Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по кредитному договору. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 19.10.2006р. між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір №DNH4KP42011084 на підставі якого відповідач отримав кредит у розмірі 2757,30 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт). У порушення ст.ст.526,527,530 ЦК України та умов договору відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав. У зв'язку з порушеннями зобов'язань за кредитним договором просив стягнути заборгованість в розмірі 20783,65 грн., судовий збір в сумі 1218,00 грн. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позов просив задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала заяву в якій просила відмовити в позові посилаючись на пропущення строку позовної давності. В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи сторони в обґрунтування позову, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Предметом спору є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто необхідність виконання зобов'язання за кредитним договором і повернення кредитних коштів банку. Спірні відносини відносяться до цивільних правовідносин та регулюються нормами цивільного законодавства: ст. 61 Конституції України, ст. 256, 257, 258, ч.1 ст. 259, ч.5 261, 509, 525-530,549, 554, 559, 554, 610, 625, 1048, 1050,10541056 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного суду "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" №5 від 30.03.2012 року. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 19.10.2006р. відповідачка уклала з позивачем кредитний договір №DNH4KP42011084, на умовах якого отримала кредит у розмірі 2757,30 грн.зі строком погашення не пізніше 18.04.2008р. та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Як вбачається з виписки з рахунку, останнє погашення заборгованості було 10.09.2012.року, позивач звернувся до суду з позовом 16.09.2015 року. Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, а відповідно до вимог ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Частиною 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Відповідно до п. 5.5 розділу 5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які є невідємною частиною договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Таким чином, при укладенні договору, сторони у письмовій формі домовилися про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до п'яти років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого цивільного права в межах погодженої сторонами позовної давності, а тому письмова заява відповідача з проханням застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову не підлягає. Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами договору. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З розрахунку наданого позивачем вбачається, що у відповідача існує заборгованість за кредитним договором в розмірі 20783,65 грн. Із наданих Банком розрахунків вбачається, що за порушення позичальником строків виконання зобов'язання за Кредитним договором позивачем одночасно нараховані пеня та штраф. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежного виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто як вбачається зі змісту вказаною статті пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій. Заявлені позивачем вимоги про одночасне стягнення з відповідача пені та штрафу свідчать про безпідставне намагання застосувати до боржника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов'язання прострочення виконання грошового зобов'язання, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 61 Конституції України та ч.3 ст. 509 ЦК України, згідно з якими ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф як різновид неустойки обчислюються у відсотках саме від суми невиконаного або неналежного виконання зобов'язання, можливість нарахування одного виду неустойки на інший виключається. Позовні вимоги в частині стягнення з відповідача пені в сумі 17821,91 грн. за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому при її зменшенні суд враховує, що розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за кредитом, відсотками та комісією за користування останнім, а саме: розмір неустойки - пені нарахованої позивачем, становить 17821,85грн., а розмір заборгованості по процентам за користування кредитом, не включаючи неустойки у вигляді штрафів, всього становить 1495,85 грн.; враховуючи норми ст. 3 ЦК України, щодо справедливості, та розумності, які є загальними засадами цивільного законодавства, суд приходить до висновку про зменшення нарахованої позивачем суми неустойки - пені, за несвоєчасність виконання позивачем зобов'язань за кредитним договором з 17821,91 грн. до 7685,61 грн. (а.с. 118 а): заборгованість за кредитом 2634,84 грн. + заборгованість по процентам за користування кредитом 3554,92 грн. + 1495,85 грн.) За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що відповідач належним чином умов договору не виконував, кредит в установлені строки його повернення не повертав, а тому заборгованість, що включає в себе: 1495.85 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;7685,61 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог.

Outcome: approved