Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Представник позивачки адвокат Андрієнко С.М. у серпні 2021 року звернувся до суду із указаним позовом в інтересах [PERSON] , який мотивував тим, що із 10.11.2012 позивачка та відповідач перебували у шлюбі, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Тростянецького районного управління юстиції у Сумській області. За час даного шлюбу, [INFO] у позивачки та відповідача народився син [PERSON] . Заочним рішенням Тростянецького районного суду від 30.04.2015 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Також рішенням Тростянецького районного суду від 24.10.2015 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина, однак відповідач ухиляється від сплати аліментів. 06.03.2020 відповідач надіслав позивачці нотаріально засвідчену заяву про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Фактично шлюбі стосунки між сторонами були припинені із жовтня 2013 року і з того часу вони проживають окремо. Дитина проживає разом із позивачкою. Протягом усього цього часу відповідач не цікавився життям дитини, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися із дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вісім років, він не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. Відповідач жодного разу не привітав дитину із днем народження. Із жовтня 2013 року позивачка разом із сином проживає із співмешканцем [PERSON] . Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між сином позивачки та її співмешканцем склалися усталені доброзичливі, гармонійні стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйняттю життя та оточуючих людей. Син [PERSON] називає [PERSON] татом, оскільки останній виховує його із двохрічного віку. Відповідач жодним чином не був позбавлений інформації про місце перебування позивачки та їхньої дитини. З боку позивачки ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з батьком та прийманні участі батька у вихованні. Посилаючись на указані обставини представник позивачки просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.08.2021 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.09.2021 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю, обґрунтувавши обставинами які зазначені у позові та не заперечили проти заочного розгляду справи. Також представник позивачки вказав, що відповідач склав заяву про відмову від дитини виходячи з власних інтересів з метою припинення сплати аліментів. На даний час відповідач має іншу сім`ю та дитину і йому байдуже щодо позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] . Судові витрати представник просив залишити за позивачкою. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не з`явився, поважних причин неможливості явки в судове засідання не повідомив і не подав відзив. За таких обставин, враховуючи згоду позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Представник Відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради у судовому засіданні не заперечила проти позову, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Також представник третьої особи повідомила, що відповідач запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак він категорично відмовився прибути пояснивши, що йому байдуже щодо вирішення питання про позбавлення батьківських прав. Також відповідач повідомив, що він не має наміру приїжджати до дитини і спілкуватися з нею так як у нього є інша родина та дитина. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника третьої особи, покази свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтва про народження (а.с. 7). Заочним рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 24.10.2014 із [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500,00 грн. щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення із 22.09.2014 (а.с. 9). Згідно довідки виданої Конотопським міськрайонним відділом ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 27.05.2021 за №18.6-33/16058, за рішенням суду про стягнення аліментів, [PERSON] у період із 25.12.2020 по 30.04.2021 аліментів не отримувала, за період із 01.05.2021 по 25.05.2021 отримала аліменти у розмірі 43004,50 грн (а.с.14). 06.03.2020 приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області Сусліною Т.С. було посвідчено нотаріально заяву [PERSON] про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.13). 22.07.2021 виконавчим комітетом Тростянецької міської ради Сумської області було затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно вказаного висновкувідповідач не піклується про розвиток, виховання та здоров`я дитини. На засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] відмовився прибути. При спілкуванні з відповідачем по телефону з`ясовано, що останній не має наміру приїжджати до сина, приймати участь у його житті та вихованні. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що відповідач є її колишнім зятем. У 2014 році вона забрала позивачку з м. Конотоп до м. Тростянець і з того часу відповідач жодного разу до дитини не приїжджав та не спілкувався з дитиною. Також відповідач добровільно не сплачував аліменти на утримання дитини. Допитаний судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що йому відомо про те, що позивачка була одружена і має дитину [PERSON] . Більше семи років він проживає разом із позивачкою однією сім`єю та протягом цього часу батько [PERSON] не спілкується з дитиною. У нього з дитиною склалися добрі відносини і [PERSON] називає його батьком. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, не цікавиться його життям та розвитком, не бере участь у його вихованні, що свідчить про самоусунення останнього від виконання батьківських обов`язків. Судом не установлено, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення батька від їх виконання. Така поведінка батька є незмінною тривалий час. Відповідач не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, що також підтверджується його нотаріально посвідченою заявою в якій останній зазначив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам [PERSON] , узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved