Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 17.08.2002 р. уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Сумським міським відділом РАГС Сумського обласного управління юстиції. 04.12.2014 р. рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по справі №592/11898/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу сторони в добровільному порядку так і не вирішили питання щодо визначення місця проживання нашої малолітньої доньки. Тому позивачка просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з нею - [PERSON], яка є її матір'ю. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечив проти них. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Сумської міської ради вважав, що позов підлягає задоволенню. Суду пояснив. що спілкувався з донькою сторін та остання виявляла бажання проживати разом з батьком, разом з тим в ході більш тривалого спілкування дитина не заперечувала проти спілкування з матір'ю. Суд заслухав в присутності батьків та представника Служби у справах дітей, який за освітою є педагогом, пояснення малолітньої доньки сторін [PERSON], якій виповнилось 10 років. Остання пояснила, що бажає мешкати з батьком, її задовольняють умови проживання разом з батьком з яким в теперішній час мешкають двоє інших дітей. Свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача, суду пояснила, що відповідач належним чином ставиться до виховання доньки, позивачка в період шлюбу відправляла доньку в іншу кімнату, щоб та не заважала переглядати телевізор. Більш будь-яких вагомих обставин стосовно поганого відношення позивачки до дитини суду не повідомила. Суд неодноразово пропонував сторонам судового спору вирішити спірне питання мирним шляхом та спільно вирішити питання проживання доньки та участі кожного з батьків у її вихованні, але пропозиції суду щодо мирного вирішення виниклого спору сторонами не прийняті. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 17.08.2002 р. уклала шлюб з [PERSON], який був зареєстрований Сумським міським відділом РАГС Сумського обласного управління юстиції. 04.12.2014 р. рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми по справі №592/11898/14-ц шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, позивачка переїхала проживати до своєї квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки КП «Сумижитло» від 03.12.2014 р. разом з позивачкою прописані донька [PERSON], батько [PERSON], мати [PERSON], брат [PERSON], який фактично мешкає н м. Києві. Не зважаючи на те, що донька прописана з позивачкою, вона залишилась проживати з відповідачем. Згідно з висновком служби у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO], разом з матір'ю [PERSON] ( а.с. 54). Згідно з ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести: етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає встановленим, що обидві сторони мають належні умови для проживання доньки, обидві сторони приділяють належу увагу її вихованню, мають практично однаковий рівень матеріального забезпечення. Суд також приймає до уваги вік дитини сторін, відносно місця проживання якої виник спір. Донька сторін народилась 02.01.2005 року та на момент виникнення суперечок між її батьками ( 06.02.2015 року подано позов про місце її проживання) їй виповнилось повних 10 років та відповідно до вимог ч.3 ст. 160 СК України при досягненні 14 річного віку буде сама визначити своє місце проживання у одного з батьків, які можуть мешкати окремо. До досягнення дитиною вказано віку її думка стосовно місця проживання повинна враховуватись але не є вирішальною при вирішенні спору. Заперечуючи проти позову, відповідач [PERSON] вважав, що залишення доньки разом з матір'ю негативно впливатиме на виховання та розвиток дитини, оскільки він, як батько дитини, зможе забезпечити їй кращі умови для проживання та виховання. На думку суду, відповідач не надав суду будь-яких доказів в обґрунтування своїх доводів. Натомість, як вбачається з доказів, наданих суду позивачкою, а також з висновку служби у справах дітей, доцільно визначити місце проживання дитини разом з матір'ю. При цьому суд враховує, що дитина є малолітньою та у віці десяти років недоцільно розлучати дитину - малолітню доньку з матір'ю, оскільки це негативно може вплинути на її психічний стан та розвиток. Суд вважає, що умови, створені матір'ю дитини за місцем її мешкання, є належними, що підтверджується відповідним висновком Служби у справах дітей.. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дитини, суд виходить з інтересів самої дитини, враховуючи малолітній вік дитини, яка, крім виховання, потребує постійного догляду та піклування, з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь позивачки в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved