Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в ході профілактичних рейдів, проведених у 2018 році, виявлено, що за адресою місця проживання відповідача та її дітей - [ADDRESS] , малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться в антисанітарних умовах, що становить безпосередню загрозу їх життю та здоров`ю. За місцем проживання відповідача та її дітей ( [ADDRESS] ) не прибрано, брудні речі розкидані по всіх кімнатах, у будинку холодно. Діти недоглянуті, брудні, голодні. У матері дітей - [PERSON] відсутні належні засоби по догляду за дітьми: чистий одяг, ціле по сезону взуття, їжа, тощо. Неодноразово під час профілактичних рейдів зареєстровано факти про неналежне виконання нею своїх батьківських обов`язків. На підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації «Про негайне відібрання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від матері [PERSON] » від 26 листопада 2018 року №529/А-2018 - малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відібрано від матері [PERSON] і тимчасово влаштовано до дитячого відділення Центральної районної лікарні. Дітей після лікування на підставі розпоряджень голови райдержадміністрацїї від 17 грудня 2018 року № 561 «Про тимчасове влаштування [PERSON] , [PERSON] до центру соціально-психологічної реабілітації дітей» та від 17 грудня 2018 року № 562 «Про тимчасове влаштування [PERSON] до державного дитячого закладу» було влаштовано до державних закладів. Старша дитина - [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Догляд за хлопчиком фактично здійснює бабуся. Сім`я відповідача тривалий час знаходиться у складних життєвих обставинах. Відповідач веде антиморальний спосіб життя, не працює, схильна до бродяжництва, не приділяє належної уваги своїм дітям. Службою у справах дітей було неодноразово проведено перевірку та складено акти обстеження житлово-побутових умов сім`ї, в якій проживають діти. Перевіркою встановлено, що для них не створено необхідних умов для здорового та всебічного розвитку, відсутні належні засоби для догляду за дітьми. Залишення дітей в антисанітарних умовах становить безпосередню загрозу для життя та здоров`я дітей. Зважаючи на вищевикладене, представник позивача звернувся з позовом про позбавлення батьківських прав до суду. Представник позивача - [PERSON] з`явилась до судового засідання, під час розгляду справи зменшила розмір позовних вимог, відмовилась від стягнення з [PERSON] аліментів та просила позбавити останню батьківських прав. Підтримала в повному обсязі висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, відносно її малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідач у судові засідання призначені 23 листопада 2020 року та 16 грудня 2020 року не з`явилась, про дату, час та місце проведення судових засідань сповіщалась, причини неявки суду невідомі. Доказів поважності відсутності на судових засіданнях не надано. Відповідно до ч.4 ст.44 ЦПК України, суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого відповідача, задля недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, що причини неявки відповідача є неповажними та є підстави для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, суд дійшов наступних висновків. Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, відповідач є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] що підтверджується зазначеними відомостями про матір у їх свідоцтвах про народження. Відомості про батька дітей зазначені відповідно до частини 1 статті 135 СК України (за вказівкою матері). В ході чисельних профілактичних рейдів, виявлено, що за адресою місця проживання відповідача та її дітей - [ADDRESS] , малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться в антисанітарних умовах, що становить безпосередню загрозу їх життю та здоров`ю. У будинку не прибрано, холодно, брудні речі розкидані по всіх кімнатах. Діти недоглянуті, брудні, голодні. У матері дітей - [PERSON] відсутні належні засоби по догляду за дітьми: чистий одяг, ціле по сезону взуття, їжа, тощо. Зазначене підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов за адресою місця проживання відповідача та її дітей, від 19 листопада 2018 року. У ході проведення профілактичних рейдів зареєстровані факти про неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків. На підставі розпорядження Ренійської районної державної адміністрації «Про негайне відібрання [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] від матері [PERSON] » від 26 листопада 2018 року №529/А-2018 - малолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] було відібрано від матері [PERSON] і тимчасово влаштовано до дитячого відділення Центральної районної лікарні. В подальшому, після лікування дітей [PERSON] , [PERSON] на підставі розпорядження голови Ренійської районної державної адміністрації від 17 грудня 2018 року № 561/А-2018 було тимчасово влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей». За розпорядженнями голови Ренійської районної державної адміністрації № 562/А-2018 та № 53/А-2019 дітей: [PERSON] та [PERSON] було тимчасово влаштовано до державного дитячого закладу. Старша дитина - [PERSON] проживає з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Догляд за хлопчиком фактично здійснює бабуся, відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. Сім`я відповідача тривалий час знаходиться у складних життєвих обставинах. Відповідач веде антиморальний спосіб життя, не працює, схильна до бродяжництва, не приділяє належної уваги своїм дітям. Службою у справах дітей було неодноразово проведено перевірку та складено акти обстеження житлово-побутових умов сім`ї, в якій проживають діти. Перевіркою встановлено, що для них не створено необхідних умов для здорового та всебічного розвитку, відсутні належні засоби для догляду за дітьми. Залишення дітей в антисанітарних умовах становить безпосередню загрозу для життя та здоров`я дітей. В судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] , пояснила, що у будинку відповідача прибрано, діти доглянуті. Свідок [PERSON] , пояснила, що вона працює у школі вчителем початкових класів. Дитина [PERSON] прийшов до нєї учнем першого класу. Першого вересня відповідач привела [PERSON] до школи, дитина була доглянута. За період навчання, [PERSON] уроки у школі не пропускав, але постійно запізнювався на перший урок. Дитину до школи приводила відповідач, а після закінчення уроків забирати [PERSON] приходив його старший брат [PERSON] . Мати дуже рідко забирала дитину зі школи. [PERSON] дуже рідко приходив до школи охайним. Вона дуже часто робила зауваження відповідачу про необхідність дотримання гігієни, наявності чистого одягу у дитини. Коли дитина пішла до першого класу школи, звернула увагу про те що з [PERSON] до навчання у школі ніхто не займався, дитина дуже погано розмовляла, в неї вузький кругозір. Пояснила, що сама купила [PERSON] канцелярські приладдя, щоб він міг займатися у школі. Під час перебування у будинку відповідача разом з якою мешкають її діти, побачила багато брудних речей, у будинку був безлад. Через деякий час, коли вдруге навідались до будинку відповідача, це вже було у жовтні місяці, у будинку було холодно, вхідна двір до будинку не зачинялась, будинок не опалювався, безлад був ще більшим ніж у перший раз. Електричний обігрівач лежав увімкнений на дивані. Свідок [PERSON] , пояснила, що сім`я відповідача перебувала під соціальним супроводом. Діти відповідача були голодні. Були випадки коли відповідач взагалі не пускала комісію до свого будинку. Пояснила що відповідачу надавалась допомога у вигляді надання речей для дітей, продуктів харчування, проте відповідач відмовилась від подальшого соціального супроводу. Звернула увагу що при огляді умов проживання відповідача та її дітей, побачила увімкнений електричний обігрівач який лежав на дивані, поряд з яким знаходилась дитина. Свідок [PERSON] , пояснила, що умови проживання дітей у будинку відповідача були жахливі. Обстеження будинку було восени, діти бігали босоніж, були всі застуджені. Води у будинку не було, працював лише кран на вулиці. У будинку було дуже брудно. На ліжку де спала дитина було навалено багато мотлоху. Дитина [PERSON] постійно відвідував школу у брудних речах, недоглянутий, одягнутий не за сезоном. Свідок [PERSON] , пояснив, що знаходився у будинку відповідача лише один раз у 2012 році. Відповідач з дітьми часто навідуються до нього у гості. Коли він був у відповідача, у будинку було прибрано та чисто. Свідок [PERSON] , пояснив, що він сусід відповідача. Бачив дітей відповідача на вулиці, вони було нормально одягнені. Допомагав відповідачу ремонтувати кран у її дворі. У будинок не заходив, які там умови йому невідомо. Свідок [PERSON] , пояснила, що відповідач постійно знаходилась зі своїми дітьми. Відповідач замінила вікна у будинку, прибрала у ньому. У будинку є опалення, електропостачання, є холодильник. В матеріалах справи наявні постанови: від 22 листопада 2016 року, справа № 510/1908/16-п про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП; від 30 січня 2017 року, справа № 510/5/17-п та від 08 січня 2019 року, справа № 510/2270/18 про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП. Зазначені постанови набрали законної сили, оскаржувані не були та свідчать про неодноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за невиконання нею своїх обов`язків щодо виховання дітей. Відповідно до ст. 100 ЦПК України, в судовому засіданні було досліджено відеозапис, який підтверджує обставини викладені у позовній заяві про жахливі умови в яких знаходяться діти за місцем свого мешкання. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. На підставі ч. ч. 2-4 ст. 150 Сімейного Кодексу України (далі - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та поважати дитину. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі - Конвенція) наголошує на тому, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. На підставі ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою, що передбачено ч. 4 ст. 19 СК України. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Ренійської районної державної адміністрації від 05 березня 2019 року за № 01-24/04/525, вважається доцільним позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В розумінні положень цивільно-процесуального законодавства України, висновок органу опіки та піклування є одним з видів та способів доказування. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ч.1-3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надаючи оцінку вищевказаному висновку, суд погоджується із доцільністю позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до її малолітніх дітей: [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Якщо національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свої обов`язки по вихованню дітей, а тому її поведінка розцінюється судом як ухилення від виховання дітей та як свідоме нехтування своїми обов`язками. А відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі повного і всебічного з`ясування обставин справи, аналізу доказів, досліджених в судовому засіданні, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав має бути задоволено. На підставі викладеного та

Outcome: approved