Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

Представник відповідача - Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області, не заперечував проти задоволення позовних вимог, залишив вирішення справи на розсуд суду, просив розглянути справу у його відсутності, про що надав письмову заяву. Позивач та її представник на задоволенні позову наполягали, просили про розгляд справи без їх участі. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія паспорту на і/н позивача; копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 21.06.2018р.; копія технічного паспорту на нежитловий будинок [ADDRESS] ; копія рішення виконкому Долинської сільської ради № 36 від 23.06.2005р.; копія рішення виконкому Долинської сільської ради № 38 від 23.06.2005р.; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.09.2005р.; копія витягу КП «РБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.09.2005р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.11.2000р.; копія витягу КП «РБТІ» про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.04.2005р.; копія інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.09.2018р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що на підставі судового рішення, ухваленого Ренійським районним судом Одеської області від 21.06.2018 р. у справі № 510/2108/17, визнано за позивачкою право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями [ADDRESS] , який складається в цілому із: житлового будинку літ. А загальною площею 38,80 кв. м, житловою площею 27,90 кв. м, підсобною площею 10,90 кв. м, сараю літ. Б, Д, літньої кухні літ. В, навісу літ. Г, погрібу літ. Е, вбиральні літ. Ж, огорожі № 1-3. Отримавши вказане судове рішення, яке набрало чинності 20.07.2018р., позивачка звернулася до державного реєстратора з метою провести реєстрацію речового права на вказане нерухоме майно, однак було відмовлено на підставі невідповідності характеристик нерухомого майна в документах. Так, 27.05.2005 р. було проведено реєстрацію права власності за спадкодавцем [PERSON] , із зазначенням відомостей про право власності, а саме: реєстраційний номер майна - 10421624; тип майна - домоволодіння; адреса нерухомого майна - [ADDRESS] ; загальна площа - 25,87 кв. м, житлова площа -18,60 кв. м, номер запису - 45 в книзі 42. Однак, при проведенні державної реєстрації в 2005 році було допущено помилку, оскільки загальна та житлова площа не змінювалися, що підтверджується наступним. Так, 03.11.2002р. державним нотаріусом Салі Ф.М. та [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 1929 від 2000 р., реєстр № 3-7893. Згідно зазначеного свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкове майно складається з 1/3 частки житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , який в цілому складається з житлового будинку, житловою площею 52 кв. м, надвірні споруди: підвал, кухня, сарай. 07.04.2005р. було проведено державну реєстрацію права власності на вказаний житловий будинок, про що видано витяг про реєстрацію права власності № 6948533, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності за кожним по 1/6 частині (всього 1/6+1/6=2/6). Рішенням виконавчого комітету Долинської сільської ради Ренійського району № 38 від 23.06.2005 р. було визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку за [PERSON] [PERSON] та було надано згоду на видачу свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно. Технічний паспорт був виготовлений 21.03.2005 р. та який містить технічні характеристики та складові нерухомого майна. 27.09.2005р. батькам позивачки - [PERSON] та [PERSON] видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER], в якому зазначено загальну площу - 25,87 кв. м, житлова площа 18,60 кв. м, тобто значно меншу, ніж в 2002 р хоча ніяких змін в будівництві, реконструкції або перепланування не було. Право власності у відповідності із зазначеним свідоцтвом про право власності від 27.09.2005р. зареєстровано та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8463416, частка власності по 1/3 частині (всього 1/3+1/3 = 2/3). Таким чином, власниками будинку стали [PERSON] з часткою 1/6 (на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 1929 від 2000 р., реєстр № 3-7893) + 1/3 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER]) = Ѕ частка зазначеного житлового будинку та [PERSON] з часткою 1/6 (на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкова справа № 1929 від 2000 р., реєстр № 3-7893) + 1/3 (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, серія [NUMBER]) = 1/2 частка зазначеного житлового будинку. Тобто, незрозуміло, з яких підстав було внесено відомості про загальну та житлову площу, отже відомості не співпадають із технічними характеристиками будинку, які відображені у технічному паспорті від 21.03.2005 р., в якому вказано в розділі «Експлікація до плану будинку» зазначено загальну площу 38,80 кв. м, житлову площу 27,90 кв. м, допоміжна площа 10,90 кв. м. Тому саме, рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 21.06.2018 р. у справі № 510/2108/17 визнано право власності за позивачем із зазначенням загальної площі у розмірі 38,80 кв. м, житлової площі 27,90 кв. м, допоміжної площі 10,90 кв. м. Враховуючи викладене, позивач вважає необхідним скасувати державну реєстрацію права власності за попередніми власниками. Вивчивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, встановлення істини і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто фактично реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов`язковій державній реєстрації, що випливає зі ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до положень зазначеного вище Закону, державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб`єктами, на яких покладається функції державного реєстратора. Згідно із ст. 9 Закону до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить у т.ч. забезпечення про ведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав та ін. Ч. 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. За ч. 3 ст. 19 Закону зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав, внесення запису про скасування рішення державного реєстратора здійснюються у строк, що не перевищує 2 години з часу реєстрації відповідної заяви/рішення суду в Державному реєстрі прав. Ст. 26 зазначеного вище Закону, передбачено, що записи до Державного реєстру прав на вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Враховуючи вищевикладене, суд може захистити права позивача шляхом скасування державної реєстрації права власності і приймає рішення про задоволення його позовних вимог.

Outcome: approved