Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-23 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача та третьої особи про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, тлумачення вимог заповіту, визнання права власності. На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] в с. Молодецьке Маньківського району Черкаської області помер дід позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.09.2012 року виданим Виконкомом Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки під ним площею 0,3357 га., посвідчується державним актом про право власності серія ЯЕ 124123 від 26.03.2007 року, земельної ділянки площею 2,3386 га., згідно державного акту про право приватної власності 1У-ЧР №006623 від 15.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7123185500:02:002:0146. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого діда за заповітом, оскільки інші спадкоємці після відмови [PERSON] згідно заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині - відсутній. Протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця позивач не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Нотаріус Маньківської державної нотаріальної контори усно повідомила позивача про необхідність звернення до суду для продовження строку для прийняття спадщини. Пропущення позивачем встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини пов`язане з тим, що позивач згідно довідки №1154 з КЗ «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер» з 2010 року хворів на туберкульоз і перебував на амбулаторному та на стаціонарному лікуванні. Згідно вказаної довідки №1154 - потребує тривалого лікування. Також згідно Довідки від 12.09.2019 року з Маньківської центральної районної лікарні - Вовку [PERSON] .В., проведено оперативне лікування 22.08.2018 року. Згідно довідки МСЕК присвоєно 2 групу інвалідності та надано Індивідуальну програму реабілітації. Оскільки позивач постійно перебував на амбулаторному та стаціонарному лікуванні, і після оперативного втручання необхідний тривалий час для фізичного відновлення позивача, тому змоги звернутись до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадщини не було. Крім того між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо тлумачення заповіту, оскільки позивач вважає, що безпосередньо бланк державного акту на земельну ділянку не є предметом спадкової маси і що даний документ носить виключно особистісні ознаки та в свою чергу зазначає, що відповідно до ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. Тлумачення заповіту з`ясування змісту заповіту як дійсного одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Позивач згідно позовних вимог зазначає, що земельна ділянка належить заповідачу на підставі державного акта серії земельної ділянки площею 2,3386 га., згідно державного акту про право приватної власності ІУ-ЧР №006623 від 15.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7123185500:02:002:0146, вчинення заповіту заповідачем на користь позивача підтверджує волю спадкодавця щодо спадкування саме цього майна позивачем, оскільки внаслідок застосування механізму тлумачення заповіту буде з`ясовано дійсну волю заповідача, відповідне заповідальне розпорядження виконанню підлягає, і спадкування відповідного майна повинно здійснюватися відповідно по заповіту. Також позивач зазначає, що у нього відсутній цілий оригінал правовстановлюючого документу який би підтверджував право власності на земельну ділянку - державного акту про право приватної власності ІV-ЧР №006623 від 15.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7123185500:02:002:0146, що і змусило звернутися до суду з даною позовною заявою. Представник позивача до суду не з`явився, але згідно поданої письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги в частині тлумачення заповіту та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом підтримує, в свою чергу позов в частині продовження строку на прийняття спадщини вне підтримує. Представник Кривецької сільської ради в судове засідання не з`явився, але згідно письмової заяви позовні вимоги позивача визнає та просить справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Маньківської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Черкаській області міністерства юстиції України в судове засідання не з"явився, але згідно письмової заяви просить справу розглядати у його відсутність та у вирішенні спору покладається на думку суду. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обстаини та відповідні правовідносини. [INFO] в с. Молодецьке Маньківського району Черкаської області помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 18.09.2012 року виданим Виконкомом Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області (а.с.10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку по [ADDRESS] та земельної ділянки під ним площею 0,3357 га., посвідчується державним актом про право власності серія ЯЕ 124123 від 26.03.2007 року, земельної ділянки площею 2,3386 га., згідно державного акту про право приватної власності 1У-ЧР №006623 від 15.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7123185500:02:002:0146. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого діда за заповітом, оскільки інші спадкоємці після відмови [PERSON] згідно заяви про відмову від обов`язкової частки у спадщині - відсутні (а.с.19,20). Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , що підтверджується копією заповіту Молодецької сільської ради Маньківського району Черкаської області зареєстровано у реєстрі за №231 від 04.05.2011 року. (а.с.11). Постановою державного нотаріуса Маньківського районного нотаріального округу від 17.09.2019 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку з тим, що не було пред`явлено правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.14). Позивач зазначає, що у нього відсутній цілий оригінал правовстановлюючого документу який би підтверджував право власності на земельну ділянку - державного акту про право приватної власності ІV-ЧР №006623 від 15.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7123185500:02:002:0146, що фактично унеможливлює офрмлення спадщини на дане спадкове майно в нотаріальному порядку. Суд вирішуючи даний спіор керується наступним. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Положенням статті 1233 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Ч.2 ст. 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 2 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом, відповідно до якого просив розтлумачити заповіт вчинений [PERSON] 04.05.2011 р. посвідчений секретарем виконкому Молодецької сільської ради, згідно якого [PERSON] заповів онукові - позивачу, в тому числі належний йому державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ІУ-ЧР №006623 від 15.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7123185500:02:002:0146 виданого Молодецькою сільською радою 15.07.2003 року (а.с.19). Даний заповіт не змінений і не відмений, що підтверджується поміткою на копії заповіту секретаря сільської ради з засвідченням мокрою печаткою виконавчого комітету Молодецької сільської ради (а.с.19), тобто на момент смерті [PERSON] даний заповіт був чинним. Особливості тлумачення заповіту викладені у статті 1256 ЦК України, відповідно до якої, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями, тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Відповідно до положень статті 213 ЦК України зміст правочину може бути юридично розтлумачений. Оскільки правочином відповідно до українського законодавства є дія особи, що спрямовується на придбання, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, необхідність тлумачення змісту правочинів виникає у випадках нечіткого виявлення волі сторонами. У таких випадках необхідно встановити дійсні наміри сторін. Це означає, що суб`єкт тлумачення повинен встановити загальне для усіх сторін значення слів і понять (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 лютого 2019 року у справі №755/7730/16-ц). Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Тлумачення заповіту являє собою інтелектуально-розумовий процес, спрямований на з`ясування змісту заповіту як одностороннього правочину, з тексту якого неможливо встановити справжню волю заповідача. Тлумачення полягає в усуненні нечітких, подвійних формулювань у заповіті і подоланні таким чином прогалин у реалізації волі заповідача. Неточне відтворення у заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту у цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При тлумаченні змісту правочину береться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає можливості з`ясувати зміст окремих частин правочину, останній встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін (Постанова Верховного Суду від 05 грудня 2018 року по справі №335/9398/16-ц). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи судом встановлено, що після смерті [PERSON] залишилася земельна ділянка площею 2,3386 га., згідно державного акту про право приватної власності 1У-ЧР №006623 від 15.07.2003 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7123185500:02:002:0146. Згідно заповіту вчиненому [PERSON] [INFO] , останній заповів онуку - позивачу, належний йому державний акт на право на земельну ділянку. Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для тлумачення заповіту, складеного спадкодавцем , оскільки зміст заповіту як одностороннього правочину, який становить волю заповідача є не цілком зрозумілим, логічним, послідовним та таким, що містить нечітке формулювання, оскільки заповідається не земельна ділянка, а лише сам державний акт на право прватної власності на земельну ділянку, який фактично посвідчує право спадкодавця на даний майновий об"єкт, тобто дане формулювання вказує на прогалини у реалізації волі заповідача щодо долі спадщини, що, відповідно, дає суду підстави вважати про необхідність тлумачення даного правочину, зокрема у судовому порядку, зміст якого не містить чітке виявлення волі заповідача щодо належного йому майна. Земельна ділянка належить заповідачу на підставі вищезазначеного державного акту. Вчинення заповіту заповідачем на користь позивача підтверджує волю спадкодавця щодо спадкування саме цього майна позивачем, тому відповідне заповідальне розпорядження виконанню підлягає, і спадкування відповідного майна повинно здійснюватися відповідно по заповіту. Відповідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Ст. 322 ЦК України зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюються або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням\~є перехід\~прав та\~обов`язків\~(спадщини)\~від фізичної\~особи,\~яка померла\~(спадкодавця),\~до інших\~осіб (спадкоємців),\~а відповідно\~ст.\~1217\~цього ж\~кодексу спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1218\~ЦК України\~визначено,\~що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, а за ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно ст. 1222 ЦКУ спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суд змогу дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved