Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, в якій просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, яка відкрилася після смерті двоюрідного дядька - [PERSON] , померлого [INFO] , терміном два місяці. Судові витрати у справі просила залишити за собою. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер її двоюрідний дядько - [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина. До складу спадщини увійшли: - житловий будинок з надвірними спорудами по [ADDRESS] , що належав померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2015 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-275; а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2015 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-281; - земельна ділянка площею 0,3182 га, призначена для ведення особистого сільського господарства, кадастровий номер 7124981000:03:002:0608, розташована по [ADDRESS] ; що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2015 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-278; а також на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12 березня 2015 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1-284; - земельна ділянка площею 2,02 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7124981000:01:004:0012, розташована в адміністративних межах Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, за межами населеного пункту; що належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 листопада 2016 року, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Зайцевою О.А. та зареєстрованого в реєстрі за № 2-3111. За життя, 23 липня 2015 року, [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно, що буде належати йому на день смерті, заповів позивачу у справі [PERSON] . Позивач, як спадкоємець померлого за заповітом, бажає прийняти спадщину після смерті двоюрідного дядька, однак не мала можливості з об`єктивних причин своєчасно звернутись до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у зв`язку з тим, що не знала про існування заповіту, складеного [PERSON] на її ім`я. Позивач зауважує, що з двоюріднім дядьком [PERSON] у неї були дуже теплі та дружні стосунки, він по кілька разів на рік приїздив до неї додому, а саме в м. Одеса, для відпочинку на морі. Про спадкове майно [PERSON] у нього не запитувала, оскільки вважала некоректним за життя ставити такі запитання людині. Знаючи, що в дядька є родичі в с. Білозір`я, гадала, що він складе розпорядження на інших осіб. Після смерті дядька позивач погано себе почувала, тому не мала можливості приїхати на його похорон, однак зв`язалася з родичкою [PERSON] , яка взялася організовувати поховання [PERSON] , і 23 січня 2020 року перерахувала на ім`я [PERSON] грошові кошти в сумі 3000 грн, які були витрачені на поховання [PERSON] . У подальшому, 11 березня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», відповідно до якої з 12.03.2020 року по 03.04.2020 року на усій території України запроваджено карантин. 25 березня 2020 року вказаний строк продовжено до 24 квітня 2020 року, 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року, а 04 травня 2020 року - до 22 травня 2020 року. 17 червня 2020 року Кабінет Міністрів України, шляхом внесення змін в низку актів Кабінету Міністрів, якими встановлені карантинні обмеження, продовжив дію карантинних обмежень до 31 липня 2020 року. Відтак, враховуючи карантинні обмеження, у позивачки не було можливості приїхати в с. Білозір`я, поспілкуватися з родичами з приводу спадкового майна [PERSON] . Лише 17 листопада 2020 року [PERSON] приїхала в с. Білозір`я, аби побачитись з родичами та сходити на цвинтар до дядька [PERSON] . Тоді ж [PERSON] її було повідомлено про те, що матері останньої - [PERSON] , яка померла [INFO] , було передано документи [PERSON] , переглядаючи які, [PERSON] знайшла заповіт, вчинений від імені [PERSON] на ім`я позивачки. Коли позивач звернулася до нотаріуса, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропуском строку на прийняття спадщини. Таким чином, вважає, що визначений законом строк пропущений нею з поважних причин, а тому просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 27 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18 січня 2021 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 18 січня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 17 лютого 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивачки - адвокат Хмельницька Л.М. попередньо через канцелярію суду подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача - Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області - звернувся до суду з письмовим клопотанням, у якій просив розгляд справи провести без його участі, при вирішенні спору поклався на розсуд суду. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 23 липня 2015 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, що буде належати йому на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося, а також все те, на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON] , [INFO] /а.с. 5/. [INFO] в м. Черкаси Черкаської області [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 23 січня 2020 року виконавчим комітетом Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 14 /а.с. 4/. Після смерті [PERSON] відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина. Листом завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 871/02-14 від 19 листопада 2020 року позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням шестимісячного терміну для прийняття спадщини та відсутністю підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини /а.с. 16/. Як вбачається з листа завідувача Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В. № 2/01-16 від 05 січня 2021 року, наданого на запит суду, спадкова справа після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , у Черкаській районній державній нотаріальній конторі не заводилась, про фактичне прийняття спадщини спадкоємцями нотаріальній конторі не відомо. Водночас, відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 63106131 від 05 січня 2021 року, заповіт [PERSON] від 23 липня 2015 року, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 322, є чинним /а.с. 31, 32-34, 35-36/. Відповідно до довідки Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 5572 від 18 листопада 2020 року, за гр. [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис № 14 від 23 січня 2020 року, рахується житловий будинок по [ADDRESS] . На час відкриття спадщини в господарстві ніхто не зареєстрований /а.с. 6/. У позовній заяві позивач зазначає, що про існування заповіту, складеного [PERSON] на її ім`я, дізналася лише 17 листопада 2020 року. Крім того, позивач зауважує, що в межах шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини вона не мала змоги приїхати в с. Білозір`я Черкаського району Черкаської області у зв`язку з карантинними обмеженнями, запровадженими на території України. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На день смерті двоюрідного дядька [PERSON] , позивачка разом із спадкодавцем постійно не проживала, а, відтак, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, у разі виявлення бажання прийняти спадщину, мала подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Цю дію позивач не вчинила, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважається такою, що не прийняла спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах: № 639/1883/16-ц від 11 липня 2018 року, № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року, № 653/289/16-ц від 13 грудня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України запроваджено карантин. 25 березня 2020 року вказаний строк продовжено до 24 квітня 2020 року, 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року, а 04 травня 2020 року - до 22 травня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", на період з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року. 17 червня 2020 року Кабінет Міністрів України, шляхом внесення змін до низки актів Кабінету Міністрів України, якими встановлені карантинні обмеження, продовжив дію карантинних обмежень до 31 липня 2020 року. Необхідність дотримання карантинних обмежень та необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. Такий висновок узгоджується із правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17 та постановах Верховного Суду: від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18 (провадження № 61-11600св19), від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17-ц (провадження № 61-49121св18), від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18 (провадження № 61-14842св19), від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18 (провадження № 61-17906св19), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 09 квітня 2020 року у справі № 648/703/17 (провадження № 61- 41669св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 190/106/18 (провадження № 61-41455св18) від 26 березня 2020 року у справах № 517/82/19 (провадження № 61-1340св20) та № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19), від 10 червня 2020 року у справі № 640/13714/17 (провадження № 61-44478св18) від 01 липня 2020 року у справі № 131/192/19 (провадження № 61-22639св19), від 24 липня 2020 року у справі № 729/559/18 (провадження № 61-1099св19), та від 07 вересня 2020 року у справі № 389/3108/18 (провадження № 61-17050св19). Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд виходить з того, що позивачем доведено об`єктивні причини пропуску встановленого законом шестимісячного терміну прийняття спадщини, а тому суд вважає, що вказаний строк пропущений нею з поважних причин. При цьому суд врахує принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивачки в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також бере до уваги те, що інші спадкоємці [PERSON] , які б прийняли спадщину, відсутні, заперечень проти позову не надійшло. Відтак, суд вважає можливим визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви прийняття спадщини. Разом з тим, суд вважає достатнім двомісячний строк для подання позивачкою заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, позивачка у позовній заяві просила суд судові витрати залишити за нею. Відтак, ухвалюючи рішення, судові витрати у справі суд вважає необхідним залишити за позивачкою - [PERSON] . Враховуючи наведене та

Outcome: approved