overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

У березні 2014 року до суду Жовтневого району міста Харкова звернувся з позовом до [PERSON] та просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб з відповідачем зареєстровано 13 жовтня 2004 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 328. Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони не змогли створити гарне подружжя, тому що різні погляди на життя, з приводу чого по різним питанням постійно виникали сварки, вони сталі чужі один одному, втратили почуття любові та поваги, внаслідок чого подальше спільне життя та збереження родини неможливо. Шлюбно-сімейні стосунки припинені з липня 2013 року, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спір про майно відсутній. Як зазначив позивач, їх сім'я розпалась і поновленню не підлягає, в зв'язку з чим просить розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач з'явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання з'явилася, однак надала заяву, відповідно до якої вона проти розірвання шлюбу між нею та позивачем не заперечує, просить провести розгляд справи за її відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 13 жовтня 2004 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 328, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 5). Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO] (а.с.6). Шлюбно-сімейні стосунки припинені з липня 2013 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сім"я розпалась та поновлена бути не може. На даний час спір про майно відсутній. Сторони вважають, що сім"я розпалася та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Враховуючи те, що сторони спільного господарства не ведуть, не мають намір відновлювати сім'ю, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї не можливо, шлюб між ними має бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

У березні 2014 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, зазначивши, що [PERSON], 1980 року народження, який мешкає за адресою: [ADDRESS], спостерігається у психіатра з 2003 року. Посилаючись на те, що після особистого огляду [PERSON], прийшла до висновку про необхідність надання зазначеній особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих. В судовому засіданні представник заявника - Бобик О.О., підтримала заяву, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Заінтересована особа - мати [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення заяви лікаря-психіатра не заперечувала. Прокурор підтримав заяву лікаря - психіатра Швець Н.М. проти задоволення заяви не заперечував, вважаючи її обґрунтованою. Суд, вислухавши пояснення представник заявника - Бобик О.О. думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. У разі необхідності продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON], 1980 року народження, який мешкає за адресою: [ADDRESS] спостерігається у психіатра з 2003 року. Згідно висновку лікаря-психіатра ЛОКПНЛ від 18.03.2014 року, хворий [PERSON] потребує у наданні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с.2). Суд вважає, що у судовому засіданні встановлено факт того, [PERSON] потребує у наданні йому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, тому вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

У березні 2014 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою, зазначивши, що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], спостерігається у психіатра з 1997 року. Посилаючись на те, що після особистого огляду [PERSON], прийшла до висновку про необхідність надання зазначеній особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих. В судовому засіданні представник заявника - Медвецька-Фащук Є.М., підтримала заяву, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення заяви лікаря-психіатра Швець Н.М. не заперечувала, вважаючи її обґрунтованою. Прокурор підтримав заяву лікаря - психіатра Швець Н.М. проти задоволення заяви не заперечував, вважаючи її обґрунтованою. Суд, вислухавши пояснення представник заявника - Медвецька-Фащук Є.М. думку прокурора, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. У разі необхідності продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Як встановлено у судовому засіданні, що [PERSON], [INFO], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], спостерігається у психіатра з травня 1997 року. Згідно висновку лікаря-психіатра ЛОКПНЛ від 18.03.2014 року, хвора [PERSON] потребує у наданні амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с.2-3). Суд вважає, що у судовому засіданні встановлено факт того, [PERSON] потребує у наданні їй амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, тому вимоги заявника є обґрунтованими і підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

У березні 2014 року Луганська обласна клінічна психоневрологічна лікарня в особі лікаря психіатра Гармаш Я.Б. звернулась до суду із вказаною заявою, зазначивши, що [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], спостерігається у психіатра з 2007 року. 11.04.2011 року рішенням Артемівського районного суду м. Луганська, [PERSON] вперше була призначена амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку. Рішенням Артемівського районного суду від 28.10.2013 року [PERSON] було продовжено надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В судовому засіданні представник заявника - Медвецька-Фащук Є.М., підтримала заяву, надала пояснення аналогічні викладеним у заяві. Заінтересована особа - [PERSON] в судовому засіданні підтримала заяву лікаря-психіатра Гармаш Я.Б. вважаючи її обґрунтованою. Прокурор підтримав заяву лікаря - психіатра Гармаш Я.Б., проти задоволення заяви не заперечував, вважаючи її обґрунтованою. Суд, вислухавши пояснення представник заявника - Медвецька-Фащук Є.М. думку прокурора, заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, вважає вимоги заяви такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. У разі необхідності продовження надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], мешкає за адресою: [ADDRESS], спостерігається у психіатра з травня 2007 року. 11.04.2011 року рішенням Артемівського районного суду м. Луганська, [PERSON], вперше була призначена амбулаторна психіатрична допомога у примусовому порядку. 28.10.2013 року рішенням Артемівського районного суду м. Луганська, було задоволено заяву лікаря-психіатра Луганської обласної клінічної психоневрологічної лікарні Гармаш Я.Б. та продовжено в наданні [PERSON], амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку (а.с.3). Враховуючи вищезазначене, суд вважає вимоги лікаря-психіатра Гармаш Я.Б. обґрунтованими і такими що підлягають задоволенню. Відповідно до висновку лікарів-психіатрів № 19 від 19.03.2014 року, комісія лікарів психіатрів прийшла до висновку, що [PERSON] [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], необхідно продовжити судом надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, згідно із ст. 12 ЗУ «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року із профілактичною ціллю. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся в Єнакіївський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, відповідно до укладеного кредитного договору № GOENRX06760051 від 3 жовтня 2006 року, [PERSON] отримав кредит у розмірі 1771 гривня зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 13 березня 2014 року він має заборгованість у розмірі 20335,47 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився надав суду заяву, в якій просить розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином, причину неявки суду не повідомив, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 3 жовтня 2006 року [PERSON] уклав з позивачем кредитний договір № GOENRX06760051 (а.с. 7-10), отримавши кредит у розмірі 1771 гривня зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Умови договору відповідачем не виконуються. Станом на 13 березня 2014 року він має заборгованість у розмірі 20335,47 гривень (а.с.5). Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Крім того статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору. Згідно п. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Згідно інформації, наданої позивачем, [PERSON] має заборгованість: - 864,64 грн. - по кредитній заборгованості; - 7000,30 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 170,04 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 13080,38 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Від цієї суми заборгованості віднімається суму, у ролзмірі 2224,44 гривні, яка була задоволена судовим наказом Єнакіївського міського суду Донецької області від 11 липня 2008 року з відповідача [PERSON] на користь позивача ПАТ КБ "Приват Банк", різниця становить 18890,92 гривень. А також штрафи відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг: - 500 гривень - штраф (фіксована частина); - 944,55 гривень - штраф (процентна складова). На підставі вищевикладеного суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 20335,47 гривень підлягають задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У березні 2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 21680,64 грн. за кредитним договором № б/н від 05.10.2007 року та судових витрат. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Узв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 21680,64 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судовому засіданні визнав позов, зробивши усну заяву. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, роз'яснивши відповідачеві наслідки визнання ним позову, суд вважає за можливе прийняти заяву відповідача, оскільки вона не порушує інтереси сторін чи інших осіб і не суперечить вимогам закону. Матеріалами справи встановлено, що 05.10.2007 року між позивачем та [PERSON] укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 3000,00 грн., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 2% в місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія - 3,5 % (а.с.10). Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій він висловив бажання оформити кредит на своє ім'я, а також він ознайомився з умовами та правилами надання батьківських послуг, тарифами ПриватБанка. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 28.01.2014 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 21680,64 грн.(а.с.5-6). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність свої вини у порушенні зобов'язання. Відповідач таких доказів суду не надав та погодився з тим, що дійсно має заборгованість перед позивачем. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в належному розмірі на користь позивача у сумі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 16 липня 2005 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу з відповідачем у них народилася дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку відповідач не надає. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини усіх його видів доходів, щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про час дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується телефонограмою ( а.с.13), але надала суду заяву про розгляд справи за своєю відсутністю ( а.с.14), у якій підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с.15), позов визнав, проти стягнення з нього аліментів не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданої копії свідоцтва про народження дитини, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.3). На теперішній час дитина знаходиться на утриманні матері - позивача по справі, що підтверджується актом складеним комісією ТОВ "Ліра ЛТД" від 18.03.2014 року (а.с.4), наданим [PERSON] Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати свої неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, у зв'язку з чим суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного, та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позовній заяві він посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони перебувають з 25 серпня 2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що подружнє життя не склалося внаслідок різних характерів та поглядів на життя, що призвело до напружених відносин у сім'ї, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, вважає, що сім'я розпалася остаточно, миритися не бажає. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Позивач у судовому засіданні позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 серпня 2012 року. Від шлюбу мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення ( ст. 185 СК України ). Враховуючи наведене суд вважає за необхідне задовольнити позов та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1 200,00 грн. щомісячно але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 229 грн. 40 коп., понесені судом по предмету спору про стягнення аліментів. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

У березні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, мотивуючи тим, що [INFO] померла її сестра - [PERSON], про що видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2013 року, виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, яким все своє майно заповідала позивачці. До нотаріальної контори позивачка не звернулася, оскільки захворіла і не мала змоги звернутись до нотаріуса, а коли одужала, то строк для прийняття спадщини вже було пропущено. Постановою приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області від 16.02.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просили визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини. В судовому засіданні позивачка та її представник свої вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з"явився двічі, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився двічі, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Вислухавши сторін, дослідивши докази, зібрані в справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Встановлено, що [INFO] померла сестра позивачки, [PERSON], це підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області 12.11.2013 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS]. На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт посвідчений секретарем виконкому Крюківщинської сільської ради Платоновою Г.Н. Києво-Святошинського району Київської області, яким все своє майно заповідала позивачці. До нотаріальної контори позивачка не звернулася, оскільки захворіла та в неї піднялась температура, а коли одужала, строк подання даяви про прийняття спадщини вже було пропущено. Таким чином, суд має задовольнити даний позов, оскільки вважає причини пропущення позивачами строків для прийняття спадщини поважними.

Outcome: approved