Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-06 00:00:00

У березні 2014 року заявник [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту родинних відносин, в якій просить встановити що [PERSON], є матір'ю [PERSON] В обґрунтування вимог, викладених у заяві, зазначила про те, що [INFO] померла мати заявника - [PERSON] Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки площею - 0,0552 гектарів, кадастровий номер 79595003, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON], є донькою померлої [PERSON], що підтверджується записом у свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданим відділом актів громадського стану. 24 травня 1990 року Другою київською державною нотаріальною конторою 24 травня 1990 року посвідчено заповіт за реєстровим № 2-3396 від імені [PERSON]. Заповіт від 24 травня 1990 року [PERSON] склала на користь своєї доньки - [PERSON], в якому заповіла земельну ділянку площею - 0,0552 гектарів, кадастровий номер 79595003, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, серії ІІІ- КВ № 12506, виданого на підставі рішення Київської міської ради від 23 грудня 1999 року № 160-3/662, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 79-2-00837 від 27 вересня 2000 року. 05 грудня 2013 року [PERSON] звернулася до Другої київської нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право власності на земельну ділянку у зв'язку у розбіжності у написанні прізвища матері [PERSON] в заповіті від 24.05.1990 року, свідоцтві про народження серії [NUMBER] та свідоцтві про смерть серії [NUMBER]. Так, заповіт посвідчений Другою державною нотаріальною конторою від 24.05.1990 року зареєстрований № 2-3396 на ім'я [PERSON] у свідоцтві про народження серії [NUMBER] мати [PERSON] [PERSON], а свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане на ім'я [PERSON] У зв'язку з розбіжністю в прізвищах матері у документах, заявник позбавлена реалізувати своє право на спадкування після смерті матері, у зв'язку із чим і виникла необхідність у встановленні факту, що має юридичне значення. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги, викладені у заяві, та просив їх задовольнити. Заінтересована особа - Друга київська державна нотаріальна контора - не забезпечила до суду явку представника, при цьому надала до суду заяву про слухання справи у відсутність представника заінтересованої особи. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.95 зазначено, що відповідно до п. 1 ст. 273 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 20 лютого 2004 року Відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с. 6). Після смерті [PERSON] представник [PERSON] [PERSON] звернулась до Другої київської державної нотаріальної контри для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак, державний нотаріус Другої державної нотаріальної контори Абісова Т.Ф. у видачі свідоцтва про право власність на земельну ділянку відмовила, що підтверджується довідкою № 4953/02-31 від 05 грудня 2013 року (а.с. 8), оскільки заявником не надано документ, який би підтверджував факт родинних відносин із спадкодавцем. Так, у заповіті посвідченого Другою державною нотаріальною конторою від 24 травня 1990 року за реєстрованим № 2-3396 на імя [PERSON], у свідоцтві про народження серії [NUMBER] записано мати заявника [PERSON] Разом з тим, у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , прізвище останньої вказано [PERSON] [INFO] народилась [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданим відділом актів громадського стану (а.с. 5). 30 липня 1960 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований 30 липня 1960 року Городським відділом РАЦС м. Києва, про що 30 липня 1960 року зроблено відповідний актовий запис № 91, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданим Городським відділом ЗАГС 30 липня 1960 року (а.с. 50). Після реєстрації одруження заявнику присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до даних довідки № 1138, виданої 06 жовтня 2004 року Житлово-експлуаційною конторою 112 заявнику [PERSON] її мати - [PERSON], проживала по [ADDRESS] у приватному будинку в місті Києві, з 18 вересня 1944 року до моменту смерті, тобто до [INFO] (а.с. 48). Відповідно до експертного висновку № 056193-d від 14 лютого 2014 року, в якому встановлено, що український запис прізвища «[PERSON]» (свідоцтво про смерть, запис [PERSON]) та російський запис «[PERSON]» (свідоцтво про одруження, запис російською мовою [PERSON]; переклад свідоцтва про смерть з української мови російською мовою, запис [PERSON]) є ідентичними. Таким чином, експертним висновком № 056/193-dвід 14.02.2014 року Українського бюро лінгвістичних експертиз встановлено, що невідповідність між записами у вищевказаних документах виникла внаслідок міжмовних (українсько-російських та російсько-українських) перетворень прізвища через графічне відображення в документальному записі прізвища російською мовою характерної російської орфоепічної особливості (а.с. 7). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України, визначено перелік справ по встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення зазначеного факту породжує для позивача правові наслідки, оскільки у документах містяться розбіжності в написанні прізвищ спадкодавця та спадкоємця, що позбавляє нотаріуса можливості видати їй свідоцтво про право на спадщину. Оцінюючи вказані вище обставини, суд надходить до висновку про те, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, як обґрунтована. На підставі викладеного,

Outcome: approved