Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

У вересні 2014 року до Рівненського міського суду надійшов позов Публічного акціонерного товариства „Дельта Банк" до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». В обгрунтування позову покликаються на те, що 07 березня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11311827000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 98 800,00 дол. США з розрахунку 12,40 % річних на строк з 07.03.2008 по 26.02.2038рік. Відповідач станом на 08.09.2014 року порушила умови кредитного договору і має прострочену заборгованість, погашення кредиту згідно графіка щомісячних платежів договору не виконується. Станом на час звернення до суду заборгованість позичальником не була погашена. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, 07.03.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 79317, відповідно до якого, предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], 07.03.2008р., за реєстровим номером 1442. В позовній заяві позивач просить, в рахунок виконання основного зобов'язання щодо сплати заборгованості в розмірі 2 087 865,22 грн. за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно договору іпотеки № 79317 від 07.03.2008р., а саме: двокімнатну квартиру належну на праві власності [PERSON], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта Банк». В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити та звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк». Відповідач була повідомлена про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку судовою повісткою, за адресою її місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджено доказами, наявними у справі, а тому суд вважає, що сторона належним чином повідомлена про день судового засідання. В судове засідання відповідач повторно не з'явилася, причину неявки суду не повідомила. Заперечень до позову не надавала. За таких обставин, суд вважає за можливе, за згодою позивача, розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 224-228 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення в повному об'ємі. Судом встановлено на підставі досліджених доказів, що 08.12.2011 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув права вимоги як новий кредитор за кредитним та забезпечувальним договорами. 07.03.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], було укладено кредитний договір № 11311827000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 98 800,00 дол. США, на умовах, встановлених в кредитному договорі. Відповідно до п. 1.2.2 договору, позичальник зобов'язаний повертати кредит та відсотки за користування кредитом в терміни та в розмірах, визначених графіком погашення кредиту згідно додатку 1 до кредитного договору. Своє зобов'язання боржник щодо своєчасного повернення кредиту та процентів відповідач не виконує, внаслідок чого допустила прострочку у виконанні зобов'язання. З оглянутої в судовому засіданні довідки розрахунку заборгованості за вищенаведеним кредитним договором вбачається, що станом на 08.09.2014 року загальна сума заборгованості становить 2 087 865,22 грн., яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 1 249 193,39 грн. та суми заборгованості за відсотками в розмірі 838 671,84 грн. Станом на час судового розгляду справи сума заборгованості залишалася несплаченою. АТ „Дельта Банк" на адресу позичальника були направлені повідомлення про порушення зобов'язання, які залишені без відповіді і задоволення. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором, 07.03.2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки № 79317, відповідно до якого, предметом іпотеки є нерухоме майно: двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], 07.03.2008р., за реєстровим номером 1442; загальна площа предмету іпотеки становить 66,1 кв. м., що визначено в п. 1.1 договору іпотеки. Умовами договору іпотеки, п. 1.2, визначена узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки яка становить 499 000,00 грн. Відповідно до п.4.1 договору іпотеки, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за даним договором або будь-якого зобов`язання,що забезпечене іпотекою за кредитним договором. Згідно п. 4.2 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду. Згідно п. 4.3 договору іпотеки, право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині. Відповідно ч. 1 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст.37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Відповідно до п. 2 ст. 590 ЦК України заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) в разі коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права. Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення. Із дослідженого в судовому засіданні Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що станом на даний час, [PERSON] на праві власності належить квартира за адресою [ADDRESS], що є предметом іпотеки, також у відомостях з реєстру прав власності стверджується про наявність місця реєстрації відповідача за адресою [ADDRESS]. Відповідачем не надано суду доказів, які б спростовували відсутність у відповідача іншого житла. Із дослідженої судом довідки АДП ГУДМС України в Рівненській області від 21.10.2014 року встановлено, що станом на час судового розгляду позову [PERSON], [INFO], зареєстрована із 26.05.20109 року в квартирі [ADDRESS], що є предметом іпотеки, змінила прізвище на «[PERSON]». Таким чином, дослідивши в повному обсязі матеріали справи, а також сукупністю достовірно наведених доказів підтверджується, що позовна заява обґрунтована і підлягає до задоволення. Дія Закону України № 1304-УІІ від 03.06.2014 року, чинного на час судового розгляду справи, поширюється та може бути застосована в частині стадії виконання судового рішення за наявності встановлених ним умов. Відповідно до ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З врахуванням даної вимоги процесуального кодексу та встановлених судом обставин, підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати в сумі 3 654,00 грн. на оплату судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 512-519, 526, 530, 599, 610, 1046-1050 ЦК України, ст. ст. 7, 33, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: approved