Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідачів, такими, що втратили право користування житловим приміщення, а саме будинком [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що зареєстровано в установленому законом порядку. Разом з позивачем у будинку зареєстровано місце проживання його колишньої невістки [PERSON] та онука позивача [PERSON] . У 2017 році відповідачі по справі зібрали речі з квартир позивача та більше до нього не приїздили. В добровільному порядку відповідачі відмовляються зніматися з реєстрації та уникають спілкування з позивачем. Таким чином позивач, як власник зазначеного будинку, позбавлений права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, у зв`язку з чим, вимушений звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою судді від 17.11.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, призначено судовий розгляд. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач в позовній заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог, у випадку неявки відповідачів не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання. На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає відповідачів належним чином повідомленими про дату, час і місце судового засідання. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотань позивачки про слухання справи за її відсутності та в зв`язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.11.2020 року № 233525373. Згідно з довідкою, виданою виконкомом Мордвинівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 19.10.2020 року, [PERSON] зареєстрований та проживає у будинку [ADDRESS] . [PERSON] невістка, [PERSON] онук за місцем реєстрації не проживають з 2017 року /а.с.14/. В силу того, що місце проживання відповідачів зареєстроване за вказаною адресою у будинку, що належить позивачу, але не проживають там тривалий час близько трьох років, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна \~має \~право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки відповідачі мешкали за однією адресою разом з позивачем як члени його сім`ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156\~ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156\~ЖК України та ст. 405\~ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156\~ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157\~ЖК України сам\~факт припинення\~сімейних відносин\~з власником\~(власниками)\~квартири не\~позбавляє колишніх\~членів його\~(їх)\~сім`ї\~права користуватися\~займаним приміщенням\~і не\~є підставою\~для їх\~виселення з\~цього жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає\~член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав,\~\~передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідачі як члени сім`ї власника будинку не мешкають у будинку [ADDRESS] без поважних причин, понад трьох років, інше не встановлено домовленістю між ними, тому на підставі статті 405 ЦК України, відповідачі можуть бути визнані такими, що втратили право користування житловим приміщенням, і тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved