Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. В обґрунтування позову посилаючись на те, що 15.12.2016 близько 09:45 год. водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Рендж Ровер», д.н.з. [NUMBER] , під час здійснення розвороту в районі будинку № 3-Д по проспекту Героїв в м. Дніпрі, не зайняв крайнє ліве положення, внаслідок чого, змінюючи напрямок свого руху, не переконався, що це буде безпечно, та скоїв зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень, заподіяні матеріальні збитки, постраждалих немає. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2017 по справі № 201/85/17-ц, яка набрала чинності 07.02.2017, винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Відповідно до звіту № SOS_-161223-03650 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 04.01.2017, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Ford Sierra реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 31410,41 грн. 27.04.2017 МТСБУ визначило розмір регламентної виплати в сумі 19992,95 грн., яка була сплачена потерпілій особі на підставі Наказу МТСБУ № 3906 від 04.05.2017 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] ». Крім того, МТСБУ сплатило ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого у ДТП автомобіля потерпілого по справі МТСБУ: 38308 в сумі 1300,00 грн. Таким чином, до позивача, відповідно до чинного законодавства, після виплати страхового відшкодування, перейшло право вимоги до винної особи відповідача, у розмірі фактичних затрат, пов`язаних із відшкодуванням збитків страхувальнику за вищезазначену дорожньо-транспортну пригоду, а тому позивач просить стягнути з відповідача на їх користь завдану шкоду в порядку регресу в розмірі 21292,95 грн. та судові витрати по справі. Представник позивача не скористався правом брати участь у судових засіданнях; в окремо поданій заяві просив розглядати справу у його відсутність, зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, не скористався правом надання відзиву на позов. Представником відповідача до суду надано клопотання про відкладення розгляду справу в зв`язку із запровадженням карантину. В силу положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі "Смірнова проти України"). Крім того, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі №907/425/16. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч.2 ст.372 ЦПК України). Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року №87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1, на всій території України установлено карантин. Розгляд справи було відкладено 19.06.2020 року. Посилання в клопотанні представника відовідача від 24 липня 2020 року на загальнодержавний карантин, як на підставу для чергового відкладення справи, не може бути прийнято до уваги, оскільки постанова Кабінету Міністрів України № 211 від 11 березня 2020 року не зупинила роботу судів і не містить заборони участі сторін у судових засіданнях. Наразі карантинні заходи є послабленими, з 12 травня 2020 року дозволена робота адвокатських офісів, а з 01 червня 2020 року Україна перейшла на 3 етап карантинних послаблень. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст.44 ЦПК України). Відповідач по справі проживає в м. Дніпро, представник відповідача здійснює адвокатську діяльність в м. Дніпро, а тому суд вважає, що останні мають об`єктивну можливість з`явитися в судове засідання. Обов`язковою явка сторін у судове засідання не визнавалась. Матеріали справи містять достатньо доказів для її розгляду. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути дану справу без участі належним чином сповіщених відповідача [PERSON] та його представника. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Як встановлено судом, 15 грудня 2016 року о 09 годині 45 хвилин водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Рендж Ровер», д.н.з. [NUMBER] , під час здійснення розвороту в районі будинку № 3-Д по проспекту Героїв в м. Дніпрі, не зайняв крайнє ліве положення, внаслідок чого, змінюючи напрямок свого руху, не переконався, що це буде безпечно, та скоїв зіткнення з автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] , який здійснював рух у крайній лівій смузі попутного напрямку прямо. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень, заподіяні матеріальні збитки, постраждалих немає. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27.01.2017 по справі № 201/85/17-ц, яка набрала чинності 07.02.2017, винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано [PERSON] . Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на день ДТП застрахована не була, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ. Відповідно до звіту № SOS_-161223-03650 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 04.01.2017, вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу Ford Sierra реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження, за станом на дату оцінки, становить 31410,41 грн. Судом встановлено, що на підставі наказу моторного (транспортного) страхового бюро України № 3906 від 04.05.2017 «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих [PERSON] » потерпілій особі [PERSON] було перераховано страхове відшкодування в розмірі 19992,95 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3906рв від 04 травня 2017 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Також, позивачем були сплачені послуги ПрАТ СК «ПЗУ Україна» за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого у ДТП автомобіля потерпілого по справі МТСБУ: 38308, в розмірі 1300,00 грн., що також підтверджується платіжним дорученням № 38308рв від 16 травня 2017 року, копія якого долучена до матеріалів справи. Позивачем була направлена на адресу відповідача досудова вимога за вих. № 78/06 від 22.06.2018 про необхідність відшкодування шкоди в порядку регресу, проте, шкода станом на час звернення до суду з даним позовом відповідачем позивачу не відшкодована. Спірні правовідносини виникли із зобов`язань, що виникають із відшкодування шкоди в порядку регресу. Дослідив докази, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, дані спірні правовідносини регулюються загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому суд вважає, що страхові відшкодування підлягають стягненню з відповідача в порядку регресу. За ч. 6 ст. 82 УПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до положень п. 35.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, позивач має право вимагати сплати страхового відшкодування як від власника, так і від водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 4 ст. 77 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати в порядку регресу в розмірі 21292,95 грн. Питання про розподіл судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, вирішено у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України: з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved