overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], який був зареєстрований 10.01.2014 року у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №10, від якого сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який мешкає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. При цьому позивачка посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинились унаслідок розбіжностей у характерах, різних поглядів на життя, вважає, що відновити сімейні стосунки неможливо і просить розірвати шлюб та стягнути судові витрати з відповдача, зазначивши, що спору відносно розподілу майна та місця мешкання дитини не мають. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позивні вимоги підтримує та просить їх задовольнити у повному обсязі, після розірвання шлюбу просить залишити їй призвіще чоловіка. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву про визнання позовних вимог, та з проханням про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість розірвання шлюбу. Судом встановлено, що 10.01.2014 року між [PERSON] та [PERSON] у Жовтневому відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області було укладено шлюб, про що було зроблено актовий запис №10. Відповідно до ч.1 ст. 112 СК України при розгляді справи суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Згідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи позов, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Оскільки подружні відносини між сторонами припинені, позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, в наданий сторонам час не примирення останні не примирились, при таких обставинах шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК, в зв'язку з задоволенням позову, суд стягує з відповідача на користь позивачки судові витрати відповідно до ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 25.04.2013 року укладено кредитний договір між відповідачкою та ПАТ КБ «Приватбанк», за яким остання отримала кредит у розмірі 8000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Однак, відповідачка не виконала умов кредитного договору належним чином, тому має заборгованість - 19122.45 грн. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 19122.45 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила. З матеріалів справи вбачається, що 25.04.2013 року укладено кредитний договір [PERSON] з ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.5-7). Станом на 28.02.2015 рік заборгованість відповідачки [PERSON] перед банком становить 19122.45 грн.: заборгованість за кредитом - 7603, 70 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 8731, 97 грн., заборгованість за пенею та комісією - 1400, 00, штраф (фіксована частина - 500 грн., штраф ( процентна складова) - 886, 78 грн., яка врахована в новому розрахунку заборгованості (а.с.4). Отже, заборгованість становить 19122.45 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України "боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання". Відповідно до ст. 1054 ч.2, ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки відповідачка неналежним чином виконувала зобов'язання внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з нього на користь позивача заборгованість в сумі 19122.45 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

У квітні 2015 року представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості в сумі 19162,09 грн. В обґрунтування позову вказує, що згідно договору № б/н від 28.07.2008 року [PERSON], отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого, станом на 29.03.2015 року виникла заборгованість у розмірі 19162,09 грн., з яких: 7962,65 грн. - заборгованість за кредитом; 8848,86 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи відповідно до кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 900,58 грн. - штраф (процентна складова). Відповідач не виконує зобов'язання з повернення грошових коштів, а тому позивач звернувся до суду. Представник позивача подав до суду заяву, де позов підтримав і просив провести розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Оскільки сторони в судове засідання не з'явилися, тому фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалося. Судом встановлено, що згідно договору № б/н від 28.07.2008 року [PERSON], отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач належним чином не виконує взятих на себе зобов'язань, внаслідок чого, станом на 29.03.2015 року виникла заборгованість у розмірі 19162,09 грн., з яких: 7962,65 грн. - заборгованість за кредитом; 8848,86 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1200,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, штрафи відповідно до кредитного договору: 250 грн. - штраф (фіксована частина), 900,58 грн. - штраф (процентна складова). Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст.174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-21 00:00:00

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 01.08.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7 900, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник повинен погашати заборгованість за кредитом, відсотками, перевитратами платіжного ліміту, комісією. Однак в порушення умов договору [PERSON] заборгованість по кредиту не погасила. Відповідач станом на 31.01.2015 року має заборгованість 16 953 грн. 98 коп., яка складається з наступного: - 7 361, 27 грн. - заборгованість за кредитом; - 7 309, 19 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1\~000, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: - 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); - 783, 52 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, просить суд стягнути з відповідача 16 953 грн. 98 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Відповідач у судове засіданя не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 01.08.2012 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 7 900, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.6). Відповідно до договору від 01.08.2012 року відповідач [PERSON] заборгованість перед банком не сплатила. Згідно із розрахунком заборгованості відповідачка станом на 31.01.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі - 16 953 грн. 98 коп. (а.с.5). Порядок погашення кредиту встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки порушення договору позичальником, передбачені ст. 1050 ЦК України, яка відсилає до ст. ст. 549 - 552, 625, 1048 ЦК України, та відповідає вимогам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 15.01.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8\~000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору позичальник повинен погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Однак в порушення умов договору [PERSON] заборгованість по кредиту не погасила. Відповідач станом на 28.02.2015 року має заборгованість 19 157 грн. 24 коп., яка складається з наступного: - 7 790, 42 грн. - заборгованість за кредитом; - 8 588, 59 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; - 1 389, 79 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: - 500, 00 грн. штраф (фіксована частина); - 888, 44 грн. штраф (процентна складова). Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без участі представника позивача, просить суд стягнути з відповідача 19 157 грн. 24 коп. та судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп. Відповідач у судове засіданя не з"явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти позову не заперечує. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до кредитного договору № б/н від 15.01.2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 8\~000, 00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.7). Відповідно до договору від 15.01.2011 року відповідач [PERSON] заборгованість перед банком не сплатила. Згідно із розрахунком заборгованості відповідач станом на 28.02.2015 року має заборгованість перед банком у розмірі - 19 157 грн. 24 коп. (а.с.5-6). Порядок погашення кредиту встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки порушення договору позичальником, передбачені ст. 1050 ЦК України, яка відсилає до ст. ст. 549 - 552, 625, 1048 ЦК України, та відповідає вимогам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

У квітні 2015р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 5964грн, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що відповідач не повідомила пенсійний орган про припинення свого навчання за денною формою у вищому навчальному закладі та безпідставно отримувала пенсію у зв'язку з втратою годувальника з 01.12.2011р. по 31.08.2013р. на вказану суму. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином. За таких обставин суд у відсутність відповідача вирішив справу на підставі наявних у ній доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], перебувала на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси з 01.12.2011р. та отримувала пенсію по втраті годувальника як особа до 23 років, яка навчається в учбовому закладі. Згідно копії довідки від 13.12.2011р. №3633, що є в справі, слідує, що відповідач навчалася в університеті за денною формою навчання, термін закінчення навчання - червень 2016р. Відповідно до листа університету від 21.05.2014р. №1108-5 відповідач [PERSON] з 06.02.2013р. відрахована зі складу студентів у зв'язку з невиконанням навчального плану. Відповідно до ст.36 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" пенсія в разі втрати годувальника виплачується дітям померлого годувальника після досягнення ними 18-річного віку за умови, що вони навчаються за денною формою навчання у професійно-технічних, вищих навчальних закладах, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. Згідно даних позивача по перерахунку виплат відповідачу, останній за період з 01.03.2013р. по 31.08.2013р. була виплачена пенсія на загальну суму 5964грн, проте підстава для її отримання (навчання за денною формою у навчальному закладі) була вже відсутня. Отже, отримання відповідачем зазначених коштів було безпідставним та недобросовісним, тому відповідно до положень ст.ст.1212,1213,1215 ЦК України переплачені грошові кошти підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

У квітні 2015 р. позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 8480,84 грн. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд,заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. З копії трудової книжки серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] 17 грудня 2014 р. звільнений за власним бажанням з ТОВ «Містобудівельний загін №73» (а.с. 3-5). Відповідно до довідки товариства з обмеженою відповідальністю «Містобудівельний загін №73» від 17 грудня 2014р., заборгованість [PERSON] по невиплаченій заробітній платі станом на 17 грудня 2014 р. складає 7248,10 грн. (а.с. 6). У відповідності до частини 1 статті 115 Кодексу Законів про працю України, заробітна плата повинна виплачуватись регулярно в робочі дні в терміни, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць. За такого, вимоги позивача обґрунтовані, а тому з відповідача слід стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 8480,84 грн. Згідно статті 5 Закону України "Про судовий збір", за поданням позову про стягнення заробітної плати позивач звільняється від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача слід стягнути судові витрати в сум 243,60 грн. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

\~\~\~\~\~\~ У квітні 2016 року [PERSON] звернулася в суд із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, а саме просила ухвалити рішення, яким встановити, факт постійного проживання з [PERSON], який помер 01.10.2015 року, однією сімєю протягом пяти років. \~\~\~\~\~ Обгрунтовуючи вимоги, заявник зазначила, що\~05 серпня\~1989 року\~між нею та [PERSON]. було укладено шлюб, за час шлюбу придбано квартиру [ADDRESS], в якій вони проживали. Внаслідок зловживання чоловіком алкогольними напоями 11 лютого 2012 року шлюб було розірвано. Незважаючи на розірвання шлюбу вони продовжували проживати разом однією сімєю без повторної реєстрації шлюбу. У жовтні 2015 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина. Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, подала до суду заяву, якою підтримала вимоги, просила розглянути справу без її участі. \~\~\~\~\~ Представник заінтересованої особи Здолбунівської міської ради Рівненської області в судове засідання не з'явився, подав до суду лист про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги визнає. \~\~\~\~\~\~\~ Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила що заявниця [PERSON] та померлий [PERSON] постійно близько 20 років проживали однією сімєю в м. Здолбунів по вул. І.Гончара. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Заслухавши показання свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без шлюбу.\~ Як вбачається з матеріалів справи, 05.08.1989 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 11.02.2012 року було розірвано. 01.10.2015 року [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина за законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] постійно проживали однією сімєю, що підтверджується показаннями свідка, які не були спростовані, копією довідки № 85 КП "Міське будинкоуправління" згідно якої [PERSON] до дня смерті постійно проживав з [PERSON] по вул. І.Гончара, 148/3 в м. Здолбунів. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно матеріалів спадкової справи № 3/2016 заведеної до майна померлого [PERSON], спадщину прийняла заявник [PERSON] \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Встановлення вказаного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказуючи на те, що 19 листопада 2011 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого сторони дітей не мають. Однак, на протязі спільного подружнього життя виявилось, що вони мають різні характери, погляди на життя та сім'ю, втратили почуття любові та поваги один до одного, в наслідок чого їх спільне життя та збереження шлюбу стало неможливим. В зв'язку з цим позивач вважає що їх шлюб носить формальний характер і підлягає розірванню за рішенням суду. У судове засіданні сторони не з'явилися, надіславши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. Відповідно до заяви від 30.04.2016 року [PERSON] просила проводити розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала, просила прізвище після розлучення не змінювати, судовий збір з відповідача не стягувати (а.с.10). Зі змісту заяви [PERSON] від 30.04.2016 року вбачається, що він вимоги позову повністю визнає, просить його задовольнити та розглядати справу без його участі (а.с.11). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом установлено, що 19 листопада 2011 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] актовий запис № 373, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Майнового спору сторони не мають. За змістом ч. 2 ст. 104, ст. 110 Сімейного кодексу (далі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз'яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З огляду на викладене, суд, встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. За змістом ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач просив судові витрати покласти на нього.

Outcome: approved