Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач просить визнати житловий будинок загальною площею 272,7 кв.м по [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя, тобто її та відповідача, та визнати право власності за нею на Ѕ частину вказаного будинку та земельної ділянки для обслуговування цього будинку,господарських будівель і споруд, площею 0,15 га ( кадастровий номер 0724255100:01:002:0049). В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 04 травня 2000 року по 21 травня 2019 року. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON] . Під час шлюбу відповідач набув у власність земельну ділянку з вищезазначеним кадастровим номером, на якій розпочали будувати житловий будинок спільними зусиллями та за за спільні кожти ,як подружжя.Орієнтовно в 2012 та в 2013 роках вселились в будинок ,де постійно проживапли до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. КП " Волинське обласне бюро технічної інвертаризації" 10.11.2017 виготовлено технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] , на який зареєстровано право власності 21.05.2019. Стверджує, що оскільки будинок є спільною власністю і вона має право на 1/2 його частину ,то набуває права власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд. Ухвалою суду від 20.03.2020 відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову - шляхом накладення арешту на спірний житловий будинок та земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд. Ухвалою суду від 27.03.2020 відкрито провадження у справі. Позивачкою 15.04.2020 подано клопотання про приєднання письмових доказів - копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ 095827 від 21.07.2005 року, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач визнав позовні вимоги. Заслухавши сторони, суд дійшов наступного. За нормами ч.3 ст. 200 ЦПК України,за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Разом з тим, відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Отже, беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права,свободи чи інтереси інших осіб, є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову . Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у шлюбі з 04.04.2000 року по 21.05.2019 року, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого Ратнівським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області , актовий запис № 08 від 21.05.2019. За період проживання у шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , що стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Ратнівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області Україна, актовий запис № 24 від 14.03.2001 року. В силу вимог ст. 60 ч.1 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними,що передбачено ст.63 СК України. За змістом ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України . Згідно із ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що визначено ст.70 СК України. Встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] б є спільною сумісною власністю сторін, як подружжя, що підтверджено технічним паспортом на об`єкт нерухомогог майна, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 168024052 від 27.05.2019 ( а.с.12-30). Разом з тим, земельна ділянка для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0724255100:01:002:0049 по [ADDRESS] належить [PERSON] , що стверджено витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -0004770552020 від 19.03.2020 ( а.с. 7-11). За нормами п.5 ч.1 ст. 57 СК України,майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка - земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно із ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України,у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Отже, до [PERSON] переходить право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, оскільки має право на 1/2 частину житлового будинку , який розташований на цій земельній ділянці. Відповідно до ч.1 ст. 86 Земельного кодексу України,земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Враховуючи викладене, позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved