Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивачка звернулись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 4,6056 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району Луганської області, право власності на яку належало померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER]. Після його смерті, у встановлений законом шестимісячний строк, позивачка звернулася до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Разом із заявою нею були передані для оформлення документи, у тому числі, правовстановлюючі документи на спадкове майно, що належало померлому чоловікові. 25.01.2012р. [PERSON], приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу Луганської області було заведено спадкову справу. Проте, здійснити переоформлення документів на своє ім'я позивачка не встигла, бо вказаний нотаріус помер, а документи були передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву, який на той час знаходився в будівлі Головного територіального управління юстиції у Луганській області за адресою: [ADDRESS]. Але, з огляду на загальновідомі факти про те, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та на території Донецької та Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції, а вищевказана будівля управління станом на теперішній час знаходиться в місті Луганськ, яке відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р., постанови Верховної ради України від 17.03.2015р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» - є тимчасово окупованою територією України. З метою подальшого переоформлення спадщини після свого померлого чоловіка позивачка із наявними у неї ксерокопіями та деякими з оригіналів документів, звернулася із заявою до державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори для видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою від 14.04.2016р. виконуючим обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори, державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Ченекал О.Є. у вчиненні нотаріальних дій по оформленню спадкових справ, їй як спадкоємиці першої черги у видачі свідоцтва було відмовлено. Відмову було аргументовано тим, що оскільки нотаріусом [PERSON] вже була заведена спадкова справа, а після його смерті матеріали справи передані до Луганського обласного державного нотаріального архіву, тому він не має можливості видати відповідне свідоцтво. Нотаріусом було видано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), ознайомившись із якою позивачка дізналась про те, що заведена спадкова справа знаходиться на зберіганні в Луганському обласному державному нотаріальному архіву, який перемістився та знаходиться на даний час в м. Старобільськ, Луганської області. Позивачка звернулась до Луганського обласного державного нотаріального архіву з приводу переоформлення спадщини, але відповіддю виконуючого обов'язки завідувача Луганського обласного державного нотаріального архіву, завідувачем Старобільської державної нотаріальної контори О.В.Басовою їй було повідомлено про відсутність архівної справи, через те, що всі документи залишились на тимчасово окупованій території в м. Луганськ. Вказані обставини і спонукали позивачку, як належну та єдину спадкоємицю за законом, яка не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та здійснити переоформлення переходу права власності на спадкове майно на своє ім'я, звернутися до суду з позовом, в якому вона просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її чоловіка. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання представник відповідача - Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнав та просить суд його задовольнити. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. [INFO] року у віці 46 років помер чоловік позивачки - [PERSON], про що Лозно-Олександрівською селищною радою Білокуракинського району Луганської області в Книзі реєстрації смертей було зроблено відповідний актовий запис за № 16 та видано Свідоцтво про смерть (а.с.8). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу прізвище позивачки «[PERSON]» було змінено на прізвище «[PERSON]» (а.с.9). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із: земельної ділянки [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 4,6056 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району Луганської області, право власності на яку належало померлому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № [NUMBER] (а.с.14). З Витягу із Державного земельного кадастру про земельну ділянку [NUMBER] від 22.03.2016р. вбачається, що вказана земельна ділянка належала [PERSON] на праві приватної власності (а.с.15). З Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) номер у Спадковому реєстрі 52344814 (а.с.12) дослідженому в судовому засіданні вбачається, що 25.01.2012р. [PERSON], приватним нотаріусом Білокуракинського районного нотаріального округу було заведено спадкову справу. Відповіддю виконуючого обов'язки завідувача Луганського обласного державного нотаріального архіву, завідувачем Старобільської державної нотаріальної контори О.В.Басової за №568/01-16 від 21.06.2016р. (а.с.13) повідомлено про відсутність архівного фонду та справ, у тому числі і спадкові справи заведені приватним нотаріусом [PERSON] Білокуракинського районного нотаріального округу, щодо спадкодавця [PERSON] померлого [INFO], оскільки залишились в місті Луганську, на тимчасово окупованій території, яка на даний час не підконтрольна Україні. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що за таких підстав позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved