Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АХА Страхування» в особі представника [PERSON] (далі - представник позивача) 29.11.2016 звернулося до Миронівського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування своїх позовних вимог представник зазначила, що 20.09.2013 між ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №249130Га/13К, відповідно до якого було застраховано автомобіль Пежо (д.н.з [NUMBER]). 22.06.2014 о 18:30 год. на перехресті доріг Кагарлик - Сущана та Стави - Черняхів трапилася дорожньо-транспортна подія (далі - ДТП), учасниками якої стали: автомобіль Пежо (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] та автомобіль Шевролет (д.н.з [NUMBER]) під керуванням відповідача [PERSON] Відповідно до вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 12.11.2014, зазначена ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля Шевролет - [PERSON] Правил дорожнього руху України. Відповідно до страхового акту №1.001.14.10747/VESKO21305 від 22.07.2014, розрахунку страхового відшкодування та умов договору страхування від 20.09.2013 №249130Га/13К, позивачем було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 91 770,89 грн. на користь [PERSON] У подальшому частину коштів, а саме 50 000,00 грн. рішенням Господарського суду м. Києва було стягнуто із ПРАТ "СК АСКО-Медсервіс" на користь позивача. Проте решта суми у розмірі 41 770,89 грн. не відшкодована. У досудовому порядку спір врегулювати не вдалося, тому із урахуванням викладеного представник позивача просила суд винести рішення, відповідно до якого стягнути з відповідача на користь позивача 41 770,89 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги підтримує з мотивів і підстав, викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду повідомлявся за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тому відповідно до абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. У ході розгляду справи судом встановлено, що 22.06.2014 о 18:30 год. на перехресті доріг Кагарлик - Сущана та Стави - Черняхів трапилася дорожньо-транспортна подія (далі - ДТП), учасниками якого стали: автомобіль Пежо (д.н.з. [NUMBER]) під керуванням [PERSON] та автомобіль Шевролет (д.н.з [NUMBER]) під керуванням відповідача [PERSON] Відповідно до вироку Кагарлицького районного суду Київської області від 12.11.2014, зазначена ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля Шевролет - [PERSON] Правил дорожнього руху України /а.с.9-10/. Розмір матеріальної шкоди, завданої автомобілю Пежо (д.н.з. [NUMBER]) становить 91 770,89 грн., що підтверджується страховим актом від 22.07.2014 №1.001.14.10747/VESKO21305 /а.с.14-15/; - розрахунком страхового відшкодування /а.с.16/; - звітом №240/14 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу /а.с.17-19/; - актів огляду транспортного засобу №2401/13 та №2401/14 /а.с.20-21\\; - калькуляції дефектів №1.001.14.1 від 09.07.2014 /а.с.22-26/. Судом також встановлено, що згідно договору №249130Га/13к від 20.09.2013 добровільного страхування наземного транспорту, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» /а.с. 39-44/. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована згідно поліса добровільного страхування власників наземних транспортних засобів №АС/7448198 з лімітом відшкодування 50 000 грн. Рішенням Господарського суду м. Києва у справі №910/11452/16 з ПРАТ «СК АСКО-Медсервіс» було стягнуто на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн. (ліміт відповідальності за полісом № АС/7448198). Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані положеннями ст.ст. 990, 1166, 1187, 1191, 1192 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. З урахуванням викладеного, висновки суду, викладені у вироці Кагарлицького районного суду від 12.11.2014, є встановленими фактами та доказуванню не підлягають. За загальними правилами, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч. 2 ст.1192 ЦК України). Частиною першою ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Статтею 1187 ЦК України встановлено правила відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Так, відповідно до ч. 1 ст.1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням, хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання, утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). При цьому, відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року за № 6 (з наступними змінами та доповненнями) «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. За положеннями ст.ст. 979, 988 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, установлений договором. Згідно зі ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Відповідно до ст. 22, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно із ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно із ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оскільки судом встановлено, що позивачу завдано майнової шкоди внаслідок відшкодування ним страхового платежу, розмір збитків визначено як різницю між виплаченою сумою страхового відшкодування - 91 770,89 грн. та відшкодованим лімітом відповідальності за полісом добровільного страхування у розмірі 50 000 грн., позивач наполягає на повному відшкодуванні шкоди та пред'явив вимоги до відповідача, у такому випадку шкода, завдана майну потерпілої особи, підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 58, 59 та 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З урахуванням викладеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 41 770,89 грн. матеріальної шкоди та судові витрати.

Outcome: approved