Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-12 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02.06.1992 року, і від спільного подружнього життя мають двох повнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] 18.07.2013 року звернувсь з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через різні життєві погляди, непорозуміння, чому вони не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого та доповнив, що з квітня 2008 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин. Відмітив, що з червня 2013 року він живе з другою жінкоюю, в тратив до відповідача хороші почуття. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач, яка належним чином була повідомлена про час, день та місце розгляду, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок» (а.с.32) та повідомленнями про вручення поштових повідомлень (а.с.36, 40, 44), в судове засідання повторно не з'явився, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала і про причини своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 02.06.1992 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №12 (а.с.6), від шлюбу мають двох повнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з 2008 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, а з червня 2013 року позивач живе з другою жінкою, з якою фактично створив нову сім'ю. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 114,70 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с. 1).

Outcome: approved