Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

Позивачка в листопаді 2015 року звернулася із позовною заявою до відповідача [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві в обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що із відповідачем по справі вона перебувала в шлюбі з 19 вересня 1997 року. В шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. У 2001 році вони придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року шлюб розірвано. Просила суд: поділити спільне сумісне майно подружжя між [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 61,1 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м.; визнати за [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 61,1 кв. м., житловою площею 36,9 кв. м.; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; судові витрати покласти на [PERSON]. Представник позивача в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити. В подальшому, відповідно до заяви від 11.01.2016 року просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи повідомлявсь належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Про причину неявки суд не повідомив. Представник позивача не заперечував щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача в попередньому судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 19 вересня 1997 року (а.с. 8). В шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Відповідно до Договору купівлі-продажу від 01 березня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 622, [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] (а.с. 10). Відповідно до довідки КП ДМБТІ від 25.12.2015 року № 15907 станом на 31.12.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с. 56). Згідно звіту про оцінку майна від 06.11.2015 року, складеного ТОВ "ВІКОНТ-КОНСАЛТИНГ", вартість квартири [ADDRESS] складає 149 532 грн. 00 коп. (а.с. 14). Відповідно до п. 6 Прикінцевих положень Сімейний кодекс України може регулювати відносини, які виникнуть починаючи з дня набрання ним чинності. Згідно ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 28 КпШС України у разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визначаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують увагу. Аналогічні норми передбачені і ст. ст. 60,70 СК України. Так ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітній син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що за позивачкою підлягає визнанню право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати по справі в розмірі 747 грн. 66 коп.

Outcome: approved