Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 03.04.2015 року, в обґрунтування якої вказував, що 13.03.2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0308/0308/88-055, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 60 000 дол. США, а [PERSON] зобов'язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши кредит у сумі 60 000,00 доларів США. В свою чергу, [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 18.03.2015 року, має прострочену заборгованість, яка складається з: - заборгованості за кредитом - 58 946,00 доларів США, що за курсом НБУ складає - 1 373 252,41 грн.; - заборгованості по відсоткам за користування кредитом - 35 566,41 доларів США, що за курсом НБУ складає 828 583,08 грн.; З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 28.03.2008 року ВАТ «Сведбанк» та відповідач [PERSON] уклали Іпотечний договір № 0308/0308/88-055-Z-1, відповідно до якого відповідач передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Сторони оцінили вищезазначений предмет іпотеки в 75 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення Іпотечного договору становило 378 750,00 грн. 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку «ТАС-Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2. якого банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються переданими Фактору. Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 13.03.2008 року № 0308/0308/88-055 позичальником згідно якого є [PERSON] Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, в зв'язку з чим йому та відповідачу було направлено повідомлення про усунення порушень та попередження про звернення стягнення не предмет іпотеки, однак вимога банку не виконана, чим порушується право позивача, тому представник позивача просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 0308/0308/88-055 від 13.03.2008 року станом на 18.03.2015 року в загальному розмірі 94 512,41 доларів США, що еквівалентно 2 201835,49 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок під літ. А-1 загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 26,2 кв.м., літньої кухні Б, сараю В, вбиральні Г, підвалу Д, сараю Е, гаражу Ж, сараю З, І-водоколонки, ІІ-вимощення, №1,2 - огорожа, за адресою [ADDRESS], шляхом проведення прилюдних торгів згідно із Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 3 654,00 грн. Відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Представник позивача відповідно до клопотання просили справу розглянути за їх відсутності (а.с.6). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду справи 29.07.2015 року, 26.11.2015 року (а.с. 93, 113), в цей день надав суду заяву про відкладення судового засідання для звернення за юридичною допомогою, однак на наступне судове засідання 27.01.2016 року (а.с. 116) в зал суду не з'явився, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності не надав. Третя особа [PERSON] також правом на участь в судовому засіданні не скористався, належним чином повідомлений про час та місце судового засідання (а.с.112, 117). В зв'язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 березня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0308/0308/88-055, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 60 000,00 дол. США на строк з 13 березня 2008 року по 12.03.2018 року, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом та виконати свої зобов'язання в повному обсязі у строки, передбачені цим договором, п. 1.1., 1.3 Договору (а.с. 8-9). Згідно умов договору позичальник зобов'язаний погасити заборгованість за кредитом щомісяця згідно додатку № 1 до кредитного договору, що є невід'ємною частиною договору, п. 3.1 Договору (а.с. 10). Згідно п.8.1 кредитного договору за порушення строків погашення заборгованості за кредитом та/або строків сплати процентів за користування кредитом позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, кількість днів у році приймається - 360. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором, 28.03.2008 року ВАТ «Сведбанк» та відповідач [PERSON] уклали Іпотечний договір № 0308/0308/988-055-Z-1, відповідно до якого на забезпечення виконання Основного зобов'язання відповідач передав в іпотеку іпотекодержателю (ВАТ «Сведбанк») належне йому на праві власності майно: Житловий будинок з господарчими побудовами, а саме: житловий будинок під літ. А-1 загальною площею 65,3 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м., літню кухню Б, сарай В, вбиральню Г, підвал Д, сарай Е, гараж Ж, сарай З, І-водоколонку, ІІ-вимощення, №1,2 - огорожу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 5 іпотечного договору за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 75 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на день укладення Іпотечного договору становило 378 750,00 грн. (а.с. 11-12). 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу № 15, відповідно до п.2.1, 2.2 якого банк відступає Фактору свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить Банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються переданими Фактору (а.с. 19-32). Разом із тим, 28.11.2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. Договору Клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії, надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів (а.с. 33-43). Статтею 1077 ЦК України дано визначення поняттю договору факторинту, згідно якого за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором від 13.03.2008 року № 0308/0308/88-055, позичальником згідно якого є [PERSON] (а.с. 60-61). Крім того 28.11.2014 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено договір про передачу прав за іпотечним договором, в якому сторони домовилися про передачу прав за іпотечними договорами та згідно якого разом з відступленням прав вимоги заборгованостей по кредитних договорах від боржників, що здійснюється на підставі договору факторингу від 28.11.2012 року, укладеного між сторонами, одночасно відступаються права вимоги за іпотечними договорами, які визначені цим договором (а.с. 44). Отже, внаслідок укладення вказаних договорів ТОВ «Кредитні ініціативи» набув право вимоги за іпотечним договором № 0308/0308/88-055-Z-1 від 20.03.2008 року, іпотекодавцем згідно якого є [PERSON] (а.с. 62). Відповідач, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 18.03.2015 року, має прострочену заборгованість в розмірі 94 512,41 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 2 201 835,49 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 58946,00 доларів США, що за курсом НБУ складає - 1 373 252,41 грн.; - заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 35566,41 доларів США, що за курсом НБУ складає 828 583,08 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 59). Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, однак, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В силу ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Відповідно до ч.1 ст. 611 цього ж Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України визначені види забезпечення виконання зобов'язання, серед яких: неустойка, порука, гарантія, застава, притримання та завдаток. До окремого виду застави закон відносить іпотеку тобто заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, 18.03.2015 року позивачем на адресу [PERSON] та [PERSON] направлялося письмове повідомлення про усунення порушень, яка підлягала виконанню, з попередженням про намір звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання кредитних зобов'язань (а.с. 63-64), однак до теперішнього часу відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] покладені на них зобов'язання згідно кредитного та іпотечного договорів не виконали, заборгованість за кредитом не погашена зростати, чим порушуються права позивача. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві, що також встановлюється ст. 20 ЦК України та ст.ст.3,4 ЦПК України. Згідно п. 10.3 іпотечного договору, банк має право у разі невиконання позичальником умов Основного зобов'язання та/або іпотекодавцем умов цього договору звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі, включаючи суму кредиту та будь-яке збільшення цієї суми відповідно до умов основного зобов'язання, проценти за користування кредитом, пеню, інші платежі і санкції, що передбачені та/або випливають з Основного зобов'язання, а також всі витрати, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки, в тому числі з вчиненням виконавчого напису, його реалізацією та вартість послуг незалежного експерта- суб'єкта оціночної діяльності. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з ч.1 ст.7 цього ж Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Право Іпотекодержателя на звернення стягнення на Предмет іпотеки незалежно від настання термінів виконання якого-небудь із зобов'язань, закріплене Іпотечним договором. Згідно з ч.3 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 року №5, резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Визначаючи спосіб реалізації предмета іпотеки, суд виходить з наступного. До способів реалізації предмета іпотеки за рішенням суду віднесено такі, як: шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві (ст.39 Закону України «Про іпотеку»). Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Тобто нормами чинного законодавства сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах. Аналогічної думки притримується і Верховний Суд України у своїй постанові від 6 березня 2013 р. справа № 6-10цс13. Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, такого як проведення прилюдних торгів згідно із законом України «Про виконавче провадження», не суперечить вимогам чинного законодавства України. Початкову ціну предмету іпотеки - житлового будинку під літ. А-1 загальною площею 65,3 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м., літню кухню Б, сарай В, вбиральню Г, підвал Д, сарай Е, гараж Ж, сарай З, І-водоколонку, ІІ-вимощення, №1,2 - огорожу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON] (а.с. 13)., встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що [PERSON] допущено порушення умов кредитного договору № 0308/0308/88-055 від 13.03.2008 року, в результаті чого станом на 18.03.2015 року виникла кредитна заборгованість у загальній сумі 94 512,41 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ становить 2 201 835,49 грн., яка до теперішнього часу не погашена, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню та в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок під літ. А-1 загальною площею 65,3 кв.м, житловою площею 26,2 кв.м., літню кухню Б, сарай В, вбиральню Г, підвал Д, сарай Е, гараж Ж, сарай З, І-водоколонку, ІІ-вимощення, №1,2 - огорожу, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який належить на праві власності [PERSON], шляхом проведення прилюдних торгів згідно із законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна. За змістом ст. 217 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Визначаючи порядок виконання рішення, суд виходить з того, що 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Тобто, за одночасної наявності перелічених вище умов застосовується мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, що є предметом іпотеки. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови. Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання, а відтак не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) зазначене майно. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у справі № 6-333цс15 від 10 червня 2015 року, у справі № 6-483цс15 від 09 вересня 2015 року, який згідно зі ст. 3607 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судовим розглядом достовірно встановлено, що житловий будинок, який є предметом іпотеки був переданий в іпотеку на забезпечення зобов'язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; даний будинок використовується відповідачем [PERSON] як місце постійного проживання, про що в розумінні Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свідчить реєстрація його місця проживання за вищевказаною адресою (а.с. 75); іншого житла у власності [PERSON] немає, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11.08.2015 року (а.с.104-107), а загальна площа будинку складає 65,3 кв.м., тобто не перевищує встановлених законом 250,00 кв.м., а відтак існують законні підстави для відстрочення виконання рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно вимог ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім та підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 3 654,00 грн. (а.с. 1).

Outcome: approved