Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

У квітні 2013 року позивачка [PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, уточнивши який просила: 1) визнати недійсним договір № К10219 від 21.06.2007 року, укладений між ОСББ «Осокорки-Київ» та ТОВ «Астеліт», об'єкт оренди якого складається з частини даху будівлі по [ADDRESS] площею 10кв.м. та частини технічного приміщення даху будівлі по [ADDRESS], площею 4 кв.м., строк оренди - на 2 роки 11 місяців, з подальшою пролонгацією дії договору; 2) визнати недійсним договір № 913 від 01.08.2006 року, укладений між ОСББ «Осокорки-Київ»та ПрАТ «МТС Україна», правонаступник ЗАТ «Український мобільний зв'язок», об'єкт оренди, якого складається з частини даху будівлі по [ADDRESS] та частини технічного приміщення на даху будівлі по [ADDRESS] загальною площею 20 кв. м., строк оренди до 01.07.2007 року, з подальшою пролонгацією дії договору; 3) зобов'язати ОСББ «Осокорки-Київ», ПрАТ «МТС Україна», правонаступник ЗАТ «Український мобільний зв'язок» та ТОВ «Астеліт» демонтувати антени базових станцій стільникового зв'язку ПАТ «МТС Україна» та ТОВ «Астеліт», які розміщені на даху будинку [ADDRESS] 4) стягнути з відповідачів у рівних частинах на її користь судові витрати. На обґрунтування позову посилалась на порушення відповідачами ст.ст. 50, 55 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», Державних санітарних нормам і правилам захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань, затверджених МОЗ України 01.08.1996 року, Типового Статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та ст.ст. 203, 215, 382, 369 ЦК України. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та на їх обґрунтування посилалась на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] яка розташована на останньому шістнадцятому поверсі зазначеного будинку. Згідно договору № К10219 від 21.06.2007 року, укладеного ОСББ «Осокорки-Київ» та ТОВ «Астеліт» та договору № 913 від 01.08.2006 року, укладеного між ОСББ «Осокорки-Київ»та ПрАТ «МТС Україна», правонаступником якого є ЗАТ «Український мобільний зв'язок», встановлено антени базових станцій стільникового зв'язку. Свого дозволу на встановлення зазначених антен вона не надавала. Також відсутні дозволи на встановлення зазначених антен від інших відповідних державних інстанцій. Робота цих антен пов'язана з високочастотним електромагнітним випромінюванням, що негативно впливає на стан її здоров'я. Зазначені обставини, на її думку, підтверджені відповідними протоколами вимірів рівня електромагнітного поля в її квартирі, а також медичною документацію що до розладу її здоров'я внаслідок зазначеного випромінювання. Стверджувала, що зазначені договори були укладені в порушення діючого законодавства України з перевищенням ОСББ «Осокорки-Київ» своїх повноважень та ст.ст. 203, 215, 382, 369 ЦК України. Просила визнати недійсними зазначені договори та покласти обов'язок на відповідачів демонтувати зазначен антени базових станцій стільникового зв'язку. Представник позивачки - [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги позивачки, а також мотиви на їх обґрунтування. Представник відповідача ОСББ «Осокорки-Київ» Трамбовецький А.В., у судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог з мотивів їх недоведеності та необґрунтованості та стверджував, що під час укладання оспорюваних договорів, відповідач ОСББ «Осокорки-Київ» діяло в межах своїх повноважень та відповідно до статутних правовстановлюючих документів. Просив також стягнути з позивачки витрати на правову допомогу, пов'язані з розглядом цієї справи. Представники відповідача ТОВ «Астеліт» Лукасевич А.І. та Дрищ С.С. у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на відсутність доказів порушення закону під час укладення договору з ОСББ «Осокорки-Київ» 21.06.2007 р., а також доказів негативного впливу на стан здоров'я позивачки встановлених антен, внаслідок високочастотного електромагнітного випромінювання. Представник відповідача ПрАТ «МТС Україна» Журавльов О.М. у судовому засіданні також не визнав позовні вимоги, при цьому також посилався на відсутність доказів порушення закону під час укладення договору з ОСББ «Осокорки-Київ» 01.08.2006 року та недоведеність обґрунтування позову в частині негативного впливу встановлених антен на стан здоров'я позивачки. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено те, що позивачка у справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] яка розташована на останньому, шістнадцятому поверсі багатоквартирного будинку. Зазначений будинок знаходиться на балансі та утриманні ОСББ «Осокорки-Київ». 01.08.2006 року між ОСББ «Осокорки-Київ» та ПрАТ «МТС Україна», правонаступником якого є ЗАТ «Український мобільний зв'язок» було укладено договір №913, об'єкт оренди якого складається з частини даху будівлі по [ADDRESS] та частини технічного приміщення на даху будівлі по [ADDRESS] загальною площею 20 кв. м., строк оренди до 01.07.2007 року, з подальшою пролонгацією дії договору. 21.06.2007 року між ОСББ «Осокорки-Київ» та ТОВ «Астеліт» було укладено договір №К 10219, об'єкт оренди якого складається з частини даху будівлі по [ADDRESS] площею 10кв.м. та частини технічного приміщення даху будівлі по [ADDRESS], площею 4 кв.м., строк оренди - на 2 роки 11 місяців, з подальшою пролонгацією дії договору. Внаслідок укладання зазначених договорів на частині даху зазначеного будинку було встановлено антени стільникового зв'язку. Позивачка просить суд визнати недійсними зазначені договори, які на її думку, були укладені в порушення вимог закону, а саме без її дозволу та дозволу загальних зборів ОСББ «Осокорки», що потягло встановлення антен, які внаслідок високочастотного електромагнітного випромінювання понад встановлених норм негативно впливають на стан її здоров'я. Відповідно до ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права. Згідно положень, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обговорюючи позовні вимоги в частині визнання недійсними договору № К10219 від 21.06.2007 року, укладеному між ОСББ «Осокорки-Київ» та ТОВ «Астеліт», а також договору № 913 від 01.08.2006 року, укладеному між ОСББ «Осокорки-Київ»та ПрАТ «МТС Україна», правонаступником якого є ЗАТ «Український мобільний зв'язок», судом враховуються наступні обставини та вимоги закону. Відповідно до положень ст. 215 ЦК України, - підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України власниками квартир у багатоквартирному будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, конструкції будинку, а також споруди будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників. Статтею 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» - управління неподільним та загальним майном об'єднання здійснює через статутні органи (загальні збори, правління). На підставі п. 4.8 Статуту ОСББ «Осокорки-Київ», об'єкти, що перебувають у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку передаються членами об'єднання в управління Правлінню об'єднання, яке може передати його в оренду. Судом встановлено, що 10.11.2003 року відбулись збори членів ОСББ «Осокорки-Київ». На зборах було прийняте рішення надати Правлінню об'єднання повноваження в подальшому самостійно приймати рішення про здачу в оренду додаткових площ у допоміжних приміщеннях площею до 40 кв. м. (а.с. 5 том. 2). Статут укладався відповідно до редакції ЗУ «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 03.11.2005 року № 3053 - VI, чинної на момент укладення оспорюваних позивачем правочинів. Наведені обставини свідчать про те, що під час укладання спірних договорів Правління ОСББ «Осокорки -Київ» діяло в межах своїх повноважень, визначених чинними статутними документами, які існували на зазначений час, а також відповідно до рішення загальних зборів ОСББ «Осокорки-Київ» від 10.11.2003 року. При цьому, судом враховується, що стороною позивачки не наведено суду об'єктивних доказів та передбачених законом підстав, які б потребували необхідності отримання ОСББ «Осокорки-Київ» її особистої згоди на укладання зазначених договорів. Згідно роз'яснень п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9 - судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Аналіз сукупності вищезазначених обставин справи, доказів та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що стороною позивачки не надано об'єктивних доказів тієї обставини, що під час укладання спірних договорів були порушені Конституції України, ст. 18 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», Державних санітарних нормам і правил захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань, затверджених МОЗ України 01.08.1996 року, Типового Статуту об'єднання співвласників багатоквартирного будинку та ст.ст. 203, 215, 382, 369 ЦК України Таким чином, в цій частині позовні вимоги визнаються судом недоведеними та необґрунтованими. При цьому суд, не приймає до уваги посилання сторони позивачки на обґрунтування позову в цій частині на ухвалу Верховного Суду України від 10.03.2011р., оскільки судові рішення першої та другої інстанції у цій справі були скасовані колегією суддів Верховного Суду України виключно з підстави відсутності в матеріалах справи відомостей про наявність повноважень у сторони на укладання спірного договору. В свою чергу, у судовому засіданні об'єктивно встановлено, що ОСББ «Осокорки-Київ» під час укладання спірних договорів мало визначені законом повноваження у повному обсязі. Обговорюючи доведеність та обгрунтовання стороною позивачки посилання в частині негативного впливу на стан її здоров'я встановлених на даху будинку [ADDRESS] антен стільникового зв'язку , внаслідок електромагнітного випромінювання в порушення Державних санітарних нормам і правила захисту населення від впливу електромагнітних випромінювань, затверджених МОЗ України 01.08.1996 року, суд враховує наступні обставини. Згідно протоколу № 10 від 12.03.2007 року досліджень поля Київської міської СЕС - щільність потоку енергії випромінювання в житлових приміщеннях квартир та на прилеглій до будинку території не перевищує гранично допустимого рівня згідно ДСНІП № 239-96, а на даху будинку складає величини 4,5-5,0 мк Вт/см2, що перевищує ГДР в 1, 8-2,0 рази (т. 1, а.с. 82). Згідно протоколу № 807/14 від 17.11.2014 року вимірів рівнів електромагнітного поля, складеного ДЗ «УЦКМЗ МОЗ» за результатами обстеження квартири позивачки зафіксовано перевищення рівню електромагнитних випромінювань, встановленого ДСанНіП №239-96 (т. 3 а.с. 19-20) . Згідно протоколу від 11.06.2015 року \\ т.3 а.с. 145\\, проведеного ДУ «Київський міський лабораторний центр ДСЕУ» - перевищення гранично допустимих рівнів ДСНіП №239-96 під час обстеження не зафіксовано. Таким чином, в матеріалах справи маються відомості що до рівня електромагнитних випромінювань, встановленого ДСанНіП №239-96, на даху та в квартирі позивачки, які протирічать одне одному. Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.10.2014 року, якою скасовано рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.01.2014 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 29.05.2014 , вказівки положень якої є обов'язковими під час повторного розгляду справи - відповідно до положень ч.1 ст.143 ЦПК України - для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Згідно положень ч.4 ст.10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення, або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. З метою виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом роз'яснювалось під час розгляду справи всім учасникам судового процесу їх права заявити клопотання для з'ясування кола питань, що потребують спеціальних знань (про призначення судової експертизи, яка могла б встановити рівень електромагнітного поля в квартирі позивачки та наявність або відсутність негативного впливу електромагнітних випромінювань антен стільникового зв'язку на її здоров'я). Згідно матеріалів, наданих стороною позивачки \\ т.3 а.с.а.с.225-228\\ проведення такого виду експертиз в Україні є неможливим. Згідно роз'яснень п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про те, що стороною позивачки не надано суду належних та допустимих доказів постійного перевищення рівню електромагнітного поля в належній їй квартирі внаслідок укладення спірних договорів відповідачами та встановлення антен стільникового зв'язку, а також наявність постійного негативного впливу електромагнітних випромінювань антен на стан її здоров'я. При цьому протоколи, на які посилається , як позивачка так і відповідачі, на обґрунтування своїх позицій, щодо вимірів рівнів електромагнітного випромінювання, в розумінні ст. 57, 66, 143 ЦПК України, як письмові докази, у взаємозв'язку з іншими доказами вказують лише на припущення можливого порушення прав позивачки, або на відсутність такого порушення. З наведених мотивів суд також не приймає до уваги листи ДУ «Інститут гігієни та медичної еклоголії ім. О.М.Марзєєва Національної академії медичних наук України» від 12.10.2015 р. Таким чином, суд не приймає до уваги обґрунтування сторони позивачки позову в цій частині у повному обсязі з мотивів недоведеності та безпідставності такого обґрунтування. Оскільки, вимоги в частині покладання обов'язку на відповідачів демонтувати антени базових станцій стільникового зв'язку, які розміщені на даху будинку [ADDRESS] є похідними від вимог про визнання договорів недійсними, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог в цій частині також слід відмовити. Таким чином, у задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником відповідача ОСББ «Осокорки - Київ» заявлене клопотання про стягнення з позивачки на користь відповідача витрат на правову допомогу під час розгляду цієї справи у розмірі 1055 грн., що підтверджено документально \\ т.3 а.с.а.с.183-32\\. З урахуванням вимог закону, суті постановленого рішення, об'єму та складності справи, суд вважає можливим задовольнити клопотання представника відповідача та стягнути з позивачки на користь відповідача ОСББ «Осокорки-Київ» судові витрати на правову допомогу у розмірі 1055 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved