Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася із позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 11 листопада 2011 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб. Спільних від шлюбу дітей вони не мають. Однак, спільне життя у подружжя не склалося, тому 18 вересня 2018 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі 24 квітня 2013 року позивачем за особисті кошти придбаний транспортний засіб - фургон малотоннажний - В, марки Peugeot Boxer, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року - за ціною 6000 доларів США, та набуто право власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вказаний автомобіль марки Peugeot Boxer придбаний позивачем в результаті продажу свого автомобіль Daewoo Lanos за 4000 дол. Також, позивач мала свої заощадження, в результаті чого придбала автомобіль марки Peugeot Boxer, реєстраційний номер [NUMBER]. Також, 26.01.2017 р. між позивачем та [PERSON] укладено Договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого після смерті [PERSON] позивачу переходить право власності на спірну квартиру. Отже, вказане майно є особистою власністю позивача, відповідач жодних грошових коштів не надавав, допомоги по догляду за [PERSON] не здійснював, тому у [PERSON] виникла необхідність захистити свої майнові права та у зв'язку із цим звернутися із даним позовом, в якому остання просить визнати: квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 40,4 кв.м., житловою площею 25,9 кв.м., та транспортний засіб фургон малотоннажний - В, марки Peugeot Boxer, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року, особистою приватною власністю [PERSON] Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 17 січня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання. У підготовчому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, про що написав письмову заяву про визнання позову, яка міститься у матеріалах справи. Пояснив, що у придбанні спірного автомобіля ніякої грошової участі не приймав, транспортний засіб придбаний за кошти позивача. Також, позивач доглядала за [PERSON], після смерті останньої право власності на спірну квартиру перейшло до позивача. Відповідач не приймав участі у догляді за [PERSON] Згідно із ч.ч. 3 та 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Як передбачено ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Із копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що 11 листопада 2011 року виконкомом Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], після укладення шлюбу прізвище дружини змінено на «[PERSON]» (а.с. 4). Матеріалами справи встановлено, що від спільного подружнього життя сторони дітей не мають. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] за [PERSON] 24 квітня 2013 року зареєстрований транспортний засіб - фургон малотоннажний - В, марки Peugeot Boxer, реєстраційний номер [NUMBER], 2006 року (а.с. 6-7). Судом встановлено, що 26 січня 2017 року між [PERSON] (далі - Відчужувач) та [PERSON] (далі - Набувач) укладено Договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області, та відповідно до умов якого [PERSON] передає у власність [PERSON] квартиру [ADDRESS] (а.с. 8-9). У свою чергу, за умовами вказаного договору, [PERSON] зобов'язалася надавати [PERSON] довічне матеріальне забезпечення у вигляді, передбаченому даним договором. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 126624692, сформованого 06.06.2018 р., 26 січня 2017 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 10). 18 вересня 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 5). Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У пункті 24 вищевказаної постанови роз'яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. У підготовчому засіданні відповідач зазначив, що спірний транспортний засіб Peugeot Boxer, реєстраційний номер [NUMBER], придбаний позивачем за її особисті кошти, відповідач грошової участі у купівлі автомобіля не приймав. Також, зазначив, що не допомагав позивачу здійснювати догляд за [PERSON], від якої перейшло право власності на спірну квартиру. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач позовні вимоги визнав і таке визнання позову не суперечить закону та не порушує прав та обов'язків інших осіб, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог. На підставі викладеного, та

Outcome: approved