Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.05.2012 року. Мають доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які знаходиться на утриманні позивачки. [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та про визначення місце проживання дітей з нею. Посилається на те, що на протязі двох років їхнє сімейне життя стало нестерпним через поведінку відповідача, який не поважав її як свою дружину, не піклувався про неї, влаштовував вдома сварки та застосовував до неї фізичну силу. Вони не могли знайти між собою взаєморозуміння, не могли спільно вирішувати сімейні проблеми та батьки відповідача постійно втручалися в їхні відносини. Тривалий час їхній шлюб носить формальний характер, більше року вони спільно не проживають, 8 місяців вона проживає у фактичному шлюбі з [PERSON] і вже 5 тижнів є вагітною від нього. Вона дбає про добробут своїх дітей, займається їхнім виховання та формуванням їхнього світогляду. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що не заперечує відносно розірвання шлюбу, оскільки вони постійно сварилися. Майже рік [PERSON] проживає з іншим чоловіком і вагітна швидше за все від нього, так як вони більше року взагалі не спілкуються. Діти на даний час живуть із позивачкою і він не заперечує що вони і надалі залишалися з нею, а коли підростуть то нехай вирішують самі з ким проживати. Представник третьої особи органу опіки та піклування в особі Тячівської РДА у судове засідання не з`явився. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей з матір`ю підтримує. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов`язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 ч. 1 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами статті 105 ч. 3 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що передбачене ст. 111 ч. 1 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ст. 191 ЦПК ч. 5). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112\~сімейного кодексу\~передбачено,\~що під\~час розгляду\~справи про\~розірвання шлюбу\~за позовом\~одного з\~подружжя суд\~з`ясовує\~фактичні взаємини\~подружжя,\~дійсні причини\~позову про\~розірвання шлюбу,\~бере до\~уваги наявність\~малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття любові та поваги однин до одного. Це підтверджується тим, що між позивачкою та відповідачем за час перебування у шлюбі виникали сварки побутового характеру. Позивачка більше восьми місяців проживає з іншим чоловіком. Є вагітною від нього. Допитаний у судовому засіданні [PERSON] підтвердив, що вважає себе батьком дитини якою є вагітна [PERSON] . Наданий сторонам строк для примирення позитивного результату не приніс. \~ \~ \~ \~Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сім`я розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Пунктом 14 вищевказаної постанови Пленуму роз`яснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В шлюбі між сторонами донька [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Із висновку № 04-09/41 від 05.03.2020 р. вбачається, що орган опіки та піклування державної адміністрації рекомендує визначити місце проживання малолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до витягу з протоколу проведення засідання комісії з питань захисту прав дитини при Тячівській РДА № 2 від 27.02.2020 року, на підставі якого був виданий вищевказаний висновок органу опіки та піклування, батько дітей [PERSON] , повідомив, що він не заперечує проти того щоб діти залишилися на вихованні матері. \~ \~ \~ \~Згідно\~ст. 160 ч. 1 СК України\~місце проживання\~дитини,\~яка не\~досягла десяти\~років,\~визначається за\~згодою батьків. Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з вимогами\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно зі\~ст. 153 СК України\~мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до\~ст. 155 СК України\~здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. 157 ч. 3\~СК України\~той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Враховуючи визнання позову відповідачем, виходячи із найвищих інтересів дітей, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову і в цій частині. \~ \~ \~ \~У відповідності до ст. 141 ч. 2 п. 1 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 769.80 грв. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~За таких обставин,

Outcome: approved