Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

Представник ТОВ «Кей-Колект» звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» було укладено Договір факторингу №4 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки (т.3 а.с.260-275), за якими до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за Договорами про надання споживчих кредитів №11166199000 від 07 червня 2007 року, №11163101000 від 08 червня 2007 року, №11248370000 від 07 листопада 2007 року, договорами іпотеки від 11 червня 2007 року №2070, від 07 листопада 2007 року №4722 та договорами поруки № 119593 від 07 червня 2007 року, №119971 від 08 червня 2007 року та №156224 від 07 листопада 2007 року. В зв`язку з цим, ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 15 серпня 2012 року було залучено до участі у справі № 1527/2-574/11 на ТОВ «Кей-Колект» (т.3а.с.278). Відповідачі за первісним позовом не виконували умови погашення кредитів, у зв`язку з чим утворилася заборгованість: - по договору №11166199000 від 07 червня 2007 року в сумі 1 690 103,36 гривень, в тому числі заборгованість за основним боргом 973 398,09 гривень і заборгованість за відсотками 716 705,28 гривень; - по договору №11163101000 від 08 червня 2007 року в сумі 6 076 765,26 гривень, в тому числі заборгованість за основним боргом 3 368 680,42 гривень і заборгованість за відсотками 2 708 084,84 гривень; - по договору №11248370000 від 07 листопада 2007 року в сумі 5 562 569,41 гривень, в тому числі заборгованість за основним боргом 3 219 481,89 гривень і заборгованість за відсотками 2 343 087,52 гривень. Всього 13 320 438,03 гривень. ТОВ «Кей-Колект» просить суд стягнути солідарно з відповідачів за первісним позовом на його користь вказану суму. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] подали зустрічний позов (т.1 а.с.147-177) з подальшим останнім уточненням зустрічних позовних вимог від 26 березня 2018 року (т.6 а.с.13-42). Зустрічний позов обґрунтовано тим, що банк свідомо порушив імперативні вимоги діючого законодавства України про захист прав споживачів та приписи Національного Банку України, які визначені законом як істотні та є необхідні для укладення та виконання договорів про надання споживчих кредитів, навмисно не виконав вимоги Закону щодо надання Позичальнику об`єктивної, повної та достовірної інформації про умови кредитування під час укладення договорів, приховав фактичне значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредитів, чим ввів Позичальника в оману щодо ціни договорів, що є нечесною підприємницькою практикою. В кредитні договори, які є договорами приєднання, банк включив несправедливі умови збільшення процентної ставки та дострокового погашення кредитів, внаслідок яких всупереч принципу добросовісності їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. За таких обставин позивачі за зустрічним позовом просять суд визнати кредитні договори, додаткові угоди до них та договори іпотеки недійсними, як укладені під впливом обману, а договори поруки припиненими в зв`язку з порушенням ст.559 ЦК України. Представники ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили, надали суду відзив на зустрічний позов, вимоги не визнав, просив суд відмовити в його задоволенні. [PERSON] , [PERSON] представник [PERSON] подали до суду заяви про розгляд справи без їх присутності, зустрічний позов підтримали, надали відзив на первісний позов, вимоги не визнали, просили відмовити в його задоволенні. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ТОВ «Кей-Колект» не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 07 червня 2007 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено Договір про надання споживчого кредиту №11166199000, згідно п. 1.1. якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 50000 доларів США, що еквівалентно 252 500,00 грн. по курсу НБУ на день укладення договору, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит та сплатити плату за кредит на умовах договору (т.1 а.с.47-50). Пунктом 1.3.1. договору передбачено, що за користування кредитними коштами встановлюється процента ставка у розмірі 12,5 % річних. Згідно Графіку погашення кредиту передбачається тільки щомісячний залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом. Платежі погашення кредиту та їх складові в ньому не передбачені. 07 червня 2007 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11166200000(т.2а.с.66-69), згідно п. 1.1. якого АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язується надати [PERSON] кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 2 078,00 гривень та надається [PERSON] кожного календарного року для виконання забов`язань Позичальника за договором страхування майна, що передано в забезпечення виконання забов`язання Позичальника за кредитним договором № 11166199000. 30 січня 2009 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про надання споживчого кредиту № 11166199000 від 7 червня 2007 року, якою Графік погашення кредиту викладений в новій редакції (т.2 а.с.47-49) . У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами про надання споживчих кредитів 07 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, реєстровий № 2486, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., відповідно до якого в іпотеку передана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі зазначеного договору до Реєстру заборон відчуження нерухомого майна нотаріусом була внесена Заборона відчуження за реєстровим № 391. Також, в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11166199000 від 07 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали 07 червня 2007 року Договір поруки № 119593 (т.1 а.с.75-77), згідно п.1.1. якого поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням боржника, які виникають з умов Договору про надання споживчого кредиту № 11166199000. У судовому засіданні встановлено, що 08 червня 2007 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11163101000 (т.1 а.с.59-62) , згідно п. 1.1. якого, банк надав [PERSON] кредит у розмірі 200 000 доларів США, що еквівалентно 1 010 000,00 гривням по курсу НБУ на день укладення договору, а [PERSON] зобов`язалася повернути кредит у повному розмірі та сплатити плату за кредит на умовах договору. Пунктом 1.3.1. вказаного договору передбачено, що за користування кредитними коштами встановлюється процента ставка у розмірі 13,5 % річних. Згідно Графіку погашення кредиту передбачається тільки щомісячний залишок максимально допустимої заборгованості за кредитом. Платежі погашення кредиту та їх складові в ньому не передбачені. 08 червня 2007 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11163148000 (т.2 а.с.75-79), згідно п. 1.1. якого АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язується надати [PERSON] кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 887,00 гривень та надається [PERSON] кожного календарного року для виконання забов`язань Позичальником за договором страхування майна, що передано в забезпечення виконання забов`язання Позичальника за кредитним договором № 11163101000. 30 січня 2009 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору про надання споживчого кредиту № 11163101000 від 08 червня 2007 року, якою Графік погашення кредиту викладений в новій редакції (т.2а.с.50-52). У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаними договорами про надання споживчих кредитів 11 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, реєстровий № 2070, посвідчений Приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Одеської області Чос О.П., відповідно до якого в іпотеку передано земельні ділянки [NUMBER] , площею 0,0892 га та [NUMBER] площею 0,0873 га, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (т.4а.с.117-118). На підставі зазначеного договору до Реєстру заборон відчуження нерухомого майна нотаріусом була внесена Заборона відчуження за реєстровими № 2071 та № 2072 відповідно. Крім того, у якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаними Договорами про надання споживчих кредитів 08 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, реєстровий № 2522, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д., відповідно до якого в іпотеку передана квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (т.4а.с.115-116). На підставі зазначеного договору до Реєстру заборон відчуження нерухомого майна нотаріусом була внесена Заборона відчуження за реєстровим № 398. Також в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11163101000 від 08 червня 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали 08 червня 2007 року Договір поруки № 119971 (т.1 а.с.75-77), згідно п.1.1. якого поручитель бере на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням боржника, які виникають з умов Договору про надання споживчого кредиту № 11163101000. У судовому засіданні встановлено, що 07 листопада 2007 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11248370000, згідно п. 1.1. якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 150 000,00 доларів США, що еквівалентно 757 500,00 гривням по курсу НБУ на день укладення договору. Згідно п. 1.2.2. цього договору, [PERSON] зобов`язалася повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 1 680,00 доларів США щомісячно (т.1 а.с.51-56). 07 листопада 2007 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Додаткову угоду № 1 до договору № 11248370000, якою сторони доповнили умови вказаного Договору та виклали його пункти 1.3.5., 3.4., 5.2., 7.2. в новій редакції. 07 листопада 2007 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Договір про надання споживчого кредиту № 11248371000 (т.2 а.с.71-74), згідно п. 1.1. якого АКІБ «УкрСиббанк» зобов`язується надати [PERSON] кредит у формі кредитної лінії, що надається траншами, ліміт якої є рівним 3 072,00 гривень та надається [PERSON] кожного календарного року для виконання зобов`язань Позичальника за договором страхування майна, що передано в забезпечення виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором № 11248370000. 30 січня 2009 року [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» укладено Додаткову угоду № 3 до Договору № 11248370000 від 07 листопада 2007 року, якою пункт 1.2.2. викладений в новій редакції (т.2а.с.46). У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаними Договорами про надання споживчих кредитів 07 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір, реєстровий № 4722, посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитоновою Т.Є., відповідно до якого в іпотеку передана квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (т.4а.с.119-121). На підставі зазначеного договору до Реєстру заборон відчуження нерухомого майна нотаріусом внесена Заборона відчуження за реєстровим №147 . Також в забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту № 11248370000 від 07 листопада 2007 року АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] уклали 07 листопада 2007 року Договір поруки № 156224 (т.1 а.с.75-77), згідно п.1.1. якого поручитель бере на себе зобов`язання відповідати по зобов`язанням боржника, які виникають з умов Договору про надання споживчого кредиту № 11248370000. Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», п.п. 2.1., 2.4. Правил надання банками інформації перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування, зокрема, про наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача, тип відсоткової ставки (фіксована, плавуюча), орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо), варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Згідно пункту 2.4 Правил надання банками інформації банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з такою інформацією. Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що банк перед укладенням спірних споживчих кредитів надав [PERSON] в письмовій формі інформацію про умови кредитування і отримав від неї письмове підтвердження про ознайомлення з такою інформацією. Суд критично оцінює зазначене в пунктах 7.12, 10.13 спірних кредитних договорів, що Позичальник перед їх укладенням отримав інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів». У наданих для огляду суду прошнурованих, пронумерованих і скріплених печаткою банка оригіналах кредитних договорів разом із додатками до них таких інформаційних листів немає ( т.1 а.с.47-62 та т.2 а.с.228-243). Письмові підтвердження про ознайомлення [PERSON] з такою інформацією, які банк зобов`язаний був отримати, до Позовної заяви також не додано. Інших доказів про надання [PERSON] інформації про існуючі умови надання кредитних договорів, а також отримання від неї письмового підтвердження про ознайомлення з такою інформацією у справі немає. За поясненнями [PERSON] банк не надав їй письмової інформації про умови кредитування і не отримав від неї письмового підтвердження про ознайомлення з такою інформацією. Незважаючи на Ухвалу суду від 23.08.2018 року (т.7 а.с.9-10) витребувати у ПАТ «УкрСиббанк» і ТОВ «Кей-Коллект» і надати до суду належно завірені копії нібито наданих [PERSON] . інформаційних листів про умови кредитування та письмового підтвердження про ознайомлення з ними такі документи до суду не надані, що може свідчити про їх відсутність. Підпис [PERSON] кредитних договорів, у яких зазначено, що вона отримала інформаційні листи згідно вимог законодавства без їх наявності у прошнурованих, пронумерованих і скріплених печаткою банка кредитних договорах разом із додатками до них не свідчить, що вона їх отримала і отримала саме такі інформаційні листи, які вимагає законодавство про захист прав споживачів, з усіма інформаційними елементами, які визначено законодавством. За поясненнями [PERSON] із-за відсутності знань законодавства про захист прав споживачів щодо обов`язку банка надати у письмовій формі повну інформацію про умови кредитування, зміст, форму і об`єм такої інформації вона сприйняла за інформаційні листи додані до кредитних договорів прошнуровані, пронумеровані і скріплені печаткою банка разом із кредитними договорами письмові інформації про тарифи банка, графіки, додаткові угоди і як слабша сторона у правовідносинах з банком підписала кредитні договори, які є договорами приєднання у запропонованій банком редакції. Саме на такі обставини підписання споживачем кредитних договорів звертає увагу судів Конституційний Суду України у Рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011 (т.6 а.с.101-107), зазначаючи, що споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (частина перша статті 634 Кодексу). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Згідно п.2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та пунктів 3.1, 3.3 Правил надання банками інформації банки зобов`язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати(зазначати) детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, зазначивши, зокрема, реальну процентну ставку (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту(у грошовому виразі), розрахунок якого здійснюється шляхом підсумовування всіх платежів(проценти за користування кредитом, усі платежі за супутні послуги, пов`язані з наданням кредиту, його обслуговуванням і погашенням), здійснених споживачем як на користь банку, так і на користь третіх осіб під час отримання, обслуговування та погашення кредиту. У кредитних договорах або додатках до них відсутні детальні розписи сукупної вартості кредитів. Доказів можливого їх надання у кредитних договорах або додатках до них Позивач не надав. Згідно пункту 3.2 Правил надання банками інформації та Додатку до цих правил кредитний договір має містити графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, а згідно Додатку до цих правил - зазначена реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту. Проте, кредитні договори №11166199000 від 07 червня 2007 року та №11163101000 від 08 червня 2007 року не містять графіків платежів з усіма інформаційними елементами, які визначені законодавством. Надані до цих кредитних договорів Графіки погашення кредитів, а потрібні графіки платежів (т. 1, а.с.50 та 62) не є графіками платежів, які передбачає пункт 3.2 Правил надання банками інформації та Додаток до цих Правил тому, що у них ніякі платежі не значяться, а значяться тільки залишки максимально допустимої заборгованості на 10-те число кожного місяця. Реальна процентна ставка, абсолютне значення подорожчання кредитів і їх сукупна вартість, тобто ціна договорів, у них не зазначено. Згідно пояснення [PERSON] розміри щомісячних платежів погашення кредитів і їх складові щомісячно одноосібно визначаються банком і заявляються Позичальнику для оплати на дату платежів. Наданий до кредитного договору №11248370000 від 07 листопада 2007 року Графік платежів( т.1, а.с. 55-56) також не відповідає вимогам пункту 3.2 Правил надання банками інформації. У ньому не зазначено і не враховано вартість усіх супутніх послуг, зокрема, не враховано комісійні у розмірі 11 362,00 грн за видачу кредитних коштів (т.6 а.с.89), комісійні за відкриття рахунків за основним та нав`язаним банком додатковим договором (т.6 а.с.90-92), комісійні платежі при обміні на Міжнародному валютному ринку гривневих платежів Позичальника у сумі 113 697,00 гривень (т.6 а.с.85-88) на дол. США. Не враховано понесені позичальником втрати у зв`язку з покладенням на депозит за вимогою банка частини отриманого і конвертованого в гривню кредиту по цьому договору в сумі 25 250,00 гривень під відсоткову ставку нижчу відсоткової ставки по кредиту (т.6 а.с.52-61) та податкові нарахування на відсотки по цьому депозиту. Без врахування цих витрат позичальника зазначена у Графіку платежів сукупна вартість кредиту є значно заниженою проти фактичної, а реальна відсоткова ставка не зазначена (графа 8 у графіку пуста). Крім того, у наданому до кредитного договору від 07.11.2006 року неповному Графіку платежів погашення кредиту приховано збільшено нарахування процентів, в результаті чого сума нарахованих процентів за передбачений Графіком платежів строк користування кредитними коштами приховано і незаконно збільшується на 4 588,87 дол. США, що підтверджується розрахунком та Графіком прихованого збільшення відсотків по цьому кредитному договору (том 6, а.с.77-83). Таким чином, банк приховав реальну процентну ставку, абсолютне значення подорожчання та сукупну вартість цього кредиту, тобто ціну кредиту. Згідно п. 3.8 Правил надання банками інформації у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов`язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач, надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Згідно правової позиції Вищого Спеціалізованого Суду України, викладеної у Постанові Пленуму від 30.03.2012р. №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин при розгляді судових справ за споживчими кредитами» згідно якої суди повинні з`ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками інформації де передбачено обов`язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за цим договором несе споживач. Згідно пояснень представника [PERSON] . [PERSON] такого попередження та інформації щодо методики визначення валютного курсу [PERSON] не було надано. В кредитних договорах такого попередження та інформації немає і докази їх надання у матеріалах справи відсутні. Незважаючи на Ухвалу суду від 23.08.2018 року (т.7 а.с.9-10) надати до суду таке письмове попередження та інформацію щодо методики визначення валютного курсу ні ПАТ «УкрСиббанк» ні ТОВ «Кей-Коллект» їх не надали, що може свідчити, що таке попередження та інформація [PERSON] не надавались. За поясненнями [PERSON] без такого попередження зазначене у кредитних договорах , що сума кредиту в доларах США еквівалентна певній сумі у гривні за курсом НБУ на день підписання кредитних договорів, сприйняте нею як розмір її зобов`язань по кредитним договорам, які визначені у гривні. Іншого сенсу у визначенні грошового еквіваленту зобов`язань у гривні не може бути. Адже, згідно ч.1 ст.524 та ч.1 ст.533 ЦКУ грошове зобов`язання має бути виражено і виконано у гривні. Таким чином, [PERSON] була введена банком в оману щодо розміру своїх зобов`язань і підписала кредитні договори у доларах США. Згідно пояснень представника [PERSON] . [PERSON] в результаті того, що банк приховав наявні у нього схеми погашення кредитів, методи нарахування відсотків за користування кредитними коштами та не надав детального розпису сукупної вартості кредитів за існуючими у нього схемами погашення кредитів та методами нарахування відсотків для їх порівняння і вибору більш вигідних вона була введена в оману, щодо їх ціни і підписала кредитні договори на невигідних для себе умовах. Так, кредитний договір №11248370000 від 07.11.2007 року [PERSON] підписала на запропонованою банком більш вигідною для нього ануїтетною схемою погашення кредиту, за якою сукупна вартість кредиту більша сукупної вартості кредиту у разі його погашення за класичною схемою на 74 442,62 дол. США, що підтверджується Довідкою з розрахунками і Графіком №5 (т.5 а.с. 149-150, 172-178 відповідно). Таким чином банк позбавив [PERSON] можливості побачити різницю між сукупною вартістю кредиту при ануїтетній та класичній схемах його погашення і вибрати дешевшу на 74 442,62 дол. США схему погашення кредиту. Кредитні договори №11166199000 від 07.06.2007 року та №11163101000 від 08.06.2007 року [PERSON] підписала на запропонованих банком умовах нарахування відсотків методом факт/360, який приховано збільшує річну відсоткову ставку, тому що передбачає 360 днів у році, тоді як рік має 365 днів (п.1.3.1.). Таким методом нарахування відсотків банк приховано збільшив зазначені у кредитних договорах річні відсоткові ставки, після чого їх величини збільшилися по кредитному договору від 07.06.2007 року до 12,6736% проти зазначеної в кредитному договорі 12,50%, а по кредитному договору від 08.06.2007 року - до 13,6875% проти зазначеної в кредитному договорі 13,50%, і відповідно приховано збільшив суми нарахованих відсотків по цим кредитам, що підтверджується наявним у справі висновком аудиторської фірми «Наш Аудит» (т.5 а.с.140-142), Довідкою з розрахунками щодо прихованого збільшення річної відсоткової ставки методом нарахування відсотків факт/360 (т.5 а.с.143-146), Графіками погашення кредитів за фактичними річними відсотковими ставками (т.5 а.с.151-160 та 179-184). Тобто, банк шляхом обману приховано збільшив ціну цих кредитних договорів. Заслуговує на увагу правова позиція Національного Банку України щодо захисту прав споживачів, яка викладена у відповіді від 16.07.2018 року на запит сторони по справі [PERSON] (т. 6, а.с.243). НБУ зобов`язує банки виконувати вимоги статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, надавати споживачу інформацію про умови кредитування, попереджувати про валютні ризики, не застосовувати у договорах умови, які є несправедливими. Національний банк України неодноразово звертав увагу банків на необхідність врахування у кредитній політиці вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема листом від 19.01.2006 року № 18-112/219-637 Національний Банк України звертав увагу банківської спільноти на необхідність врахування банками в своїй кредитній політиці вимог статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вважаємо за необхідне підкреслити, що договір споживчого кредиту - це правочин, який надає споживачу особливі засоби правового захисту, які не притаманні для інших банківських правочинів. Виходячи з викладених правових норм укладення договорів про надання споживчих кредитів і того, що банку відомі вимоги законодавства про захист прав споживачів, виконання яких вимагається зокрема Національним Банком України, банк в порушення цього законодавства навмисно не виконав переддоговірну роботу при укладенні кредитних договорів з позичальником і ввів [PERSON] в оману щодо ціни договорів. Умисел в діях банка мас місце у замовчуванні наявних більш вигідних умов отримання і погашення кредитів, ухилення від надання інформації про реальні відсоткові ставки, абсолютного значення подорожчання кредитів та реальну сукупну вартість наданих на умовах банка кредитів, а також інформації про те що позичальник несе валютні ризики, що мало безпосередній вплив на прийняття [PERSON] рішення щодо укладення кредитних договорів у доларах США на запропонованих банком найбільш невигідних для неї та, водночас, за найбільш прибутковими для банка умовами. Таким чином, формування волі [PERSON] щодо укладення спірних кредитних договорів на невигідних для себе умовах і найбільш вигідних і прибуткових для банка відбулося під впливом інформації, що створила помилкове уявлення про ціну фінансових послуг і не відповідає її внутрішній волі, тобто під впливом обману щодо таких істотних умов кредитних договорів, як реальна відсоткова ставка, абсолютне значення подорожчання кредитів, сукупна вартість кредитів, ціна кредитів. Мотивом введення банком [PERSON] в оману є отримання максимально можливого прибутку, в тому числі й прихованого, від наданих кредитів. Згідно п. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ч.1 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Згідно п.6 ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Згідно ч.6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Приховавши від [PERSON] більш вигідні умови кредитування та запропонувавши найбільш невигідні для неї, водночас, найбільш прибуткові для банка умови з прихованим збільшенням ціни кредитів, банк допустив обман споживача і нечесну підприємницьку практику. Згідно частин першої та третьої ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно частинам першої та третьої ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою та третьою, п`ятою та шостою статті 203цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Отже, виходячи з положень ст.ст.11,19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України та аналізу матеріалів справи суд вважає доведеним, що в момент підписання кредитних договорів між сторонами [PERSON] була введена Позивачем в оману щодо істотних умов договору, ціни та реальної відсоткової ставки, сукупної вартості та абсолютного значення подорожчання кредитів, а укладення кредитних договорів саме на таких умовах суперечило її волевиявленню, що є достатніми підставами для визнання цих кредитних договорів недійсними. Також, дослідивши зміст спірних кредитних договорів, умови їх надання та пояснення Відповідача [PERSON] суд приходить до висновку, що у спірні кредитні договори включені несправедливі умови, наслідком яких всупереч принципу добросовісності є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Згідно частин 1-3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а також встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді, як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Згідно ч. 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів про надання споживчого кредиту застосовується Положення цього закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення згідно з якими: - для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; - споживач зобов`язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; - передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; - встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки. В порушення ч. 5 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» для надання кредитів по спірним кредитним договорам банк поставив [PERSON] несправедливі умови надання кредитів, згідно яких потрібно було укласти крім кредитних договорів та договорів забезпечення їх виконання ще дванадцять додаткових договорів. В результаті [PERSON] підписала на користь банка дванадцять наступних додаткових договорів (т.6, а.с.50-76), потреби у яких у неї не було, копії яких надала до суду: Договір депозитного вкладу від 07 листопада 2007 року (т.2 а.с.60-62), за яким на вимогу банка покладено на депозит частину отриманого по договору №11248370000 від 07 листопада 2007 року кредиту в розмірі 25 250,00 гривень для забезпечення зобов`язань за цим кредитним договором з двома додатковими договорами до нього про заставу майнових прав (т.2 а.с.63-64) та відступлення прав вимоги (т.2 а.с.65) з відсотковою ставкою 11,9 % проти відсоткової ставки по кредиту 12,4%, тобто збитковий для [PERSON] . Три додаткових договори про надання трьох додаткових споживчих кредитів (т.2 а.с.66-79 та т.6 а.с.50-58) для забезпечення виконання зобов`язань за договорами страхування майна, що передано в забезпечення виконання зобов`язань за основними кредитними договорами, і за відсотковими ставками значно вищими відсоткових ставок за основними кредитними договорами: 18,5% проти 12,5% по кредитному договору від 07.06.2007 року, 18,5% проти 13,5% по кредитному договору від 08.06.2007 року, 14,5% проти 12,4% по кредитному договору від 07.11.2007 року. Крім того, пунктом 3.4. цих договорів передбачено відкрити банківські рахунки по кожному із них для погашення цих кредитів, з комісійною оплатою за їх відкриття, а пунктом 2.1. передбачено забезпечити зобов`язання по ним іпотекою. Договір про відкриття банківського рахунку з двома додатковими договорами до нього для зарахування і видачі з нього кредитних коштів по основним та нав`язаним банком додатковим кредитним договорам( т.6, а.с.65-70), за яким банк надає клієнту послуги на платній основі. Потреби у відкритті такого банківського рахунку у [PERSON] не було. Погашення кредитів вона здійснювала на відкриті для цього банківські рахунки по кожному кредиту (п.п.3.5.1., 1.2.2.), тому отримати кредитні кошти в повному обсязі однією сумою в день підписання кредитних договорів могла безпосередньо з банківського рахунку. Проте банк відкрив їй такий рахунок і в день підписання кредитних договорів зараховував на нього і видавав кредитні кошти в повному обсязі однією сумою, утримавши із них комісію в розмірі 35 350,00 грн.(т.6 а.с.89). Тобто, відкриття поточного рахунку відбулося для отримання банком додаткового прибутку за рахунок здійснення через нього проміжних банківських операцій на платній основі. Три договори на зберігання оригіналів правоустановлюючих документів на об`єкти іпотеки по кредитним договорам для додаткового забезпечення виконання зобов`язань по ним ( т.6 а.с.71-76). Передача банку на зберігання оригіналів правоустановлюючих документів на об`єкти іпотеки, а це - житлові квартири, де зареєстровані і проживають іпотекодавці з дітьми, та земельні ділянки для житлового будівництва, терміном зберігання до повного виконання зобов`язань за основними і нав`язаними банком додатковими кредитними договорами, а це від 7-ми до 20-ти років, обмежують конституційні права іпотекодавців та членів їх сімей, в тому числі дітей, і на багато років позбавляють їх права міняти місце проживання, укладати договори на комунальні послуги, вирішувати питання, пов`язані з навчанням дітей, отримати дозвіл і виконувати житлове будівництво на земельних ділянках, що не є можливим із-за відсутності правоустановлюючих документів. Крім того, вимоги банка здійснювати страхування предметів застави на користь банку в рекомендованій банком страховій компанії (п.3.5.4., п.4.8 кредитних договорів) порушують конституційні права [PERSON] мати не заборонені законом цивільні права, а саме за своїм волевиявленням укладати цивільні угоди щодо страхування майна. Вимогами банка здійснювати страхування у рекомендованій банком страховій компанії порушуються також умови ч.2 ст. 6 ЗУ «Про страхування», за якими: добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов`язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Вимогами підписати зазначені додаткові договори, як умову надання кредитів, банк також порушив законодавчу норму статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», згідно якої банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг. Судом досліджені умови укладення спірних споживчих кредитних договорів та наявні у справі укладені за вимогою банка додаткові договори, із яких вбачається, що вони порушують конституційні права Позичальника, передбачають приховані додаткові затрати Позичальника, одержання банком додаткових прибутків по наданим кредитам та призводить до значного дисбалансу прав та обов`язків сторін на шкоду споживача та призводить до збільшення сукупної вартості кредитів, тобто їх ціни, що є не справедливими умовами надання кредитних договорів. Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у кредитних договорах із споживачем не є вичерпним. Судом встановлено, що у спірних кредитних договорах наявні несправедливі умови збільшення процентної ставки та дострокового повернення кредитів. Згідно ст.3.5 Правил надання банками інформації банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, незалежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв`язку з волевиявленням однієї із сторін(зміни кредитної політики банку). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у інформаційному листі від 01.02.2013 року «Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.)», розділ Фінансово-кредитні послуги, надання можливості продавцю чи постачальнику без вагомої причини змінювати в односторонньому порядку будь-які характеристики продукту чи послуги, які мають надаватися, є несправедливими умовами угод у фінансовій сфері. Проте, відповідно п. 1.3.1. спірних кредитних договорів зазначені у них річні відсоткові ставки діють на протязі перших 30 (тридцяти) календарних днів. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця розмір процентної ставки підлягає перегляду в сторону збільшення у разі настання, зокрема, наступних обставин: неналежного виконання умов договору, за яким надано забезпечення виконання зобов`язань Позичальника за кредитним договором, або девальвації курсу гривні до курсу долара США більше ніж на 5 % у порівнянні з курсом гривні до курсу долара США, установленого НБУ на дату укладення кредитних договорів. Виконання зобов`язань [PERSON] забезпечено договорами поруки. Але, відповідно п. 20 Постанови ВСС України №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» позичальник не є стороною договору поруки, а стороною у зобов`язанні, забезпеченому порукою, тому позичальник не зобов`язаний відповідати за порушення поручителя. У валютних кредитах, які погашаються доларами США, або еквівалентом у гривні на день платежу девальвація курсу гривні до курсу долара США не погіршує фінансовий стан банку, а покращує його, адже купівельна спроможність долара США при цьому зростає і вартість кредитних ресурсів банку не зменшується, тому умови збільшення процентної ставки у разі неналежного виконання умов договору поручителем та девальвація курсу гривні до курсу долара США є незаконними і несправедливими. Згідно ч.10 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавець одержує право на вимогу дострокового повернення кредиту тільки внаслідок порушення Споживачем умов договору. Проте, за умовами спірних кредитних договорів право банка на вимогу дострокового повернення кредиту не обмежується порушеннями Позичальником умов кредитних договорів. Так, відповідно ч.2 п. 5.2. кредитних договорів від 07 червня 2007 року та від 08 червня 2007 року, ч.2 п. 10.2. кредитного договору від 07 листопада 2007 року у разі незгоди позичальника із новим розміром процентної ставки, збільшеної банком одноосібно, без обмеження розміру такого збільшення та при відсутності порушень Споживачем умов кредитних договорів банк набуває право вимоги дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків. Відповідно п.5.3. кредитного договору від 07 листопада 2007 року банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів при настанні подій, що впливають на здатність або бажання виконання Позичальником зобов`язань за договором, зокрема, звільнення з основного місця роботи. Але така умова не є порушенням умов кредитного договору. Крім того, така умова дострокового повернення кредиту як звільнення Позичальника з основного місця роботи не є порушенням умов кредитного договору і порушує його конституційні права, обмежує право позичальника за своїм волевиявленням обирати нове місце роботи у зв`язку з професійним або службовим ростом, або вищою заробітною платою, міняти місце проживання, тому є не справедливими. Відповідно п.5.5. кредитного договору від 07 листопада 2007 року у випадку, зокрема, порушення поручителем умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальником банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати нарахованих процентів. Проте Позичальник не є стороною договору поруки, тому не зобов`язаний відповідати за порушення Поручителя. Викладені несправедливі умови щодо вимог банка укласти додаткові угоди, збільшення процентної ставки, повернення кредитів та відсутність умов щодо зменшення процентної ставки грубо порушують принцип рівності сторін у правовідносинах банка з позичальником. Відповідно п.4 ч.1. ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», дійсного на дату укладання спірних договорів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно ч.5 і ч.6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому. Зміна викладених численних несправедливих положень спірних договорів, які пов`язані між собою та з іншими положеннями договорів, зумовлює зміну значної кількості інших положень договорів, в тому числі додаткових договорів (їх дванадцять), а деякі несправедливі положення уже виконані в часі, тому є достатні підстави визнати кредитні договори недійсними в цілому з цих підстав за вимогою Позивачів, викладеною в Уточненому зустрічному позові від 26 березня 2018 року. Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У пункті 7.7. договорів про надання споживчих кредитів строк дії даних договорів встановлюється з дати їх укладення (дати підписання Договору Сторонами) до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування. У пункті 3.1 Договорів поруки зазначено, що ці Договори діють до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основними договорами. Строк дії кредитних договорів «до повного повернення Банку всієї суми кредиту за Договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування» та строк дії договорів поруки «до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основним договором» не є встановленим строком у розумінні статей 251,252 ЦК України, згідно яких строком є певний період у часі і визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а тому підлягають застосуванню положення частини 4 статті 559 ЦК України. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної, зокрема, у листі від 01.07.2012 року «Висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1ч.1ст.355 ЦПК України, за 1 півріччя 2012 р.», та у Постанові Верховного Суду України від 03.02.2016 року по справі №6-1599цс15 умова договору поруки про припинення поруки після повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором не може вважатися встановленим сторонами договору поруки строком припинення поруки. Вимоги про виконання грошових зобов`язань за Договорами поруки на ім`я [PERSON] , копії яких долучені до матеріалів справи (т.4 а.с.241-243), датовані 02 червня 2010 року. Тобто, кредитор не пред`явив позову до поручителя протягом одного року від дня укладення Договорів поруки №119593 від 07 червня 2007 року, №119971 від 08 червня 2007 року та №156224 від 07 листопада 2007 року, а значить річний строк для пред`явлення вимоги поручителю позивачем було пропущено. Таким чином, порука [PERSON] за договорами поруки №119593 від 07 червня 2007 року, № 119971 від 08 червня 2007 року та № 156224 від 07 листопада 2007 року вважається припиненою з дати закінчення одного року від дня укладення цих договорів. Згідно ч.1 статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, а згідно пунктів 2.1. Договорів поруки (т.1 а.с.75-77) кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя . Проте, банк без згоди поручителя [PERSON] реструктурував кредитні договори з [PERSON] , внаслідок чого сума нарахованих відсотків по кредитам збільшилася на 13 623,49дол. США і відповідно збільшився обсяг відповідальності поручителя на цю суму. Реструктуризація проведена шляхом укладення Додаткових угод №3 від 30 січня 2009 року до всіх трьох кредитних договорів, відповідно до умов яких Позичальник сплачує протягом шести місяців тільки відсотки ( т. 2 а.с.46-52 та т.6 а.с.43-49). Доказами зазначеного збільшення обсягу відповідальності поручителя після реструктуризації кредитів є Довідка щодо збільшення зобов`язань після реструктуризації (т.5 а.с.147-148), Графіки їх погашення до і після реструктуризації та довідки-розрахунки (т.5 а.с.151-187), розрахунки збільшення вартості кредитів після реструктуризації (т.6 а.с.231-235). На підставі положень частини 1 статті 559 ЦК України поруку [PERSON] по договорам поруки №119593 від 07 червня 2007 року, № 119971 від 08 червня 2007 року та № 156224 від 07 листопада 2007 року також можна вважати припиненою з дати укладення Додаткових договорі №3 до цих кредитів від 30 березня 2009 року. Заперечень щодо об`єктивності наданих розрахунків від Позивача в суд не поступило. Із матеріалів справи також вбачається, що договори поруки з Відповідачем [PERSON] №119593 від 07 червня 2007 року, № 119971 від 08 червня 2007 року та № 156224 від 07 листопада 2007 року (т.1 а.с.75-77) підписані начальником відділення №731 АКІБ «УкрСиббанк» [PERSON] . без наявних у нього повноважень їх підписувати. Як зазначається у договорах поруки, при їх підписанні [PERSON] діяв на підставі довіреності від 29.02.2007 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Главацьким В.А. за реєстровим №3768. Проте, 2007 рік не високосний (на чотири не ділиться), який буває кожні чотири роки, тому дата видачі цієї довіреності - 29 числа у лютому місяці цей рік немає. У відповіді нотаріуса Главацького В.А. за №24/1/01-16 від 15.02.2017 року (т.5 а.с.106) на Ухвалу Суворовського районного суду зазначається що, відомості про посвідчення довіреності від 29.02.2007 року за №3768 у нього відсутні. Тобто, довіреність, на підставі якої [PERSON] підписав договори поруки, не існує. Копії довіреності від 29.02.2007 року за №3768 до суду не надано. Інші докази щодо довіреності від 29.02.2007 року до суду також не надано. Суд приймає в якості доказів наявні у справі розрахунки, здійснені Відповідачем [PERSON] , який має вищу освіту і досвід роботи у фінансовій сфері, про що надав копію диплома і витяг із трудової книжки про роботу на посадах директора Фондової компанії та Президента інвестиційного фонду (т.6 а.с.251), а також висновок аудиторської фірми «Наш Аудит» про те, що застосований у спірних кредитних договорах метод нарахування відсотків факт/360 збільшує річну відсоткову ставку проти зазначеної у цих кредитних договорах. У наданому Запереченні (т.1 а.с.207-210) на Зустрічну позовну заяву Відповідачів Позивач не спростував допущених банком при наданні спірних кредитних договорів порушень законодавства про захист прав споживачів щодо обов`язку кредитодавця перед укладенням договору про надання споживчого кредиту повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування і отримати письмове підтвердження Позичальника про ознайомлення з такою інформацією, надати детальний розпис сукупної вартості кредиту, графіки платежів, попередження споживача про валютні ризики, а також таких несправедливих умов надання кредитів як підписання додаткових договорів з банком, збільшення процентної ставки та дострокового повернення кредитів без порушень Позичальника. Позивач не виконав Ухвалу суду від 23.08.2018 р. (т. 7 а.с. 9-10) надати до суду копії документів, які він зобов`язаний був надати Споживачу і долучити до кредитних договорів на виконання законодавства про захист прав споживачів, що свідчить про їх відсутність. Не може бути належним доказом заявлених Позивачем у останньому клопотанні від 27.10.2015 року (т.4 а.с.194) збільшених до 13 329 483,03 грн. позовних вимог наданий до цього клопотання розрахунок такої заборгованості, здійснений без таких базових документів для здійснення розрахунку, як Графіків платежів по кредитам, зазначення методів їх нарахування та без підпису уповноваженої на це особи. Незважаючи на Ухвалу суду від 23.08.2018 року витребувати такий розрахунок та Графіки платежів по кредитам ТОВ «Кей-Колект» їх не надало. Суд вважає безпідставними викладені у заяві Позивача доводи (т.4 а.с.142) про пропущення Відповідачем [PERSON] позовної давності. Дата підписання [PERSON] кредитних договорів не є датою коли вона нібито довідалася про порушення її прав, як це стверджує у своїй заяві Позивач. Підписуючи кредитні договори, які є Договорами приєднання, на невигідних для себе умовах [PERSON] не могла знала про наявність у банка інших, більш вигідних умов, інформацію про які банк в порушення законодавства про захист прав споживачів їй не надав, що вбачається із матеріалів справи. Також не могла вона знати, що у кредитних договорах наявні заборонені законом «Про захист прав споживачів» несправедливі умови. (том 6 а.с.203-208). Суд погоджується із тлумаченнями Відповідача [PERSON] про те, що її права, як споживача фінансових послуг, були порушені вона дізналася після ознайомлення її адвокатом з Позивною заявою Позивача, поданою до суду 16.06.2010 року, його юридичною оцінкою змісту договорів про надання споживчих кредитів та виявлених ним порушень законодавства про захист прав споживачів, а саме: відсутність у договорах Графіків платежів погашення кредитів з врахування всіх супутніх платежів, значення реальної відсоткової ставки, сукупної вартості кредитів , тобто фактичної їх ціни, попередження про валютні ризики, прихованого збільшення річної відсоткової ставки. Тобто, кредитні договори були підписані в результаті введення позичальника в оману. В такому випадку згідно ч.3 ст.258 ЦК України застосовується позовна давність у п`ять років. Крім того, згідно ч.5 ст.261 ЦКУ за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. На дату підписання кредитних договорів спливу строку виконання зобов`язань за цими договорами не було. Позовна давність до договорів поруки не може бути застосована тому, що з дати настання підстав припинення договорів поруки позовна давність не сплила. Розглядаючи Заяву позивача щодо застосування до Зустрічного позову відповідачів - споживачів фінансових послуг позовної давності суд враховує правову позицію Конституційного Суду України, викладену у Рішенні від 10.11.2011 року №15-рп/2011, відповідно якій для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також вимогу ч.8 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачяться на користь споживача. При розгляді справи суд врахував правову позицію Конституційного Суду України, Верховного Суду України, ВСС України щодо захисту прав споживачів, викладену у доданих до справи рішеннях (том 6 а.с.108-179), якій відповідає правова позиція зустрічного позову щодо оцінки наявних в спірних кредитних договорах порушень законодавства про захист прав споживачів. Отже, оспорюванні кредитні договори, відповідно до ст.ст.16,203,207,215,216,548 ЦК України, ст.ст.11,18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» є недійсними. Згідно ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Згідно п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, виконання чи невиконання сторонами зобов`язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України, недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Цивільним кодексом України у параграфі 6 глави 49 не передбачено інших негативних наслідків визнання недійсним основного зобов`язання, забезпеченого договором застави (іпотеки), як визнання недійсним і додаткового зобов`язання. Суд приймає до уваги доведеність вимог Відповідачів щодо недійсності Договорів про надання споживчих кредитів № 11166199000 та № 11166200000 від 07 червня 2007 року, № 11163101000 та № 11163148000 від 08 червня 2007 року, № 11248370000 та № 11248371000 від 07 листопада 2007 року. Отже, з метою надання повного правового захисту правам та інтересам Відповідачів - споживачів фінансових послуг суд вважає можливим задовольнити їх Зустрічний позов в повному об`ємі. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved