Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить суд, позбавити батьківських прав [PERSON], відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Крім того, дитина відвідує гурток з танців, та приймає участь у конкурсах. Даний гурток постійно виїжджає на конкурси за кордон. Але для виїзду за кордон неповнолітньої дитини потрібно дозвіл батька який не збирається його давати чим порушує права та свободи вільного волевиявлення та пересування. Позивачка та представник третьої особи в судове засідання не зявились, однак, надали до суду письмові заяви, відповідно до якої просили суд слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення в матеріалах справи, які повертаються до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» та оголошення в газеті "Народне слово" від 20.08.2015 року. За згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 06.10.2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 06.10.2004 року (а.с. 8). Відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується копія свідоцтв про народження дитини Серії [NUMBER] від 02.09.2003 року (а.с. 7). За словами позивачки, відповідач по справі з жовтня 2004 року проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03.08.2004 року, з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], однак, відповідач аліменти не сплачує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.06.2015 року на загальну суму 24213.34 грн., що підтверджується довідкою- розрахунком заборгованості по аліментам № 30994 за період з 01.06.2012 року по 01.06.2015 року (а.с. 10). Дитина проживає разом з матір'ю (позивачкою) та знаходиться на її повному утриманні. Службою у справах дітей було проведено перевірку та складено акт обстеження житлово-побутових умов сім'ї в якій проживає неповнолітня [PERSON]. Перевіркою встановлено, що для дитини створені всі необхідні умови для здорового та всебічного розвитку дитини. Рішення органу опіки та піклування [PERSON] не виконує покладені на нього обов'язки батька, що говорить про його особисте ставлення до дитини. Він ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти - створились умови, які шкодять інтересам дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов'язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов'язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. В судовому засіданні встановлено, що відповідач є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та сплати аліментів. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO].

Outcome: approved