Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - Банк) звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач на підставі Кредитного договору № 04-02-08/218 від 20.05.2011 року надав ТОВ «А.М.В.» кредит в сумі 825.000,00 дол. США (далі Кредитний договір). Кредит було надано для поповнення обігових коштів та рефінансування кредитної заборгованості ПАТ КБ «Євробанк». В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (відповідачем) укладено договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя від 20.05.2011 року №04-02-08/219, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1238 (далі - Договір іпотеки). За умовами п.1.2. Договору іпотеки предметом наступної іпотеки є: комплекс, Приймально - заготівельний пункт: - адміністративне приміщення: заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, загальною площею 2680,3 кв.м., що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м. (літера А2) та об'єктів інфраструктури і розташований за адресою: [ADDRESS] За твердженням позивача, наступна іпотека обумовлена рефінансуванням кредитної заборгованості ТОВ «А.М.В.» в ПАТ КБ «Євробанк» (п. 2.3 Кредитного договору), у зв'язку з чим, ПАТ КБ «Євробанк» надав нотаріальну згоду № 2284 від 20.05.2011р. на передачу в наступну іпотеку нерухомості - комплекс, Приймально - заготівельний пункт: - адміністративне приміщення: заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, загальною площею 2.680,3 кв.м., що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м. (літера А2) та об'єктів інфраструктури і розташований за адресою: [ADDRESS]. Як зазначає позивач, у зв'язку з погашенням заборгованості за кредитами ТОВ «А.М.В.» в ПАТ КБ «Євробанк», за рахунок кредитних коштів ПАТ «Промінвестбанк», отриманих згідно Кредитного договору про відкриття відновлювальної кредитної лінії №04-02-08/218, ПАТ КБ «Євробанк» 30.05.2011р. здійснив вилучення записів з державного реєстру іпотек та з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація вилучення запису) № 31588953 від 30.05.2011 та Витяг про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення) № 31588896 від 30.05.2011). Пунктами 3.1.5., 5.1., 5.2. Договору іпотеки передбачено, що Банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, вимагати від іпотекодавця дострокового виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору у разі невиконання Позичальником - ТОВ «А.М.В.» зобов'язань за Кредитним договором, а саме - при основному або частковому неповерненні у встановлені Кредитним договором строки кредитних коштів, несплати або часткової несплати відсотків за кредит, неустойки (пені, штрафу), що передбачені Кредитним договором. ТОВ «А.М.В.», в порушення умов п.п. 4.2.1, 4.2.2 Кредитного договору, не виконав прийняті на себе зобов'язання, а саме - не здійснив погашення кредиту згідно встановленого графіку зниження ліміту, не сплатив проценти за користування кредитними коштами. Позивач зазначає, що ним на виконання вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», 17.07.2013 Банком на адресу позичальника ТОВ «А.М.В.», майновому поручителю [PERSON], фінансовим поручителям [PERSON] та ПП «Автолюкс-2000» були направлені повідомлення про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору та вимоги про погашення кредитної заборгованості простроченої заборгованості за Кредитним договором у сумі 762.600,00 дол. США (станом на 16.07.2013) з пропозицією погасити заборгованість в тридцятиденний строк. При цьому, банк попередив останніх, що у випадку непогашення боргу буде розпочата процедура стягнення заборгованості в судовому порядку, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначені вимоги Банку були отримані [PERSON] 26.07.2013, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але до теперішнього часу з боку майнового поручителя [PERSON] не виконані. І станом на 16.09,2013 року сума простроченої заборгованості за тілом кредиту за Кредитним договором складає 762.600,00 доларів США, а тому позивач вважає, що він вправі звернути стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Натомість, Банк зазначає, що існують обставини, які перешкоджають у реалізації Банком прав іпотеко держателя у зв'язку з порушенням майновим поручителем умов Договору іпотеки та законодавства України, що виразилось у зведенні нової будівлі на земельній ділянці, на якій розташований Предмет іпотеки та отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого як на дійсний предмет іпотеки, так і на новостворене майно. Так, за умовами Договору іпотеки, [PERSON], як іпотекодавець, зобов'язаний без письмового дозволу Іпотекодержателя - Банку не здійснювати самовільного будівництва на земельній ділянці, на якій розташований предмет іпотеки. Натомість, 18.02.2012 [PERSON] отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно, згідно якого до складу майна, що є предметом іпотеки адмін. будівля загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м. (літера А2) додано самовільно новостворене в період дії Договору іпотеки майно - магазин-офісу, 2, загальною площею 261,5 кв.м. Позивач зазначає, що в порушення ч.3 ст.9 Закону України «Про іпотеку», п.п. 4.1.12., 4.2.3. Договору іпотеки іпотекодавець [PERSON], за відсутності отримання будь-яких дозволів Банку на зведення нової будівлі (споруди) на земельній ділянці, на якій розташований Предмет іпотеки, самовільне будівництво нерухомого майна - магазин-офісу, 2, загальною площею 261,5 кв.м. Позивач стверджує, що способами захисту цивільних прав та інтересів з поміж іншого визначено визнання права. Частиною 1 ст. 574 ЦК України встановлено, що застава виникає на підставі, зокрема, рішення суду. Згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі, зокрема, рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Співставлення предмету іпотеки вказаного в Договорі іпотеки із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя №04-02-08/219 від 20.05.2011 із переліком нерухомого майна, визначеного в свідоцтві про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року свідчать про розбіжності в переліку майна, яке було предметом іпотеки на момент укладення Договору іпотеки та на момент подання позовної заяви до суду. Тому, позивач просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача подав суду заперечення, в якому проти задоволення позову заперечив та вказав, що позивач просить суд звернути стягнення на об'єкт нерухомості, який є відмінним від предмета іпотеки за Договором іпотеки. Представник відповідача вважає, що іпотека є припиненою на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», оскільки комплекс нерухомого майна, який був переданий позивачу в іпотеку за Договором іпотеки, є втраченим у зв'язку з його переробкою, на основі якої виникла нова річ, а тому іпотека є припиненою, адже відповідно до ч.1 ст. 188 ЦК України, якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, воно вважається однією річчю. Тому відповідач вважає, що внаслідок проведеної реконструкції предмета іпотеки виникла нова річ, яка має інше функціональне призначення, вартість переробки іпотеки є істотною, а тому є всі підстави вважати, що іпотека є припиненою на підставі абз. 5 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Крім того, представник відповідача в запереченнях на позов зазначив, що у суду немає підстав звертати стягнення на нерухоме майно, оскільки позивач не довів належними і допустимими доказами розмір заборгованості позичальника за кредитним договором. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, а представник відповідача проти задоволення позову заперечив. Представник третьої особи проти задоволення позову заперечив. Суд, заслухавши представників позивача, відповідача, третьої особи, дослідивши письмові матеріали та відповідно до ч. 3, 4 ст. 10 ЦПК України сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередивши їх про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяючи здійсненню їхніх прав, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З огляду положень ст.ст. 57 і 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Судом достовірно встановлено, що 20.05.2011 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиійний банк» (далі - Банк) та ТОВ «А.М.В.» (далі - Позичальник) укладено кредитний договір № 04-02-08/218 (далі - Кредитний договір) за умовами якого позивач зобов'язався адати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії у сумі, яка не може перевищувати 825.000,00 дол. США. Кредитним договором встановлено наступний графік ліміту: з дати укладення договору ліміт встановлюється в сумі 825.000дол.США; 15.03.2012 року ліміт встановлюється в сумі 525.000 дол. США; 15.08.2012 року ліміт встановлюється в сумі 0 дол. США; 16.08.2012 року ліміт встановлюється в сумі 825.000 дол. США; 15.03.2013 року ліміт встановлюється в сумі 550.000 дол. США; 16.04.2013 року ліміт встановлюється в сумі 275.000 дол. США; 15.05.2013 року ліміт встановлюється в сумі 0 дол. США; 16.05.2013 року ліміт встановлюється в сумі 825.000 дол. США; 14.03.2014 року ліміт встановлюється в сумі 550.000 дол. США; 15.04.2014 року ліміт встановлюється в сумі 275.000 дол. США; 15.05.2013 року ліміт встановлюється в сумі 0 дол. США (остаточне повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту) (2.1., 2.2. Кредитного договору, з урахуванням договорів про внесення змін до Кредитного договору). Кредит надано ТОВ «А.М.В.» для поповнення обігових коштів та рефінансування кредитної заборгованості ПАТ КБ «Євробанк» (п. 2.3 Кредитного договору). Згідно п. 3.1. Кредитного договору, з урахуванням договорів про внесення змін до Кредитного договору, кредит надається Банком Позичальнику шляхом перерахування коштів з кредитного на поточний рахунок Позичальника відкритий в Банку. Відповідно до п. 4.2.1. Кредитного договору позичальник зобов'язався у встановлений п.п. 2.1., 2.2. цього договору строк остаточно повернути всі отримані в межах кредитної лінії суми кредиту. Банк виконав прийняті і на себе за Кредитним договором зобов'язання в повному обсязі, а саме - відкрив ТОВ «А.М.В.» позичковий рахунок та рахунки для нарахування та сплати процентів, надав кредитні кошти в сумі 825 000 дол. США, що підтверджується: меморіальним ордером №10/23 від 25.05.2011 року, меморіальним ордером №41/23 від 31.05.2011р., а також виписками по рахункам. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (відповідачем) укладено договір іпотеки з застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя від 20.05.2011 року №04-02-08/219 (далі - Договір іпотеки), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1238 (далі - Договір іпотеки). Згідно п. 1.1. Договору іпотеки цей договір забезпечує вимоги іпотеко держателя, що випливають з Кредитного договору, за умовами якого Позичальник зобов'язаний повернути іпотеко держателю кредит у розмірі 825.000,00 дол. США до 15.05.2014 року. За умовами п.1.2. Договору іпотеки предметом наступної іпотеки є: комплекс, Приймально - заготівельний пункт: - адміністративне приміщення: заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, загальною площею 2680,3 кв.м., що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м. (літера А2) та об'єктів інфраструктури і розташований за адресою: [ADDRESS] Наступна іпотека обумовлена рефінансуванням кредитної заборгованості ТОВ «А.М.В.» в ПАТ КБ «Євробанк» (п. 2.3 Кредитного договору), у зв'язку з чим, ПАТ КБ «Євробанк» надав нотаріальну згоду реєстровий №2284 від 20.05.2011 року на передачу в наступну іпотеку нерухомості; - комплекс. Приймально - заготівельний пункт: - адміністративне приміщення; заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, загальною площею 2.680,3 кв.м., що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м. (літера А2) та об'єктів інфраструктури і розташований за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з погашенням заборгованості за кредитами ТОВ «А.М.В.» в ПАТ КБ «Євробанк», за рахунок кредитних коштів ПАТ «Промінвестбанк», отриманих згідно Кредитного договору, ПАТ КБ «Євробанк» 30.05.2011р. здійснив вилучення записів з державного реєстру іпотек та з єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (витяг про реєстрацію у Державному реєстрі іпотек (реєстрація вилучення запису) №31588953 від 30.05.2011 та Витяг про реєстрацію у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (реєстрація вилучення) № 31588896 від 30.05.2011). Згідно п. 2.1.9. Договору іпотеки в разі, коли в момент настання терміну виконання позичальником будь-якого зобов'язання, що випливає з умов кредитного договору, вказане зобов'язання позичальником виконано не буде, а також у разі виникнення інших підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачених цим договором, іпотеко держатель отримує право звернути стягнення на предмет іпотеки, його реалізувати згідно розділу 5 цього договору та одержати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця. Умовами п. 3.1.5., 5.1., 5.2. Договору іпотеки передбачено, що Банк набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію, вимагати від іпотекодавця дострокового виконання зобов'язань, що випливають з кредитного договору у разі невиконання позичальником - ТОВ «А.М.В.» зобов'язань за Кредитним договором, а саме - при повному або частковому неповерненні у встановлені Кредитним договором строки кредитних коштів, несплати або часткової несплати відсотків за кредит, неустойки (пені, штрафу), що передбачені Кредитним договором. Відповідач зобов'язався своєчасно повідомляти іпотекодержателя про будь-яку загрозу знищення, пошкодження, псування чи погіршення стану предмета іпотеки, а також про будь-які обставини, які можуть негативно вплинути на права іпотеко держателя за цим договором (п. 4.1.8. Договору іпотеки). Також відповідач зобов'язався не здійснювати самовільного будівництва на земельній ділянці, на якій розташований предмет іпотеки, без письмового дозволу іпотеко держателя (п. 4.1.12. Договору іпотеки). Вказаний обов'язок кореспондується з положеннями п. 4.2.3. Договору іпотеки, згідно з якими виключно на підставі згоди іпотеко держателя відповідач, як іпотекодавець, матиме право зводити, знищувати, здійснювати реконструкцію (перепланування, перебудову) або проводити капітальний ремонт предмету іпотеки, чи здійснювати істотні поліпшення предмету іпотеки, включаючи земельну ділянку. Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.04.2011 року №29750032 [PERSON] належало на праві приватної власності наступне майно: комплекс, Приймально - заготівельний пункт: - адміністративне приміщення: заготівельний пункт; об'єкти інфраструктури, що складається з адміністративного приміщення загальною площею 948,4 кв.м. (літера А1), заготівельного пункту загальною площею 1731,9 кв.м. (літера А2) за адресою: [ADDRESS] Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.12.2012 року [PERSON] належить наступне майно: комплекс за адресою [ADDRESS] Зазначений комплекс складається з адміністративної будівлі, 1, загальна площа 948,4 кв.м.; магазин-офіс, 2, загальна площа 261,5 кв.м.; складське приміщення, 3, загальна площа 1731,9 кв.м. Листами від 16.07.2013 року № 116-00-75/183, №116-00-75/184 на ім'я [PERSON] Банк повідомив про те, що ТОВ «А.М.В.» протягом тривалого часу свої боргові зобов'язання не виконує належним чином, станом на 16.07.2013 року заборгованість складає 762.000,00 дол. США. Тому Банк вимагає погасити прострочену заборгованість за кредитом в сумі 762.000,00 дол. США протягом 30 днів після отримання вказаного листа. Зазначені листи отримано [PERSON] 26.07.2013 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Оскільки параграфом 1 є параграф "Позика", то положення цього параграфу також можуть бути застосовані до Кредитного договору, оскільки іншого не встановлено і не випливає з Кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки ТОВ «А.М.В.» отримало кредит в сумі 825.000,00 дол. США, а згідно матеріалів справи сплатило суму основного боргу 12.11.2012 року 15.000,00 дол. США, 28.12.2012 року 30.000,00 дол. США, 07.02.2013 року 10.000,00 дол. США, 12.02.2013 року 4400,00 дол. США, 15.02.2013 року 3.000,00 дол. США, то заборгованість ТОВ «А.М.В.» перед позивачем складає 762.600,00 дол. США основного боргу. Посилання сторони відповідача та третьої особи на те, що при розрахунку не враховано інші платежі судом відхиляються, оскільки інші платежі, на які посилалися представник відповідача та третьої особи, є платежами по сплаті відсотків за користування кредитом, а вказані платежі не є предметом спору, оскільки Банк просить стягнути лише заборгованість за основним боргом. Доказів погашення заборгованості в сумі 762.600,00 дол. США тіла кредиту суду не надано. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», наступна іпотека - передання в іпотеку нерухомого майна, яке вже є предметом іпотеки за попереднім іпотечним договором. Пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно. Виший пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного и того ж нерухомого майна, а нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна. Згідно положень ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застав є іпотека, що є заставою нерухомого майна, яке залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ст. 575 ЦК України). Згідно ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки. Статтею ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 33, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися, зокрема, на підставі рішення суду. За змістом ч. 3 ст. 9 закону України «Про іпотеку» іпотекодавець може зводити, знищувати або проводити капітальний ремонт будівлі (споруди) виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Як видно з встановлених обставин, на час укладення Договору іпотеки, предмет іпотеки мав відповідні характеристики, щодо його складових, площі та інші. Натомість після укладення Договору іпотеки іпотекодавець без дозволу іпотекодержателя та без повідомлення останнього шляхом перебудови предмету іпотеки вніс до нього зміни, в результаті чого змінили площі окремих будівель комплексу та склад приміщень. Отже, іпотекодавець в порушення вимог ч. 3 ст. 9 закону України «Про іпотеку», умов Договору іпотеки самостійно перебудував комплекс, який є предметом іпотеки. Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, в порушення ч. 3 ст. 9 закону України «Про іпотеку», п.п. 4.1.12; 4.2.3. Договору іпотеки іпотекодавець [PERSON], за відсутності отримання будь-яких дозволів Банку, здійснив перебудову комплексу, який є Предметом іпотеки. В наслідок зазначений дій іпотекодавця, іпотекодержателю ускладнено реалізацію своїх прав на звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Способи захисту суб'єктивних цивільних прав - це закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Як видно з норм ЦК України в силу застави нерухомого майна (іпотеки) кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна перед іншими кредиторами (ст.ст. 572, 575 ЦК України), при цьому застава (іпотека) може виникати на підставі рішення суду (ч. 1 ст. 574 ЦК України, ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суду зважає й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)). Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору (вказаний підхід викладено в Аналізі Верховного Суду України практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України). З викладеного вбачається, що дії відповідача на зміну складу предмету іпотеки в супереч вимог законодавства і Договору іпотеки несправедливими, недобросовісними та нерозумними (ст. 3 ЦК України), а такі дії відповідача є зловживання цивільним правом на шкоду іпотеко держателю (ст. 13 ЦК України). В протилежному випадку слід було би погодитись із тим, що у випадку перебудови предмету іпотеки в супереч вимог законодавства, умов договору іпотеки, іпотекодавець уникав би зверненню стягнення на цей об'єкт. Отже, суд вважає, що вимоги позивача про визнання права на іпотеку комплексу нерухомого майна є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 9 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року № 5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема, зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи те, що відповідач (позичальник) порушив умови Кредитного договору і не усунув їх у встановлений строк, то у Банка виникло право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до Договору Іпотеки. Отже вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню. Посилання представників відповідача і третіх осіб на рішення судів судом відхиляються, оскільки вони не набрали законної сили. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати покладаються на відповідача.

Outcome: approved