Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

Представник позивача - адвокат Заєць Б.В. завернувся до Літинського районного суду Вінницької області із вказаним позовом мотивуючи його тим, що [INFO] сторін народилась донька [PERSON] . На той час батьки проживали разом без реєстрації шлюбу. Згодом позивач та відповідач перестали проживати разом, а дитина залишилась проживати разом із батьком [PERSON] . Представник позивача зазначає, що на даний час відповідач не бажає надати позивачу можливість спілкуватись із донькою, оскільки за місцем свого проживання він відсутній, на дзвінки відповідає не завжди, не повідомляє точної адреси проживання їхньої спільної дитини. Дані обставини унеможливлюють участь у спілкуванні з дитиною, її вихованні та побачення з нею [PERSON] . Таким чином просить: - зобов`язати відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні та побаченні з дитиною - [PERSON] , [INFO] ; -зобов`язати відповідача повідомляти про зміну місця проживання та перебування дитини; -встановити позивачу способи участі у визнанні та спілкування, а також встановити графік побачень. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась. Представник позивача - адвокат Заєць Б.В. до судового засідання також не з`явився надіславши на адресу суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити у відсутність позивача та її представника. Проти ухвалення заочного рішення на заперечують, а судові витрати просять залишити за позивачем (а.с. 185). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Літинської районної державної адміністрації Вінницької області до судового засідання не з`явився. Надіслали на адресу суду заяву, відповідно до якої просять справу розглянути у відсутність представника органу опіки та піклування. При винесенні рішення покладаються на думку суду (а.с. 184). Представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області, до судового засідання не з`явився. Надіслали на адресу суду заяву, відповідно до якої просять суд цивільну справу слухати у їхню відсутність. Проти позовних вимог не заперечують (а.с. 180). Відповідач [PERSON] до судового засідання в черговий раз не з`явився. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань на адресу суду в черговий раз не надав, хоча про місце дату та час судового засідання був повідомлений заздалегідь на належним чином, як шляхом надсилання SMS-повідомлень так і шляхом надсилання кореспонденції суду поштовим зв`язком (а.с. 150, 161, 172, 179). У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки сторона позивача проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, а відповідач уникає явки до суду. У свою чергу відповідач також не забезпечив явку свого представника до суду та/або не заявив клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 8) батьками [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 753/02-28 від 11.09.2019 (а.с. 9) [PERSON] , 1986 року народження та його дочка [PERSON] , 2015 року народження, зареєстровані на території Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за адресою [ADDRESS] (а.с. 9). Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 13.07.2018 (а.с. 10-11) котре набрало законної сили 14.08.2018 ухвалено стягувати зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі п`ятдесяти відсотків від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи стягнення з 24.05.2018. Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (а.с. 12) зазначається про те, що позивачем сплачуються аліменти належним чином на утримання доньки. Довідкою характеристикою Бруслинівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 682/02-28 від 22.07.2019 (а.с. 13) за час проживання [PERSON] на території сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони. Станом на 19.07.2019 [PERSON] на обліку і лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває (а.с. 14). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с. 15) [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , окрім неї за даною адресою зареєстровані та проживають: мати [PERSON] , 1969 року народження, брат [PERSON] , 2007 року народження. Заявою від 17.07.2019 (а.с. 16) позивач [PERSON] звернулась до Літинського відділення поліції з метою встановлення місця знаходження її доньки [PERSON] [INFO] , оскільки позивачу не відомо місце перебування останньої. Заявою до служби у справах дітей від 02.08.2019 позивач [PERSON] просить визначити їй способи участі у вихованні та спілкуванні з її дочкою (а.с. 17). Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв`язку з чим загострились взаємовідносини між відповідачем та позивачкою. Така ситуація в їх відносинах не дає можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з дитиною, який мав би влаштовувати кожну із сторін по справі та враховувати при цьому інтереси малолітньої дитини. У відповідності до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків тощо, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він недостатньо обґрунтований, протирічить інтересам дитини. Розпорядженням Літинської районної державної адміністрації за № 28 від 23.01.2018 (а.с. 40) визначено місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] біля батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Натомість заявою від 17.07.2019 (а.с. 16) позивач [PERSON] звернулась до Літинського відділення поліції з метою встановлення місця знаходження її доньки [PERSON] [INFO] , оскільки позивачу не відомо місце перебування останньої, що свідчить про те, що відповідач [PERSON] спільно із малолітньою [PERSON] змінив місце проживання та чинить перешкоди матері - відповідачу у спілкуванні з дитиною. Суд вважає, що вищевказане розпорядження підтверджує наявність спору між батьками щодо їх участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, але вказане рішення не вирішує спірної ситуації між батьками дитини, тому суд приходить до висновку, що рішення органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та необ`єктивним. Відповідно до положень ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2, 8 ЦПК України, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Відповідно до частин 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1, 2 ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклуванні, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Отже, законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. Окрім того, батьків законодавством зобов`язано вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України). Законодавством також встановлено правовий механізм визначення способу участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо у випадку неможливості досягнення батьками згоди стосовно такого способу, а саме: рішення про визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, приймається органом опіки та піклування на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. І лише у випадку вчинення перешкод того із батьків, з ким проживає дитина, тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, другий із батьків має право звернутися до суду із позовом про усунення цих перешкод. У випадку встановлення судом перешкод з боку того з батьків з ким проживає дитина, тому із батьків, який проживає окремо, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Суд при встановленні способу спілкування має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини, зокрема, мати зобов`язана приймати участь у вихованні дитини постійно, а не тільки за домовленістю із батьком. Не врахування цього при вирішенні спору і встановлення способу спілкування позивача із дитиною виключно за домовленістю із відповідачем та у його присутності може протиправно обмежити їх участь у вихованні дитини. У частинах 1, 2 ст.155 СК України закріплено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини «Хант проти України» та «Олссон проти Швеції» між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які у залежності від природи та важливості можуть переважати над інтересами батьків. Для батьків та дітей бути разом - це основа сімейного життя, більш того, природні стосунки не припиняються від того, що дитина взята на державне піклування. Тобто те, що сторони по даній справі, проживають окремо, не повинно перешкоджати дитині спілкуватись з матір`ю, яка виявляє бажання проводити більше часу з дитиною. Таким чином, судом встановлено, та не заперечується стороною відповідача, що відповідачем чиняться перешкоди у спілкуванні матері з дитиною. Суд із врахуванням зазначених вище норм права, а також встановлених обставин у справі, відсутність обставин, які б перешкоджали спілкуванню матері і дитини, а також відсутністю доказів які б підтверджували факти негативної поведінки, які б могли зашкодити дитині, суд приходить до висновку що вимоги, позивача щодо усунення перешкод з боку відповідача у спілкуванні з малолітньою дитиною та її вихованні є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду даної справи, а відтак підлягають задоволенню. Надавши оцінку представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги наявний спір, що виник між батьками з приводу способу участі матері у вихованні дитини, враховуючи вік, стать, стан здоров`я та інтереси дитини, принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, пасивну позицію відповідача [PERSON] стосовно заявленого позову, зокрема відсутність з його сторони заперечень, суд дійшов висновку за доцільне позов задовольнити у повному обсязі та визначити спосіб участі позивача у вихованні та спілкуванні із донькою [PERSON] , 02.01.2015 згідно позовних вимог. Суд вважає, що систематичні побачення матері із донькою будуть сприяти налагодженню відносин між ними та забезпечать дотримання розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Зазначені графіки спілкування позивача із донькою не будуть порушувати режиму дитини, сталий уклад життя сторін, відповідатимуть інтересам дитини та не суперечитимуть законним інтересам позивача та відповідача. Судові витрати за клопотанням представника позивача слід залишити за позивачем [PERSON] (а.с. 185).

Outcome: approved