомо, що позивач поїхала до Російської Федерації з сином без його дозволу. Дозволу на те, щоб змінити сину громадянство та оформити документи для мешкання в Росії він не давав. З приводу цього він звернувся з заявами до прокуратури, міліції та міграційної служби Росії. Стосовно заборгованості по аліментам, зазначає, що боргу у нього не має. До кримінальної відповідальності він не притягувався. За таких обставин вважає неможливим задоволення позову позивача в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнає з підстав, викладених в наданих запереченнях. Представник Стахановського міського відділу Управління державної міграційної служби України в Луганській області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надано заяву про розгляд справи за відсутності представника, відповідно до закону. Представник органу опіки та піклування Стахановської міської ради, просить справу розглядати у відсутності представника, вважає що в інтересах дитини доцільним буде задовольнити позовні вимоги. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд фактично встановив наступне. Згідно свідоцтва про народження неповнолітнього серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO], його батьками є: [PERSON] та [PERSON]. 30.08.2008 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], який було розірвано рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 29.10.2010 року. [PERSON] працює у Муніципальному дошкільному навчальному закладі «Центр розвитку дитини» Топольок, дитячий садок № 12, на посаді молодшого вихователя, що підтверджується копією трудового договору (ас.с12-13), довідками про доходи (а.с. 56-57) Згідно довідки від 22.01.2013 року, [PERSON] є вихованцем Муніципального дошкільного навчального закладу «Центру розвитку дитини» Топольок, дитячий садок № 12 з 19.06.2012 р., розташованого на території м. Желєзногорськ з пільговим соціально-економічним статусом( за.с.29). Відповідно до довідки виданої Відділом державної виконавчої служби Стахановського МУЮ від 22.01.2013 року, заборгованість [PERSON] за аліментами за період з 27.04.2009 року по 31.12.2012 року становить 18294,11 гривень (а.с.24). Згідно копії акту огляду житлово - побутових умов від 01.04.2013 року [PERSON] за адресою: [ADDRESS], має всі умови для життя, відпочинку, розвитку за вказаним місцем проживання має окрему кімнату (а.с.10-11). Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах знаходиться на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця мешкання, право вільно покинути територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 4 п.2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду до України громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р. і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. (далі - Конвенція), передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У судовому засіданні встановлено, що позивач розірвала шлюб з [PERSON]. На теперішній час виникла необхідність виїзду позивача з сином [PERSON] [INFO], до Російської Федерації для постійного проживання. Позивач не може отримати згоди батька на виїзд дитини, який вихованням дитини не займається. В судовому засіданні також були досліджені матеріали цивільної справи №432/1524/13-ц за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у побаченнях дитини. 31.07.2013 року [PERSON] через канцелярію суду подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду і ухвалою Стахановського міського суду від 01.08.2013 року позовні заява [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Стахановської міської ради про усунення перешкод у побаченнях з дитиною, визначення способу побачень з дитиною, залишена без розгляду. На запит суду слідчий відділ УСБУ України в Луганській області листом від 03.03.2014 за № 63/3/83, повідомив, що слідчим відділом проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за № ЄРД 220130300000000 від 27 березня 2013 року, за фактом незаконного переправлення через державний кордон України неповнолітнього [PERSON] за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 332 КК України. На даний момент у кримінальному провадженні жодній особі про підозру не оголошено. Достатніх доказів вчинення [PERSON] зазначеного правопорушення під час розслідування не отримано. Слідчим відділом отримані документи, які свідчать про те, що батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON], якого визнано потерпілим, на даний момент надав [PERSON] дозвіл на виїзд їх спільного неповнолітнього сина за кордон України, а також дозвіл на отримання ним громадянства Росії. У зв'язку з чим, факт незаконного переправлення неповнолітнього [PERSON] через державний кордон України не спричинив значної шкоди фізичним або юридичним особам, суспільству чи державі. Дійсно 23.10.2013 року [PERSON] дав згоду на тимчасовий виїзд та в'їзд до Російської Федерації з метою відпочинку та оздоровлення сина [PERSON] у строк з 23 жовтня 2013 року по 23 жовтня 2014 року , та згоду на прийняття сином громадянства Російської Федерації, про що свідчать нотаріально завірені заяви. Беручі до уваги вказані заяви, можна зробити висновок, що даючи дозвіл на прийняття сином громадянства Російської Федерації, [PERSON] одночасно дає лише тимчасовий дозвіл на в'їзд та виїзд до України, за який неможливо оформити в сі необхідні документи, бажаючи повернення сина до України по закінчення вказаного в заяві строку. Така непослідовна позиція батька не відповідає інтересам дитини, яка вже досить тривалий час постійно проживає разом з матір'ю, знаходиться на її утриманні і навчається у м. Железногорськ Курської області. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає що в інтересах неповнолітнього громадянина України - [PERSON] [INFO], буде задоволення позовних вимог [PERSON], щодо виїзду за межі України - до Російської Федерації для постійного проживання без письмової згоди його батька - [PERSON].

Outcome: approved