Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з дійсним позовом і в його обґрунтування пояснила, що 12.05.1994 року вона уклала трудовий договір з Гірничозбагачувальною фабрикою «Міусинська». З моменту прийняття на роботу позивачка стала користуватися правом на отримання палива на побутові потреби. Висновком МСЕК від 24.05.2002 року [PERSON] було встановлено 2 група інвалідності по загальному захворюванню, а 17.05.2002 року вона звільнилася з підприємства за власним бажанням. Позивачка посилається на ст.42 Гірничого закону України, в якому зазначено: підприємства за видобутку (переробки вугілля) безоплатно видають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором особам, інвалідність яких настала внаслідок загального захворювання у разі, якщо вони користувалися цим правом до настання інвалідності. А також на п.12.10 Галузевої угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, де зазначено, що порядок забезпечення паливом на побутові потреби працівників та пенсіонерів підприємств вугільної промисловості встановлюється колективними договорами. Так, безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тон на рік на будинок або квартиру. Списки вуглеотримувачів складаються щорічно з 01 по 15 грудня. В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася до відповідача з проханням надати їй вугілля на побутові потреби, але підприємство відмовило, зазначивши в письмовій відповіді, що побутовим вугіллям позивачку повинно забезпечувати ТОВ «Донуголь-Альянс», оскільки це товариство є правонаступником ГЗФ «Міусинська». З такою відповіддю позивачка не погодилася, оскільки дійсно, Наказом Міністерства вугільної промисловості України №2 від 19.01.2010 року про припинення діяльності ВП «ГЗФ «Міусинська» ДП «Донбасантрацит» було встановлено, що орендар ТОВ «Донуголь-Альянс» є правонаступником ДП «Донбасантрацит» в частині прав та обов'язків, пов'язаних з діяльністю ВП «ГЗФ «Міусинська», в тому числі і в частині забезпечення соціальних гарантій. Але наказом того ж Міністерства №93 від 31.03.2010 року вищевказаний наказ було скасовано. Таким чином позивачка вважає, що її право на отримання побутового палива порушене, просить суд зобов'язати ДП «Донбасантрацит» включити її до списків вуглеотримувачів з другого півріччя 2013 року. Позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача ДП «Донбасантрацит» у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги не визнає. Представник відповідача надав суду письмове заперечення, в якому виклав наступне. Порядок забезпечення працівників та пенсіонерів побутовим паливом визначається колективними договорами на підприємствах, Гірничим законом України та всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості України, яка поширюється на всі підприємства вугільної галузі незалежно від форм власності. Згідно п.12.10 Галузевої угоди безоплатне забезпечення вугіллям поширюється на пенсіонерів, які проживають на Україні, незалежно від того, з якого підприємства вугільної промисловості України вони вийшли на пенсію, якщо вони працювали в галузі: на підземних роботах чоловіки не менше 10 років, жінки не менше 7,5 років; на роботах у технологічному ланцюжку і на поверхні діючих шахт, фабрик, шахтовуглебудівельних підприємств чоловіки не менше 20 років, жінки 15 років. Ця категорія осіб забезпечується побутовим паливом тим підприємством, з якого вони вийшли на пенсію. Згідно трудової книжки позивачка пропрацювала у вуглебудівній галузі 8 років 5 днів на поверхневих роботах, крім того вона звільнилася з підприємства за власним бажанням, не є пенсіонеркою за віком. Таким чином, представник відповідача просить суд відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю. Представник третьої особи ТОВ «Донуголь-Альянс» у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій не залежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків за ст.11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини. Так судом встановлено, з записів у трудовій книжці позивачки [PERSON] вбачається, що 12.05.1994 року позивачка була прийнята на ГЗФ «Міусинська» учнем горноробочого та з 16.06.0994 року працювала на даному підприємстві горноробочою 2-го розряду, з 08.07.1996 року - машиністом установок збагачування та брекетування 3-го розряду. 17.05.2002 року позивачка була звільнена з підприємства за ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. Як вбачається з довідки МСЕК серії 2-20 ЛИ №123417, виданої 24.01.2002 року на ім'я [PERSON], з 24.01.2002 року їй було встановлено другу групу інвалідності за загальним захворюванням. За довідкою квартального комітету Краснолуцької міської ради №47 від 26.11.2013 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] в будинку, що має пічне опалення. На письмове звернення [PERSON] до відповідача щодо включення її до списку вуглеотримувачів, позивачка отримала відповідь №1-2/2322 від 22.11.2013 року, якою їй було відмовлено на підставі того, що ВП ГЗФ «Міусинська» ДП «Донбасантрацит» як цілісний майновий комплекс була передана в аренду ТОВ «Донуголь-Альянс». Арендатор є правонаступником ДП «Донбасантрацит» в частині прав та обов'язків, пов'язаних з діяльністю ВП «ГЗФ «Міусинська», в тому числі і в частині забезпечення соціальних гарантій, тому ДП «Донбасантрацит» не має правових підстав для забезпечення побутовим паливом пенсіонерів ГЗФ «Міусинська». Однак Наказом Мінвуглепрому №2 від 19.01.2010 року «Про припинення діяльності ВП «ГЗФ «Міусинська» ДП «Донбасантрацит»» припинено діяльність ВП «ГЗФ «Міусинська» ДП «Донбасантрацит» та передано в аренду ТОВ «Донуголь-Альянс» як цілісний майновий комплекс. Наказом Мінвуглепрому №93 від 31.03.2010 року «Про скасування наказу Мінвуглепрому від 19.01.2010 року №2» відповідний наказ скасовано. Згідно ч.7 ст.43 Гірничого Закону України підприємства з видобутку вугілля та вуглебудівні підприємства безоплатно надають вугілля на побутові потреби у розмірі, що визначається колективним договором, зазначеним категоріям осіб, у тому числі особам, інвалідність яких настала внаслідок загального захворювання, у разі, якщо вони користувалися цим правом до настання інвалідності. Згідно діючого законодавства України колективний договір - це локальний нормативно-правовий акт, який регулює на підприємстві трудові відносини, виробничі та соціально-економічні відносини між власником та робітниками підприємства. Колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи. Колективний договір може укладатися в структурних підрозділах підприємства, установи, організації в межах компетенції цих підрозділів (ст.ст.10, 11 КЗпП України). Згідно зі ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди" положення генеральної, галузевої, регіональної угод діють безпосередньо і є обов'язковими для всіх суб'єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Відповідно до п.12.10 Галузевої Угоди між Міністерством вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об'єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03.07.2001р. з доповненнями та змінами, безоплатне забезпечення вугіллям працівників і пенсіонерів вугільної промисловості здійснюється за нормою 5,9 тонн на будинок або квартиру. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилюється, як на підставу свої вимог або заперечень, при цьому суд створив усі умови для змагального процесу, роз'яснив особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки. Суд не може взяти до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачка не пропрацювала у вугільній промисловості встановлену кількість років для отримання побутового палива, оскільки позивачка є інвалідом за загальним захворюванням, яка встановлена їй у період праці на ГЗФ «Міусинська», що вбачається з матеріалів справи. Виходячи з викладеного, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню. У відповідності до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI із змінами і доповненнями, при подачі позовної заяви майнового характеру ставки судового збору встановлюються у розмірі 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що складає 243,60 грн. Оскільки при подачі позову позивач звільнена від сплати судового збору, позовні вимоги позивача задоволені, то суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. згідно ст.88 ЦПК України.

Outcome: approved