Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 року, і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] 19.06.2014 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, побут, виховання дитини, відношення до сімейних обов'язків, вони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що з жовтня 2013 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, до того часу вони кілька разів припиняли подружні відносини на довгий час, разом не проживали та не спілкувалися. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачкою не склалося, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 03.09.2005 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2451 (а.с.5), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.10). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з жовтня 2013 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. Окрім цього, вони до вказаного часу кілька разів припиняли подружні відносини на довгий час, разом не проживали та не спілкувалися. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved