Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням будинку номер одинадцять по [ADDRESS]. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що означений будинок належить йому на праві приватної власності, у якому залишаються зареєстровані як квартиронаймачі [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON], котрі фактично з 2009 року за означеною адресою не проживають, а мешкають в [ADDRESS], участі в утриманні будинку та сплаті за комунальні послуги не приймають, чим чинять перешкоди у користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, згідно поданої заяви представник позивача просила справу розглянути за їх відсутності, підтримує заявлені вимоги /ас 98/. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому частиною п'ятою статті 74 ЦПК України /ас 68-71, 79-80, 83-84, 94-96/, причину неявки суд не повідомили, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надали, заяв про розгляд справи за їх відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Треті особиявку представника в судове засідання не забезпечили, повідомлені належним чином, згідно поданих заяв,кожен окремо, просили справу розглянути за їх відсутності, надали відгук, за змістом якого висловилися на підтримання заявлених вимог /ас 51, 97/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб відповідно до вимог статей 158, 169,197 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо, суду показали, що відповідачі та їх неповнолітні певний час проживали по сусідству у домоволодінні [PERSON], розташованого за адресою: [ADDRESS] Краснопільського району Сумської області. Приблизно з 2009 року переїхали проживати у будинок номер чотири по [ADDRESS], де проживають до теперішнього часу. Згідно з частиною п'ятою статті 74 ЦПК України, у разі ненадання фізичними особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності особи, яка бере участь у справі, за адресою її місця проживання або місця реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їй належним чином. Згідно з частиною першою статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд відповідно до частини четвертої статті 169, статті 224 ЦПК України за згодою позивача постановив про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши покази свідків, розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до статтей 15, 16 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що житловий будинок номер одинадцять з надвірними будівлями по [ADDRESS] на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується Витягомпро реєстрацію права власності на нерухоме майно номер 24367394 від 06.11.2009, реєстраційний номер 28546244 /копія ас 11-12/. Відповідачі [PERSON], [INFO], з неповнолітньою донькою [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO], значаться зареєстрованими як квартиронаймачі (квартиранти) по [ADDRESS] але фактично з 2009 року проживають без реєстрації за іншою адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою Чернеччинської сільської ради Краснопільського району Сумської області від6.06.2017 /ас 17-18/. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею 383 Цивільного кодексу України /далі - ЦКУкраїни/ та статтею 150 Житлового кодексу України /далі - ЖК України/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правовою підставою вимог про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову - є триваючий характер правопорушення і його наявність в момент подання позову, що встановлено в ході розгляду справи, й не спростовується відповідачем, та є підставою для застосування до вказаної особи санкції про зобов'язання не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Частинами першою та другою статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 60, 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Викладені позивачем обставини свідчать про те, що відповідачі, обравши собі інше місце проживання, добровільно залишили спірний будинок і не проживають у ньому з 2009 року, з часу залишення належного [PERSON] на праві приватної власності будинку, житловою площею у ньому не цікавляться, участі в утриманні не приймають, і доказів на спростування цих обставин відповідачами взагалі не надано. Суд уважає, що оскільки починаючи з 2009 року по цей час [PERSON] з неповнолітньою донькою [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з неповнолітніми дітьми [PERSON] і [PERSON] жодного дня не проживали за місцем паспортної реєстрації, наявні підстави для визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку номер одинадцять по [ADDRESS] У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і таких доказів суду не надано. Згідно з положеннями частини другої статті 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно з положеннями частини третьої статті 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. З огляду на викладене, оскільки [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що втратили право користування жилим приміщенням у будинку номер одинадцять по вулиці Кооперативній в с. Чернеччина Краснопільського району Сумської області, то і у їх неповнолітніх дітей, відповідно, [PERSON],[PERSON] і [PERSON] відсутнє таке право. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому статтею 88 ЦПК України відповідно до Закону України «Про судовий збір», тому, стягує з відповідачів на користь позивача документально підтверджений судовий збір у сумі 640 грн 00 коп., в рівних частках, по 213 гривень з кожного за подання позовної заяви.

Outcome: approved