Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-31 00:00:00

Позивач, ПАТ «Дельта Банк», звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В свою чергу [PERSON] звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином. Крім того, [PERSON], [PERSON] звернулись із зустрічним позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про припинення договорів поруки. Первісний позов ПАТ «Дельта Банк» був залишений без розгляду, в зв'язку з повторною неявкою представника банку, хоча суд визнав явку представника банку необхідною, тому суд розглядає зустрічний позов. Позов [PERSON] до ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору удаваним правочином був залишений без розгляду на підставі заяви представника [PERSON]. Уточнивши свої вимоги, позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] просили суд: визнати припиненою поруку [PERSON] з 30.10.2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 від 15.04.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON], визнати припиненою поруку [PERSON] з 30.10.2013 року за договором поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 від 15.04.2008 року укладеним між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом, [PERSON], який є також представником позивача - [PERSON] та третьої особи - [PERSON], свої та [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. Повідомлення про причини неявки від нього не надійшло. Вислухавши позивача [PERSON], який є також представником [PERSON], та третьої особи - [PERSON] дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON], що були уточненні, до ПАТ «Дельта Банк» про визнання порук припиненими є обґрунтованими та доведеними, а тому вони підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 15.04.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 240-0131007/ФКВІП-08. В забезпечення виконання вищезазначеного кредитного договору № 240-0131007/ФКВІП-08 від 15.04.2008 року, був укладений Договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08 від 15.04.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON] та Договір поруки № 240-0131007/ZФПОР-08/2 від 15.04.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк», [PERSON] та [PERSON]. 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань. Таким чином ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором № 240-0131007/ФКВІП-08 від 15.04.2008 року. Згідно з умовами п. 2 зазначених Договорів поруки відповідальність поручителів настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобов'язань за Кредитним договором. У відповідності до п. 3 Договорів поруки поручителі несуть перед кредитором солідарну відповідальність у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення кредиту, сплату процентів, комісій штрафних санкцій та відшкодування збитків. Пунктом 10 Договорів поруки передбачено, що договори вступають в силу з моменту їх підписання Сторонами та діють по дату повного виконання зобов'язань по Кредитному договору боржником або поручителями. Відповідно до п. 4.2.5. Кредитного договору Позичальник зобов'язується достроково повністю повернути Кредит, сплатити проценти за фактичний період користування Кредитом, комісії, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим Договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п. 6.2. цього Договору. Зобов'язання, передбачене цим пунктом, повинно бути виконане Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати отримання Позичальником відповідної письмової вимоги від Банку. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України). Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткові (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Вищевказаними Договорами поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки п. 10 цих договорів установлено, що вони діють до повного виконання всіх зобов'язань Боржника за основним Кредитним договором. 15.04.2013 року ПАТ «Дельта Банк» була направлена Досудова вимога № 31.4-08/4478/13 від 09.04.2013 року [PERSON] та Досудова вимога № 31.4-08/4566/13 від 09.04.2013 року [PERSON], які були отримані 30.04.2013 року. Банк вимагав сплатити прострочену заборгованість. Дані вимоги залишилися без виконання. [PERSON] досудова вимога взагалі не направлялась. Отже, враховуючи вимоги п. 4.2.5. Кредитного договору строк виконання основного зобов'язання почався 30.04.2013 року (дата отримання Досудових вимог) Однак, лише 03.04.2014 року, тобто після спливу встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку від визначеної у Кредитному договорі дати для дострокового повернення кредиту, банк звернувся до суду з позовом до боржника та поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до роз'яснень п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання поручителями у договорах поруки не встановлений, Банк протягом шести місяців з дня настання строку виконання боржником основного зобов'язання (Досудові вимоги щодо погашення заборгованості за Кредитним договором отримані 30.04.2013 року) не пред'явив вимоги до [PERSON] та [PERSON] як до поручителів, (позов пред'явлено до суду 03.04.2014 року). Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, договори поруки укладені між банком, боржником та поручителями, вважаються такими, що припинили дію. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а є строком існування (дії) самого зобов'язання поруки, у зв'язку з чим і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, внаслідок чого жодних дій щодо реалізації свого права, зокрема застосування примусових заходів захисту у судовому порядку, кредитор не може вчиняти. Навіть, якщо у межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані у ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право. За змістом ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право і кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Термін "порука", застосований законодавцем у ч. 4 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобов'язальних правовідносин поруки, з припиненням яких втрачає чинність договір поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК України, оскільки це суперечило б положенням ч. 4 ст. 559 цього Кодексу. Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України викладеним у постанові ВСУ від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-129цс12 та постанові ВСУ від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12. Згідно ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, аналізуючи пояснення сторін та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved