Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.12.2012 року (далі кредитний договір), укладеним у вигляді заяви між позивачем і [PERSON] разом із «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку». В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що відповідно до вказаного кредитного договору [PERSON] отримав кредит в сумі 5100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, грошові зобов'язання відповідно до умов кредитного договору [PERSON] належним чином не виконуються, що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, яка станом на 31.01.2016 р. становить 11514 грн. 58 коп. та складається з наступного: 5030,00 грн. заборгованість за кредитом; 4610,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 849,91 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 524,50 грн. штрафу (процентної складової). Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також представник позивача в заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Пояснив, що невідомими особами з його картки було знято кошти, після того як йому зателефонували та попросили повідомити їм пароль даної картки для збільшення кредитного ліміту, що він і зробив - повідомив пароль- дівоче прізвище своєї матері. Відразу після цього, він просив працівників Банку заблокувати картку, тобто ще задовго до того як було знято із його картки кошти шахраями. Однак жодної допомоги від Банку він не отримав. Вказав, що є законослухняним та добропорядним громадянином. Просив в задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом обєктивно встановлено, що13.02.2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в сумі 5100,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишкузаборгованості за кредитом. Відповідно до п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач дав свою згоду на те, щокредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, який в будь-який момент має право змінити (зменшити або збільшити) його. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком кредитний договір. Згідно п. 2.1.1.12.6 Умов та правил надання банківських послуг, Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку» з розрахунку 360 календарних днів на рік. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобовязань за Договором, позичальник зобовязаний на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту. Відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми боргу. [PERSON] не виконав своїх зобовязань за кредитним договором з повернення коштів, внаслідок чого станом на 31.01.2016 року у нього виникла заборгованість по кредиту, яка складається з: 5030,00 грн. заборгованість за кредитом; 4610,17 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 849,91 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 500 грн. штрафу (фіксованої частини) та 524,50 грн. штрафу (процентної складової), а всього11514 грн. 58 коп. Дані обставини підтверджуються: кредитним договором № б/н від 13.02.2012 року; розрахунком заборгованості [PERSON] станом на 31.01.2016 року. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Верховний Суд України у своїй Постанові від 13 травня 2015 року по справі № 6-71цс15 за позовом до ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення коштів, сформував правову позицію, згідно якої Банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного предявлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, Пунктом 2 Розділу 6 Постанови правління НБУ від 05.11.2014 № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» передбачено, що користувач зобов'язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та іншізасоби, які дають змогу користуватися ним. Пунктом 6 вищевказаної Постанови правління НБУ передбачено, що Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Пунктом 9 передбачено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. З вищевказаних підстав, суд не може взяти до уваги посилання відповідача на те, що у нього незаконним способом було знято кошти із його платіжної картки, оскільки він сам своїми діями, а саме: повідомленням невідомим особам паролю- дівочого прізвища своєї матері для керування рахунком через телефон гарачої лінії ПАТ КБ "ПриватБанку", сприяв вчиненню незаконних дій щодо зняття з його рахунку коштів. Отже, відповідач несе ризик збитків від здійснення платіжної операції та відповідальність за здійснення такої операції, а тому, з нього підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в сумі 11514, 58 грн. Також у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати 1218 грн. На підставі ст. ст. 526, 549, 551, 554, 610, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved