Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Позивач просить визначити місце проживання його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , з ним за адресою: [ADDRESS] , мотивуючи тим, що через місяць після розірвання шлюбу з відповідачкою, їхня дочка переїхала жити від матері до нього, пояснивши тим, що мати створювала для неї погані умови, постійні конфлікти, закривала її в кімнаті, не випускала на вулицю, забороняла спілкуватися з однолітками та користуватися телефоном, дитина була позбавлена спокою, що позначилося на навчанні дівчинки в школі і на її психологічному стані. Відповідач приходить до школи і зриває навчальний процес, внаслідок чого він був змушений одного разу звернутися до правоохоронних органів. Дитина вирішила жити з ним, він створив для дитини всі належні умови, працює, утримує дочку, допомагає їй і навчанні. Відповідач не з`явилася в судове засідання; була повідомлена належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації, відзив на позов не подала. Неявка відповідача неодноразова. Суд, прийнявши всі заходи по виклику відповідача, ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.223 та ст.280 ЦПК України. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному. Представник Органу опіки та піклування у судовому засіданні підтримав висновок про доцільність визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] з батьком. Пояснив, що батько створив дитині всі належні умови для проживання, для навчання, утримує дочку, оплачує факультативне навчання дитини, підкується про неї і в інтересах дитини жити з батьком. Неповнолітня [PERSON] у судовому засіданні у присутності психолога пояснила, що вона бажає проживати з батьком, з батьком у неї ближчий психологічний контакт, повна довіра, батько допомагає з навчанням і додатковим розвитком, винаймає репетиторів, створює для неї всі умови. Натомість коли вона проживала з матір,ю після розлучення батьків, то мати вела себе агресивно, не врівноважена, траплялись випадки, коли вона не могла спокійно спати вночі через неспокійну і неврівноважену поведінку матері, сама була знервована, це відображалось на її навчанні. Вважає, що батько її любить і дійсно піклується про неї, а матері вона непотрібна, мати лише маніпулювала нею і використовувала у відносинах з батьком. Просила визначити її місце проживання з батьком. З свідоцтва про народження встановлено, що у сторін є спільна дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 14.12.2017р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно договору купівлі-продажу від 12.09.2007р. [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно договору найму від 18.09.2017р. [PERSON] (брат позивача) представляє [PERSON] та членам його сім?ї у безоплатне користування строком на 5 років квартиру за адресою: [ADDRESS] . Як пояснив позивач, у належній йому квартирі проживали відповідачка і дочка, він після припинення сімейних сосунків з дружиною, з квартири пішов проживати до брата, через деякий час в межах одного місяця дочка прийшла жити до нього, пояснивши, що не може спокійно жити з матір,ю, скаржилась на поведінку матері. Згідно висновку від 29.01.2019р. Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області вважає доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно характеристики з навчального закладу, за період навчання [PERSON] в 5-7 класах успіхами дівчинки цікавиться лише тато, регулярно відвідує батьківські збори, постійно підтримує контакт з класним керівником. Позивачем надано довідки про те, що [PERSON] відвідує різноманітні гуртки, оплату за які здійснює він. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, …якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина проживає з батьком, який створив для неї всі належні умови для проживання і для навчання та розвитку, між дитиною і батьком встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, дитина більше прив`язана до батька, тому суд вважає, що проживання дитини з батьком повністю відповідає дійсним інтересам дитини. Позов підлягає задоволення. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визначення у рішенні конкретного місця проживання дитини- адреси, оскільки Сімейним кодексом України передбачено визначення місця проживання дитини з одним із батьків (матір,ю або з батьком), а не встановлення адреси такого проживання. Тому відсутні підстави для зазначення у резолютивній частині рішення конкретної адреси проживання, яка може мінятись. Але це не є частковим задоволенням позову.

Outcome: approved