Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася до Верховинського районного суду Івано-Франківської області із позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позов мотивує тим, що одружилася з відповідачем 05.09.2009 року. Від спільного проживання у них народився син: [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач почав зловживати алкоголем, постійно знаходиться в стані алкогольного сп'яніння, нехтує сімейними цінностями. З його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких часто стає їхня дитина, що негативно впливає на її психічний стан. На даний час, вони остаточно припинили спільне проживання та ведення спільного господарства. Син за спільною згодою, залишається проживати з нею. Так як, відповідач не надає допомоги на утримання дитини, вона змушена звертатися до суду і з позовом про стягнення аліментів. Відповідач працює на посаді охоронця філії Верховинського РЕМ ПАТ "Прикарпаттяобленерго" та отримує регулярний дохід. В нього є аліментні зобов'язання відносно свого сина від попереднього шлюбу, які він сплачує. Просила шлюб розірвати, неповнолітню дитину після розірвання шлюбу залишити проживати з нею та стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надходило. У відповідності до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. У судовому засіданні встановлено, що подружжя фактично припинило шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, позивачка настоює на розірванні шлюбу, а відповідач будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з'явився, що свідчить про те що він не бажає зберегти шлюб. При таких обставинах суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки. Вирішуючи питання проживання дитини, суд виходить із вимог ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України згідно якої місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки син сторін по справі - [PERSON], не досяг віку зазначеного в цій статті, спору про його місце проживання між сторонами немає, то його слід залишити на проживання при матері. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином, оцінивши досліджені по справі докази, враховуючи матеріальне становище сторін по справі, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів слід задовольнити та призначити стягнення із [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 2 cт. 88 ЦПК України на відповідача слід покласти судові витрати, оскільки позивачка звільнена від оплати судових витрат при поданні позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: approved