Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю Підприємство «Відродження» Хорольського району ( далі по тексту ТзОВ Підприємство «Відродження», або позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] ( далі по тексту [PERSON] , або відповідач) у якому просили визнати договір оренди землі від 25 вересня 2014 року укладений між ТзОВ Підприємство «Відродження» та [PERSON] , щодо земельної ділянки належної відповідачу поновленим відповідно до зазначених в додатковій угоді(зміст якої зазначено в резолютивній частині позову) умавах. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 вересня 2014 року сторонами укладено договір оренди землі, згідно якого [PERSON] передав ТзОВ Підприємство «Відродження» в оренду на 5 років належну відповідачу земельну ділянку площею 3.10 га, кадастровий номер 5324884400:00:025:0028 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державну реєстрацію якого проведено 06 листопада 2014 року. Вказує, що позивач у визначений в договорі строк, а саме 22 серпня 2019 року направив на адресу відповідача лист та копію додаткової угоди, в якій пропонував укласти договір оренди землі на 7 років з дати його державної реєстрації, з орендною платою 12% від нормативно-грошової оцінки. Про те відповідачем 08 жовтня 2019 року на адресу позивача направлено листа з відмовою укладення додаткової угоди, в якому зазначено про бажання припинити цей договір. На повторне звернення позивача до відповідача 11 вересня 2019 року з пропозицією укласти додаткову угоду відповідач не відреагував. За таких обставин, позивач продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди землі, сплачували орендну плату, правомірно вважали, що договір оренди землі поновився автоматично та добросовісно очікував від відповідача укладення додаткової угоди до договору, тому і звернувся до суду із вищевказаним позовом. Представник позивача - адвокат Сенкевич В.І. в судове засідання не з`явився, подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженими в Україні карантинними заходами. Позивач [PERSON] та його представник - адвокат Павелко Р.С. в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляд справи в їх відсутність, проти позову заперечили, з підстав зазначених у відзиві на позов, оскільки відповідач завчасно повідомив позивача про намір розірвати договір оренди землі по закінченню строку дії договору. Суд вважає, що справу можливо розглянути за наявними в матеріалах справи письмовими документами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно до вимог ст.124 ч.4 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Згідно вимог ст.ст.626, 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків; сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди. Так, у частинах першій п`ятій статті 33 цього Закону передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк. Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення. Виходячи з приписів статей 319, 626 ЦК України слід дійти висновку про те, що реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. Таким чином, згідно з частинами першою п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» у разі поновлення договору оренди землі умови договору можуть бути змінені за згодою сторін з укладенням додаткової угоди. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати чи інших істотних умов договору, які передбачені статтею 15 цього Закону, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення. Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачена інша підстава поновлення договору оренди: у тому разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Частинами восьмою, дев`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку; відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді. Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, які передбачені частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар продовжує користування виділеною земельною ділянкою, орендар належно виконує свої обов`язки за договором; відсутнє письмове повідомлення орендодавця про відмову в поновленні договору оренди; сторони укладають додаткову угоду про поновлення договорів оренди. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що порушення переважного права орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦК України, матиме місце при укладенні договору оренди: з новим орендарем при отриманні письмового повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право; у разі недосягнення згоди щодо плати за новим договором та інших умов договору з іншим наймачем на більш сприятливих умовах і укладення з ним договору на тих самих умовах, які запропоновані попереднім наймачем при реалізації переважного права; укладення договору з новим орендарем за умови, що підставою відмови попередньому орендарю в поновленні договору оренди було повідомлення орендодавця про необхідність використовувати об`єкт оренди для власних потреб. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку, є власником земельної ділянки, наданої для ведення товарно сільськогосподарського виробництва, площею 3.10 гектара, розташованої на території Петракіївської сільської ради, кадастровий номер 5324884400:00:025:0028 Сторонами не заперечується та обставина, що 25 вересня 2014 року між ТОВ Підприємство «Відродження» в особі директора Гризодуба І.П. та [PERSON] укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки площею 3.10 га строком на 5 років (п.8 Договору). Державну реєстрацію зазначеного договору здійснено 06.11.2014 року. Акт приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 25 вересня 2014 року. Згідно із пунктом 43 Договору договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Таким чином Договір набрав чинності з 06.11.2014 року, ця обставина також не заперечується сторонами. ТОВ Підприємство «Відродження» у період з 25.10.2014 року по листопад 2019 року включно використовували належну [PERSON] земельну ділянку. В судовому засіданні встановлено, що 23 липня 2019 року [PERSON] повідомив ТОВ Підприємство «Відродження» про те, що по закінченню договору оренди землі він не буде продовжувати договірні відносини по оренді належної йому земельної ділянки із позивачем. Після чого ТОВ Підприємство «Відродження» 22.08.2019 року направляв на адресу [PERSON] лист-повідомлення про поновлення терміну дії договору оренди землі належної відповідачу та додаткову угоду про поновлення терміну дії договору оренди землі, які отримано відповідачем. 08.09.2019 року відповідач [PERSON] повторно повідомив ТОВ Підприємство «Відродження», письмовим листом про своє небажання у поновлення договору оренди землім. Вказані дії відповідача [PERSON] суд розцінює як вираження своєї незгоди орендарю щодо поновлення договору оренди землі. Вказані обставини підтверджується квитанціями наявними в матеріалах справ, крім того ці обставини не заперечуються сторонами по справі. Статтями 13, 81 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Наведені вище докази, що надані сторонами, свідчать, що строк дії договору оренди землі укладеного сторонами закінчився 06.11.2019 року, позивач звернувся до відповідача з листом-повідомлення про поновлення терміну дії договору оренди землі 22 серпня 2019 року, при цьому відповідч в місячний строк шляхом направлення письмового листа повідомив позивача про відсутність наміру укладати додаткову угоду на продовження договору оренди замлі. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що відповідачем виконано вимоги договору та закону щодо порядку його припинення, а тому спірний договір припинено. Доводи позивача про автоматичне поновлення договору є безпідставними. Крім цього, відсутнє порушення переважного права позивача на укладення договору оренди землі, оскільки відповідач використовує належну земельну ділянку самостійно та не має наміру укладати договір оренди землі з іншою особою. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Зважаючи на прийняте рішення по суті позовних вимог, суд відмовляє позивачу у стягненні судових витрат із відповідача. При цьому, суд вважає за необхідне питання понесених судових витрат відповідача вирішитина ступним чином. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, куди входять витрати на правову допомогу. Так, відповідно до пункту 48 Постанови пленуму ВССУ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. З огляду на те, що на даний час граничний розмір компенсації витрат на правничу допомогу не визначений у зв`язку з втратою чинності відповідного закону, враховуючи, що адвокат відповідача брав участь в одному судовому засіданні, цивільна справа в якій він представляв відповідача не є складною, і підготовка до розгляду цієї справи та складання відповідних документів, в даному випадку відзиву на позов, не потребувала значного часу, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір підтверджених витрат на правничу допомогу, що підлягають стягненню з позивача з 5 000,00 грн до 4000,00 грн, які і підлягають стягнення з позивача на користь відповідача.

Outcome: approved