Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УНІКА» Кондрашов К.О. звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, мотивуючи тим що між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АС/6367656 від 21.10.2013 року, згідно якого ПрАТ «СК «УНІКА» взяло на себе зобов»язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «ВАЗ», д/н 83185ТВ, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 15.08.2014 року, внаслідок ДТП, яке сталося з вини [PERSON], пошкоджено автомобіль [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіль марки «ВАЗ» під керуванням відповідача. Позивач перерахував на рахунок ТОВ «Торгмережі України» страхове відшкодування в розмірі 37570,49 грн.. Просить в порядку регресу стягнути з відповідача компенсацію з виплаченого страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль «DAF» та стягнути суму, сплаченого при подачі заяви, судового збору в розмірі 1378,00 грн. Представник позивача до початку судового засідання подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до початку судового засідання подав заяву з проханням справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнає повністю, заперечень проти позову немає. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представника третьої особи, суд, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. На підставі ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 21.10.2013 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та [PERSON] укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АС/6367656, згідно якого ПрАТ «СК «УНІКА» взяло на себе зобов'язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки «ВАЗ», д/н 83185ТВ, його окремих частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 15 серпня 2014 року о 03.00 год., [PERSON], керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21011», реєстраційний номер [NUMBER] та рухаючись по автомобільній дорозі Київ-Чоп у напрямку до м. Чоп, при проїзді її ділянки в районі 489 км + 515 м біля м. Буськ Львівської області, порушив вимоги P. 1 п. п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «безпечна швидкість» та «небезпека для руху»); Р. 2 п. п. 2.3 б), д), 2.9 а); Р. 12 п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які виразилися в тому, що він, знаходячись в стані алкогольного сп'яніння (згідно висновку експерта № 2707/2014-т судово-токсикологічної експертизи від 22.08.2014), проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не урахував дорожню обстановку щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та безпечно керувати ним, що призвело до втрати контролю над його рухом і, як наслідок, виїзду на зустрічну смугу та зіткнення із автопоїздом у складі автомобіля сідлового тягача -Е «DAF ТЕ 47", реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа «LAMBERET», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON]. Вироком Буського районного суду Львівської області від 05.02.2015 року (справа № 440/1829/14-к, провадження 1-кп/440/14/2015 р.), [PERSON] визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами терміном на один рік. На підставі ст.75 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання встановивши іспитовий строк 2 (два) роки, якщо засуджений виконає обов»язки, передбачені п.2,3 ч. 1 ст.76 КК України. Вирок не оскаржував ся та вступив в законну силу 08.03.2015 р. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення у цивільній справі розглядаючи позов, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Згідно з ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1194 ЦК України регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, яка спричинила пошкодження автомобіля «DAF», та завдала йому майнової шкоди є доведеною. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно вимог Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Вищевказаним законом регламентовано, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Системний аналіз положень цього Закону дає підстави для висновку, що у момент укладення договору обов'язкового страхування страховик приймає на себе зобов'язання відповідати перед невизначеним і невідомим заздалегідь колом осіб за майнову шкоду, завдану цим особам страхувальником відповідальності, тобто приймає на себе фінансові ризики виплати відшкодування завданої страхувальником іншій особі майнової шкоди. Відповідно до положень ст.22 вказаного вище Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Так, згідно Висновку № 261/10-14 від 26.10.2014 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля DAF 95.480, реєстраційний номер [NUMBER], становить 95115,05 грн.. Проте, за страховим актом № 81/[NUMBER] від 25.05.2015 року, затвердженим керівником напрямку з врегулювання збитків на транспорті 08.07.2015 р., страхове відшкодування становить 37570,49 грн. Дану суму позивач перерахував на рахунок ТОВ «Торгмережі України» (платіжне доручення № 023605 від 08.07.2015 року). Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У відповідності до ч.1 ст.22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п.38.1.1 в ст. 38 Закону України «Про обов"язкове страхування цивільно-правової відповідальності», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов відшкодування до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені останнім витрати по сплаті судового збору в розмірі 1378,00 грн..

Outcome: approved