Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Відділ Держземагенства у Миронівському районі Київської області про визнання права власності на земельні ділянки у порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] загинула його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на ? земельної ділянки площею 2.570 га, кадастровий номер [NUMBER], та ? земельної ділянки площею 2,570, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будучи спадкоємцем за законом, позивач у встановлений законодавством строк звернувся до Миронівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 лютого 2015 року серія [NUMBER] на ? частку квартири на [ADDRESS] Проте належним чином оформити спадщину на земельні ділянки не має змоги, оскільки спадкодавиця, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на вказані земельні ділянки, не встигла виготовити Державні акти на право приватної власності на них. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у його відсутність. Представник Козинської сільської ради Миронівського району Київської області у судове засідання не з'явилася, про час, день та місце розгляду повідомлена належним чином, подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити без її участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник Держземагенства у Миронівському районі Київської області у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. За таких обставин суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності представників сторін та третьої особи на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 25 червня 2014 року виконкомом Козинської сільської ради Миронівського району Київської області (а.с. 4). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається, в тому числі, із ? земельної ділянки площею 2.570 га, кадастровий номер [NUMBER], та ? земельної ділянки площею 2.570, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області з цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. (а.с. 49, 51). Власницею вказаних часток земельних ділянок [PERSON] була згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 грудня 2011 року, спадкова справа №342/2011, зареєстрованого в реєстрі за №1-2132 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 3 грудня 2011 року, спадкова справа №342/2011, зареєстрованого в реєстрі за №1-2134. Зазначені свідоцтва [PERSON] отримала, прийнявши спадщину після смерті свого батька [PERSON], якому земельні ділянки належали на підставі державних актів серія [NUMBER] та серія [NUMBER] (а.с. 9-12). Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її син - позивач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серія [NUMBER] (а.с. 5), копією заяви про прийняття спадщини (а.с. 23), матеріалами спадкової справи (а.с. 22-63). Позивач у встановлений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом від 24 лютого 2015 року серія [NUMBER] на ? частку квартири за [ADDRESS] (а.с. 56). Листом за №154/02-14 від 24 лютого 2015 року державний нотаріус повідомив, що у зв'язку із тим, що покійна мати позивача отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частку земельної ділянки площею 2.570 га, кадастровий номер [NUMBER] та на ? частку земельної ділянки площею 2.570 га, кадастровий номер [NUMBER], які розташовані на території Козинської сільської ради Миронівського району, але не виготовила Державні акти на право власності на земельну ділянку, тому немає можливості видати позивачу свідоцтво про право на спадщину (а.с. 6). Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. Відповідно до витягів з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельних ділянок, які на підставі свідоцтв про право на спадщину належала спадкодавці їх вартість становить по 94419 грн. Таким чином вартість ?-х часток становить по 23604 грн., а разом 47209 грн. (а.с. 7,8) Будучи спадкоємцем за законом, позивач не може належним чином прийняти спадщину у зв'язку із відсутністю Державного акта на право приватної власності на земельні ділянки, які належали його матері на підставі свідоцтв про право на спадщину. Встановленим судом фактам відповідають спадкові правовідносини та правовідносини щодо набуття права власності на спадкове майно, які регулюються ст.ст. 328, 392,1270-1279 ЦК України. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. Відповідно до частини першої ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першою ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із частиною першою ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов"язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєсстрації цього майна. Позивач є спадкоємцем померлої [PERSON] за законом, прийняв спадщину, фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, зазначені дії були вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, отримав свідоцтво на право на спадщину на частину спадщини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням їх цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно, проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав державного акта на право власності на земельну ділянку на підставі свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п.3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року. У відповідності до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначалося вище до складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вказана позиція суду також ґрунтується на роз'ясненнях, наданих в Листі ВССУ від 16.06.2013 року №24-753/0/4-13, згідно якого при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята. Проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що право [PERSON] на отримання у власність спадкового майна порушено і воно підлягає судовому захисту.

Outcome: approved