Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з нього на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованості у розмірі 88043 гривні 33 копійки за кредитним договором № 06013911583 від 13 червня 2008 року, яка складається з наступного: 55427 гривень 40 копійок - заборгованість за кредитом; 22119 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10496 гривень 13 копійок заборгованість по комісії. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином, але у судове засідання не зявились. Представник позивача подав клопотання яким просив розглянути справу без його участі та яким фактично дав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 15 лютого 2016 року та 11 березня 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, а розгляд справи здійснювався за їх відсутності. Позиція позивача полягала у тому, що на підставі договору купівлі продажу прав вимоги, який ним було укладено 18 травня 2012 року з товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», він придбав у останнього права вимоги до [PERSON] за кредитним договором №06013911583 від 13 серпня 2008 року. І оскільки позивач придбав права вимоги не тільки існуючі станом на 18 травня 2012 року, а й майбутні (як наявні так і умовні), у звязку з невиконанням [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором щодо повернення кредиту і процентів за його користування, позивач має право стягнути з відповідача у заборгованість, що виникла станом на 09 листопада 2015 року на підставі кредитного договору №06013911583 від 13 червня 2008 року у розмірі 88043 гривні 33 копійки, з яких: 55427 гривень 40 копійок це борг по кредиту, 22119 гривень 80 копійок це борг по процентах за користування кредитом, 10496 гривень 13 копійок - комісія. Суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, в межах предмета доказування по справі, встановив наступні обставини: Тринадцятого червня 2013 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (код ЄДРПОУ: 33694552) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]) був укладений кредитний договір №06013911583, за яким товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» взяло на себе зобовязання видати кредит для оплати автотранспортного засобу в розмірі 110000 гривень, а [PERSON] взяв на себе зобовязання в термін до 10 червня 2014 року повернути кредит, сплачувати проценти за його користування із розрахунку 9,9% річних та комісію за управління кредитом в розмірі 0,2% від початкової суми кредиту, шляхом сплати кожного місяця фіксованої суми коштів згідно графіку (а.с.6-11,12-13). На підставі вказаного договору, 18 червня 2008 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» видало кредит у розмірі 110000 гривень (а.с.40). Вісімнадцятого травня 2012 року, товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (код ЄДРПОУ: 33694552), уклало з товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (код ЄДРПОУ: 35326253) договір купівлі продажу прав вимоги (а.с.14,15,16,17,18,22-27). На підставі вказаного договору, 25 травня 2012 року, товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» відступив товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» свої права вимоги за кредитним договором №06013911583 від 13 червня 2008 року (а.с.22-27,50,52-54). Також судом встановлено, що 25 листопада 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» направило [PERSON], через державне підприємство «Укрпошта» письмове вимогу про досудове врегулювання спору із повідомленням про відступлення товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» усіх прав вимоги за кредитним договором з 25 травня 2012 року (а.с.29,30). Одинадцятого грудня 2015 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» предявило позов до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №06013911583 від 13 червня 2008 року, яка утворилась станом на 09 листопада 2015 року, у сумі 88043 гривні 33 копійки (а.с.2-32). Усі наведені обставини, встановлені судом виключно на підставі тих доказів, що були подані позивачем. Із встановлених обставин вбачається, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON] виникли цивільні (зокрема, зобовязальні) правовідносини у сфері кредитування, в яких Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» виступив кредитором, а [PERSON] боржником. Разом з цим судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» у вказаних правовідносинах вважає себе новим кредитором, якому належить право вимоги уплати боргу, що виник на підставі кредитного договору до відповідача, через відступлення йому цього права первісним кредитором: Товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс». І як новий кредитор, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» предявив до суду матеріально-правову вимогу про стягнення боргу до боржника. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України встановлює, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основні обовязки визначаються виключно законами України. Положення частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) визначають, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини 2 статті 509, пункту 1 частини 2 статті 11 та частини 1 статті 629 ЦК України такі зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. А виходячи з положень частини 1 статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини 1 статті 1, частини 1 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами у порядку та на умовах, передбачених договором. Тринадцятого червня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та [PERSON], було укладено договір про надання саме споживчого кредиту №06013911583 для оплати автотранспортного засобу, за яким банк взяв на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 110000 гривень, шляхом перерахування суми кредиту відповідно до цільового призначення на банківський рахунок вказаний у письмовій заяві позивальника, а [PERSON] взяв на себе зобовязання в термін до 10 червня 2014 року повернути кредит, сплачувати проценти за його користування із розрахунку 9,9% річних та комісію за управління кредитом в розмірі 0,2% від початкової суми кредиту, шляхом сплати кожного місяця фіксованої суми коштів згідно графіку (а.с.6-11,12-13). Факт належного виконання товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» свого зобовязання з видачі кредиту підтверджується платіжним дорученням № [NUMBER] від 18 червня 2008 року (а.с.40), а тому суд вважає, що товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» отримало право вимагати виконання [PERSON], як боржником, свого зобовязання по поверненню отриманого кредиту, сплати процентів за його користування та комісії у строки, передбачені договором. У звязку з цим та відсутністю у матеріалах справи належних, достовірних і допустимих доказів зворотнього, суд вважає доведеним той факт, що станом на 25 травня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» як належний кредитор у зобовязанні [PERSON], яке виникло на підставі кредитного договору №06013911583 від 13 серпня 2008 року, не змінився. При цьому, саме товариству з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» належала уся сукупність прав кредитора у цьому зобовязанні (у тому числі не тільки наявні права вимоги щодо виконання зобовязання, а й умовні права та ті права, що можуть виникнути в майбутньому). З огляду на положення пункту 1 частини 1 статті 512 та частини 1 статті 515 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання нею своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), крім тих зобовязань, що нерозривно пов'язані з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. І оскільки за своєю правовою природою зобовязання, які виникають з договорів про надання споживчого кредиту, не є такими, що нерозривно повязані з особою кредитора, у таких зобовязаннях кредитор може бути замінений іншою особою. Відповідно до частини 1 статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Поряд з цим, згідно із частиною 3 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, одним із видів правочинів, на підставі якого може бути змінено кредитора у зобовязанні є договір купівлі продажу прав вимоги, на підставі якого новому кредитору можуть бути передані права вимоги первісного. Судом встановлено, що 18 травня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» та товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» уклали між собою договір купівлі-продажу прав вимоги (а.с.22-27). На підставі вказаного договору 25 травня 2012 року товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» відступив товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» усі свої права вимоги за кредитним договором №06013911583 від 13 червня 2008 року (а.с.22-27,50,52-54). При цьому з огляду на умови договору купівлі-продажу прав вимоги, товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» відступив товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» не тільки наявні станом на 25 травня 2012 року права вимоги, а й ті права вимоги до нього, які можуть виникнути в майбутньому, тобто після 25 травня 2012 року (а.с.22-27,50,52-54). Тут же суд констатує, що згода на заміну кредитора у зобовязанні [PERSON], не була передбачена кредитним договором (а.с.6-8). Також судом встановлено, що 25 листопада 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» направило [PERSON], через «Укрпошту» письмове вимогу про досудове врегулювання спору із повідомленням про відступлення товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» усіх прав вимоги за кредитним договором з 25 травня 2012 року (а.с.29,30). Таким чином, з 25 травня 2012 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» стало новим кредитором у зобовязанні [PERSON] за кредитним договором, при цьому, як за наявними станом на 25 травня 2012 року вимогами, так і за тими вимогами, що можуть виникнути в майбутньому. Наведеного висновку, суд дійшов через те, що позивачем надано неспростовні та переконливі письмові докази, що підтверджують факт передання таких вимог первісним кредитором (товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс») у відповідності до умов договору купівлі-продажу прав вимоги, новому кредитору (товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»). Зокрема, серед іншого, позивачем надано витяг з договору купівлі-продажу прав вимоги з якого вбачається, що новий кредитор став єдиним власником всіх прав вимоги за кредитними документами (включаючи права на всі платежі за кредитним договором), що з огляду на положення статті 1 (де надано визначення термінів «кредитний договір», «акт приймання передачі кредитного портфелю», "предмет договору") являються беззаперечними доказами відступлення прав вимоги товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Отже, починаючи з 25 травня 2012 року, [PERSON] своє зобовязання за кредитним договором повинен був виконувати на користь нового кредитора - товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Виходячи з положень частин перших статей 526, 529 та 530 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Умови кредитного договору передбачають, що [PERSON] зобовязаний повертати кредит та сплачувати проценти за його користування із розрахунку 9,9% річних від непогашеної суми кредиту та комісію за управління кредитом в розмірі 0,2 % від початкової суми кредиту шляхом сплати не пізніше 10 числа місяця у відповідному платіжному періоді кожного місяця суми коштів згідно графіку, який є невідємною частиною договору (а.с.6-8,9-10). А положення частини першої статті 610 ЦК України передбачають, що порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). З огляду на розрахунок заборгованості [PERSON], який враховує часткову сплату (а.с.28), своє зобовязання по поверненню кредиту, сплаті процентів за його користування та комісії відповідно до умов договору (зокрема, у розмірах та строки, передбачені графіком) [PERSON] не виконував, тобто допустив порушення зобовязання, і тому станом на 09 листопада 2015 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 88043 гривні 33 копійки, з яких: 55427 гривень 40 копійок - заборгованість за кредитом; 22119 гривень 80 копійок - заборгованість по процентам за користування кредитом; 10496 гривень 13 копійок заборгованість по комісії (а.с.28). Тому суд вважає доведеним виникнення у товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», на підставі пункту 5.1.2. кредитного договору, права вимоги до [PERSON] щодо повернення кредиту, сплати процентів за його користування та комісії у вказаному вище розмірі станом на 09 листопада 2015 року, а також порушення цього права останнім. Тому позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Крежитні ініціативи» про стягнення з [PERSON] на підставі кредитного договору №№ 06013911583 від 13 червня 2008 року, станом на 09 листопада 2015 року, у розмірі 88043 гривні 33 копійки, з яких: 55427 гривень 40 копійок це заборгованість по кредиту; 22119 гривень 80 копійок заборгованість по процентах за користування кредитом; 10496 гривень 13 копійок заборгованість по комісії, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1320 гривень 65 копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.5), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача повністю. Отже,

Outcome: approved