Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

представник позивача [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на користь позивача борг за спожиту електричну енергію за період з 01.08.2018 по 01.01.2019 в сумі 3915,66 гривень. Позов обґрунтовує тим, що на [PERSON] у ПАТ «Запоріжжяобленерго» відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як на особу, яка є споживачем послуг, які позивач надає у житловий будинок [ADDRESS] . Позивач свої обов`язки з постачання електроенергії за вищевказаною адресою виконав у повному обсязі, а відповідач свої обов`язки по оплаті поставленої електроенергії не виконала, у зв`язку з чим має заборгованість за період з 01.08.2018 по 01.01.2019 в сумі 3915,66 гривень. Ухвалою від 05.07.2021 відкрите провадження у справі, яка призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачці копія ухвали та копія позовної заяви з додатками направлялись поштою за її зареєстрованим місцем проживання. Відправлення повернулось до суду з відміткою про особисте вручення. Згідно з п. 1 ч. 6 ст. 272 ЦПК України відповідачка є повідомленою про розгляд справи належним чином. Відповідачка у визначений судом строк своїм правом подання до суду клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позов не скористалася. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 30.06.2021, відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . У ПАТ «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] як на особу, яка є споживачем послуг, які позивач надає у житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з особового рахунку. Відповідно до Детального стану розрахунків за спожиту електричну енергію по особовому рахунку № [NUMBER] за період з 01.08.2018 по 01.01.2019 відповідачка спожила електричну енергію у розмірі 3324 кВт/годин на загальну суму 3486,21 гривень. За вказаний період оплати за спожиту електричну енергію надійшло лише на суму 470,55 гривень. Заборгованість за особовим рахунком становить 3915,66 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 1875-IV), який діяв до 30.04.2019, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Відповідно до ст. 19 Закону № 1875-IV відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон № 2189-VIII), який діє з 01.05.2019, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 56 Закону України від 13.04.2017 № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії» (далі Закон № 2019-VIII) постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами. Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 6 Закону № 2019-VIII до повноважень Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі Регулятор) на ринку електричної енергії належать: затвердження правил ринку, правил ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, кодексу системи передачі, кодексу систем розподілу, кодексу комерційного обліку, правил роздрібного ринку, порядку розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів, який включає в тому числі положення щодо особливостей розподілу пропускної спроможності міждержавних перетинів з третіми державами, інших нормативно-правових актів та нормативних документів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Відповідно до п. 2 постанови НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється до 01 грудня 2018 року шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови. У ст. 1 Закону № 1875-IV зазначено, що для цілей цього закону власником є фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку, а споживачем - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Аналогічні норми містить ст. 1 Закону № 2189-VIII. Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України від 12.05.1991 № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі Закон № 1023-XII) споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Згідно зі ст. 13 Закону № 1875-IV, ст. 5 Закону № 2189-VIII позивач надавав послуги, що за своїм функціональним призначенням є комунальними послугами, а саме - постачання електричної енергії. Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону № 2189-VIII споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами;. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Суд встановив, що на підставі вищевказаних норм права між сторонами встановилися фактичні договірні відносини з приводу надання послуг з постачання електричної енергії на підставі відкритого особового рахунку № [NUMBER] , за яким проводились нарахування. Висновки суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховний Суд України по справі № 6-59цс13 від 30.10.2013, відповідно до якої відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 58 Закону № 2019-VIII споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Свої зобов`язання щодо надання комунальних послуг з постачання електричної енергії виконав у повному обсязі. Відповідачка, у свою чергу, порушила свої зобов`язання та своєчасно не вносила оплату за спожиту електричну енергію, що призвело до заборгованості за період з 01.08.2018 по 01.01.2019 в сумі 3915,66 гривень. Згідно зі ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим, у зв`язку з чим його необхідно задовольнити та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість за поставлену електроенергію за період з 01.08.2018 по 01.01.2019 в сумі 3915,66 гривень. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2270 гривень.

Outcome: approved