Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Прокурор в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], зазначивши, що ним було вчинено злочин, передбачений ст.286,ч.1 КК України, за який його було звільнено від кримінальної відповідальності ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 03.03.2015 року. [PERSON] обвинувачувався в тому, що 06.01.2012 року близько 07.10 год., керуючи належним йому транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. В звязку з отриманими ушкодженнями [PERSON] з 06.01.2012 року по 16.01.2012 року перебував на лікуванні в Коростенській центральній міській лікарні і на його лікування було витрачено 2836,10 грн.. Просив стягнути зі [PERSON] на користь фінансового управління виконавчого комітету Коростенської міської ради 2836,10 грн. витрат на лікування потерпілого від вчиненого [PERSON] злочину. В судовому засіданні прокурор Слобожанюк Олена Миколаївна позовні вимоги підтримала з вищезазначених підстав та просила їх задовольнити. Пояснила, що кримінальне провадження відносно [PERSON] була закрито з нереабілітуючих підстав, тому він несе матеріальну відповідальність за спричинену ним шкоду. Витрати на лікування потерпілого від злочину були понесені лікувальним закладом, тому вони підлягають відшкодуванню особою, що вчинила злочин. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, клопотали про залучення до участі в справі як співвідповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА»», яке, на їх думку, має нести відповідальність за спричинену відповідачем шкоду, оскільки він застрахував в товаристві свою цивільну відповідальність. Представник пояснив, що вина його довірителя у вчиненні злочину доведена не була, позивач не довів розмір понесених лікувальним закладом збитків, відшкодовувати збитки має страховик, яким була застрахована цивільна відповідальність [PERSON]. Спеціальний закон, який регулює правовідносини між страховиком та страхувальником, передбачає, що витрати, понесені на лікування потерпілого, має відшкодовувати страховик в межах страхового відшкодування. Залучений до участі в справі співвідповідач - ПАТ «НАСК «ОРАНТА»», позов не визнав, подав письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що обовязок відшкодування витрат закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину несе особа, яка вчинила злочин. Така шкода ним, як страховиком відповідача [PERSON], не відшкодовується, оскільки страхова компанія несе відповідальність за шкоду, спричинену безпосередньо потерпілому від злочину, а лікувальна установа потерпілим від злочину не являється. Вислухавши пояснення сторін та проаналізувавши їх в сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд дійшов висновку про наступне : Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03.03.2015 року [PERSON] за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності було звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ст.286,ч.1 КК України, який 06.01.2012 року близько 07.10 год., керуючи належним йому транспортним засобом, порушив Правила дорожнього руху, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], який отримав тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Вказана обставина звільнення від відповідальності не є реабілітуючою та не звільняє особу від обовязку відшкодування заподіяної шкоди. Потерпілий [PERSON] з приводу отриманої в результаті ДТП травми перебував на лікуванні в Коростенській центральній міській лікарні з 06.01.2012 року по 16.01.2012 року і на його лікування було витрачено 2836,10 грн., що підтверджено довідкою вказаного лікувального закладу. Відповідно до ст.1206,ч.1 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №11 від 17.07.1995р. «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі. Всі інші витрати (наприклад, пов'язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі: Закон) у разі страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страховик забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Під час дорожньо-транспортної пригоди лікувальний заклад, в інтересах якого подано позов, шкоди не зазнав, тому посилання сторони відповідача [PERSON] на те, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] як власника наземного транспортного засобу застрахована в Житомирському регіональному відділенні ПАТ НАСК «Оранта» згідно поліса №АВ/0668739 від 01.01.2012 року та підлягає стягненню із вказаної особи, не ґрунтується на положеннях закону. Вищевказаний закон передбачає відшкодування шкоди страховиком у разі завдання застрахованою особою шкоди саме потерпілому чи його майну, передбаченої ст.22-31 Закону. Зазначені в ст.24 вказаного Закону, на який посилається сторона відповідача, витрати відшкодовуються страховиком в тому разі, якщо такі витрати понесені самим потерпілим, а не закладом охорони здоров'я. Ця позиція ґрунтується на аналізі положень ст.22,23 Закону, відповідно до яких страховик відшкодовує шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи; шкода, повязана з лікуванням потерпілого є одним з видів шкоди, заподіяної життю та здоровю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В даному випадку витрати були понесені закладом охорони здоров'я на лікування потерпілої від злочину особи, а не потерпілою особою, тому не можуть розглядатись як шкода в розумінні ст.ст.22-31 Закону та не підлягають відшкодовуванню страховиком. Інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи (пропущення строку позовної давності тощо), та докази на їх підтвердження відсутні. За таких обставин, понесені закладом охорони здоров'я витрати підлягають відшкодуванню безпосередньо відповідачем [PERSON], до якого і були заявлені позовні вимоги. Тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного ,

Outcome: approved