Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], вказуючи, що 07.06.2014 року, вона [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON]. Від шлюбу мають неповнолітню дитину: - сина [PERSON], [INFO]. Дитина залишилася проживати разом з позивачкою, так як вона та відповідач, як батьки неповнолітньої дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, дійшли взаємної згоди, що їх син повинен проживати разом з нею позивачкою по справі [PERSON]. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.12.2016 року шлюб між сторонами розірвано, сторони не проживають разом, однією сім'єю, та не ведуть спільне господарство з лютого 2015 року. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем, допомогу, яку добровільно надає відповідач на утримання їх малолітнього сина є недостатньою, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. На підстав викладеного, позивачка просить стягувати аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.06.2017 року та до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не зявилась, від неї надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не зявився, від нього надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що 07.06.2014 року, [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем, [PERSON]. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: - сина [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження серія І-ЖС №295233, /а.с.3/. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 06.12.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 30.12.2016 року /а.с. 4/. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем дитина проживає з [PERSON], зі своєю матір'ю, та знаходиться на її утриманні. Відповідач, [PERSON] не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання їх малолітнього сина у добровільному порядку. Позивачка проживає разом зі своїм сином та проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою, засвідченої директором КП «Житломасив» Мелітопольської міської ради Запорізької області № 3330 від 16.05.2017 року, /а.с.5/. У позивачки, ні у її сина немає нерухомості, зареєстрованої на їх ім'я, а також немає вкладів в банках. З отриманих позивачкою доходів їй необхідно приймати участь в сплаті комунальних послуг за проживання в будинку, купувати одяг та взуття собі та дитині, продукти харчування, та ліки. Інших осіб, які б мали можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання їх сина, у них немає. Проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ч.2 ст.141 Сімейного Кодексу України). [PERSON] є працездатним і має можливість працевлаштуватися на постійне місце роботи. Таким чином, [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання малолітнього сина. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач надає добровільно матеріальну допомогу на утримання сина, але вона є недостатньою. Матеріальний стан позивачки не дозволяє їй в повній мірі та належним чином забезпечувати дитину. Інших неповнолітніх дітей відповідач не має, відрахування по іншим виконавчим документам з доходів відповідача не проводяться. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], і у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі ? частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивачка на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, на виконання вимог ст. 88 ч.3 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved