Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , який був її дідом та помер [INFO] в с. Берегове Бахчисарайського району АР Крим. 12.12.2013 року позивач звернулася до Бахчисарайської державної нотаріальної контори АР Крим з заявою про відкриття спадщини. 16.03.2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу про видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй було відмовлено через відсутність спадкової справи яка залишилася на зберіганні в нотаріальній установі тимчасово окупованої АР Крим. Під час судового розгляду представник позивача позовні вимоги підтримала по мотивам, зазначеним в позові, прохаючи позовні вимоги задовольнити. Представник відповідача відзиву не надав, вказавши у письмовій заяві, що заперечень по суті позовних вимог не має. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав. Відповідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її батьком є [PERSON] . (а.с.8). Відповідно свідоцтва про смерть, [PERSON] помер [INFO] у м. Сімферополь АР Крим. (а.с.12); [PERSON] помер [INFO] у с. Берегове Бахчисарайського району АР Крим.(а.с.13). За життя [PERSON] належала земельна ділянка площею 16, 7490 га на території Вільненської сільської ради Нижньосірогозького району Херонської області, кадастровий номер 6523882000:04:004:0002 (а.с.9). Позивач як спадкоємець померлого за законом звернулася у встановлений законом шестимісячний строк із заявою про прийняття спадщини до Бахчисарайської державної нотаріальної контори АР Крим, де 12.12.2013 було заведено спадкову справу 601/2013 та внесено до Спадкового реєстру реєстраційний запис № 55465951. Свідоцтво про право на спадщину за місцем заведення спадкової справи їй не видавалося. Відповідно до положень ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз.3 п.3 роз`яснень постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч.2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, про задоволення позову.

Outcome: approved