Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON], у якому вказує, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю, яка її матеріально забезпечує, піклується про стан її здоров'я, фізичний і духовний розвиток. Батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків, самоусунувся від їх виконання, не спілкується з дитиною, не цікавиться її досягненнями у навчанні, матеріально не забезпечує, не піклується про стан її здоров'я, фізичний і духовний розвиток. Позивач, на підставі ст. 164 СК України, приймаючи до уваги, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до мало\-літньої доньки, права і інтереси якої повинні бути захищені у встановленому зако\-ном порядку, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. У заяві до суду просила розглядати справу у її відсутність , заявлені вимоги підтримує, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, у зв'язку з чим, відповідно до ст. ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює у справі заочне рішення. Представник Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району просить суд позов задовольнити, оскільки позбавлення [PERSON] батьківських права відповідатиме інтересам дитини, і просить суд розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи та надані докази і оцінивши їх у сукупності суд дійшов такого висновку. У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом установлено, що батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] є - мати [PERSON] і батько [PERSON], що вбачається зі Свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 18.04.2004 року. Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю, яка її матеріально забезпечує, піклується про стан її здоров'я, фізичний і духовний розвиток. Батько дитини ухиляється від виконання батьківських обов'язків, самоусунувся від їх виконання, не спілкується з дитиною, не цікавиться її досягненнями у навчанні, матеріально не забезпечує, не піклується про стан її здоров'я, фізичний і духовний розвиток. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками. Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини (висновок №05/01-25/0453 від 03.05.2017 року). У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Батько малолітньої [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] є доведеними і обґрунтованими, тому підлягають задоволенню у повному у обсязі. На підставі викладеного і

Outcome: approved