Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-14 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15.11.2003 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через постійні сварки, скандали, чоловік не вживав заходів до зміцнення сімейних відносин, матеріально сім'ю не підтримував, вихованням дитини не займався, внаслідок чого вони з листопада 2015 року живуть окремо, не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що з листопада 2015 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейних відносин. Категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачем не склалося, і підтвердив, що вони із [PERSON] з листопада 2015 року проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 15.11.2003 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №3599 (а.с.4), і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони з листопада 2015 року проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства і не підтримують сімейних відносин. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved