Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-04 00:00:00

ТОВ «Крапив»янське» звернувся до суду з позовом до [PERSON], про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, мотивуючи свої вимоги тим, що вироком Бахмацького районного суду Чернігівського області від 26.08.2014 року відповідача було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт. Даним злочином позивачеві було заподіяно матеріальну шкоду на суму 4800 грн., яку він просить стягнути з відповідача. Представник позивача в судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Судом на підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за необхідне задовольнити позов згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про його задоволення. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи і було встановлено в судовому засіданні, вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 26.08.2014 року [PERSON] було визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено покарання у виді 100 годин громадських робіт. З вказаного вироку вбачається, що 05 жовтня 2012 року, близько 21 години, обвинувачений [PERSON], перебуваючи на літньому таборі ТОВ «Крапив»янське», а саме на МТФ №3, що розташоване в с.Крапивне Бахмацького району Чернігівської області, шляхом вільного доступу, таємно від оточуючих, здійснив крадіжку одного металевого сосуду для зберігання азоту, вартістю 4800 грн. 00 коп., який належить ТОВ «Крапив»янське», чим заподіяв вказаному підприємству матеріальну шкоду на зазначену суму. Даний вирок 26.09.2014 року набрав законної сили. Згідно положень ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18 грудня 2009 року № 14 відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Отже, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування шкоди. Таким чином, суд вважає, що вина [PERSON] в заподіянні шкоди позивачеві встановлена і не підлягає доведенню. Відповідно до ст.1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної чи юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Представник позивача посилається на те, що внаслідок вчиненого відповідачем злочину ТОВ «Крапив»янське» завдано матеріальну шкоду у розмірі 4800 грн., яка визначена вартістю викраденого відповідачем металевого сосуда, і на підтвердження якої представником позивача надано відповідну довідку (а.с.5). З огляду на те, що за змістом заявленого позову, цивільно-правовими наслідками скоєного відповідачем злочину є заподіяння позивачу матеріальної шкоди, між цими наслідками та діями відповідача наявний прямий причинний зв'язок, то позовні вимоги ТОВ «Крапив»янське» підлягають задоволенню в повному обсязі. Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягає стягненню сума судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved