Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач ПП «АНЖИ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що в період часу з 23.05.2014 року по 31.03.2017 року відповідач працював у ПП «АНЖИ» у якості водія. Відповідно до наказу по підприємству №3003/2017 від 30.03.2017 року [PERSON] був направлений у відрядження до м. Лисьва, Пермський край (Російська Федерація), в звязку з чим, цього ж дня, відповідно з вимогами діючого законодавства України, на банківську картку відповідача з рахунку підприємства були перераховані кошти на відрядження, тобто, відповідно до п.2 ст.134 КЗпП відповідач отримав кошти під звіт. Кошти на відрядження були перераховані двома сумами. Перша сума в розмірі 36181,00 грн. була перерахована 30.03.2017 року, друга сума в розмірі 5026,00 грн. була перерахована 31.03.2017 року. Так, 31.03.2017 року відповідач не зявився на роботі, не виїхав у відрядження та не повідомив про причини своєї відсутності на робочому місці, про що було складено доповідну записку та акт про відсутність [PERSON] на робочому місці. З метою виконання підприємством обовязків перед їхніми контрагентами за договором перевезення вантажів, у відрядження був направлений інший водій підприємства. В звязку з відсутністю на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, [PERSON] був звільнений за прогул за ч.4 ст.40 КЗпП. 03.04.2017 року відповідач зявився на роботі, де був ознайомлений з наказом про його звільнення, отримав трудову книжку та з ним були здійснені відповідні розрахунки. Однак, відповідач відмовився надавати пояснення про свою відсутність та повертати отримані ним грошові кошти на відрядження загальною сумою 41207,00 грн. Оскільки [PERSON] в зазначений термін не повернув грошові кошти, отримані на відрядження, та з урахуванням вищезазначених обставин, відповідно до вимог п.170.9.1 та п.170.9.2 Податкового кодексу України ПП "АНЖИ" було вимушене оплатити податок з доходу найманих працівників в сумі 9045,44 грн. за неповернені грошові кошти, отримані на відрядження. Крім того, відповідно з вимогами діючого законодавства України, підприємство оплатило військовий збір в сумі 753,79 грн. за неповернені відповідачем грошові кошти, отримані на відрядження. 03.04.2017 року позивачем було направлено відповідачу лист з проханням повернути отримані ним та невикористані кошти на відрядження. 10.04.2017 року [PERSON] частково повернув суму коштів в розмірі 12000,00 грн. На момент звернення позивача до суду, відповідач не повернув ПП «АНЖИ» залишок грошових коштів в сумі 29204,00 грн. із загальної суми 41207,00 грн., отриманої ним на відрядження. Крім того, своїми діями відповідач заподіяв підприємству шкоду у вигляді податку з доходу найманих працівників у сумі 9045,44 грн. та військового збору в сумі 753,79 грн. В звязку з чим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь ПП «АНЖИ» шкоду, завдану ним під час виконання трудових обовязків водія, а саме отриманої та неповернутої частки грошових коштів на відрядження в сумі 29 204,00 грн., суму сплаченого до бюджету податку на доход найманих працівників в розмірі 9045,44 грн., суму сплаченого до бюджету військового збору в сумі 753,79 грн. та судовий збір в сумі 1684 грн. Справу розглянуто згідно ч.3 ст.211 ЦПК України у відсутності представника позивача та відповідача, які надіслали до суду заяви з проханням справу розглянути за їх відсутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просить позов задовольнити. Відповідач позов не визнав в повному обсязі, та заперечує проти його задоволення. Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, судом достовірно встановлено, що згідно Наказу (Розпорядження) №4-0000000034 від 23.05.2014 року [PERSON] був прийнятий на роботу до ПП «АНЖИ» на посаду водія (а.с.7). Згідно копії наказу №3003/2017 від 30.03.2017 року [PERSON] було направлено у відрядження для виконання виробничого завдання до м. Лисьва, Пермський край (Росія), ТОВ «Лєсстройторг» 31.03.2017 року (а.с.8). Згідно копії платіжного доручення №4061 від 30.03.2017 року ПП «АНЖИ» на банківську картку [PERSON] №4149497846221085 ІПН [NUMBER] були перераховані кошти на відрядження в сумі 36181,00 грн. (а.с.9). Згідно копії платіжного доручення №4066 від 31.03.2017 року ПП «АНЖИ» на банківську картку [PERSON] №5168757320416581 ІПН [NUMBER] були перераховані кошти на відрядження в сумі 5026,00 грн. (а.с.10). Як вбачається з копії доповідної записки, 30.03.2017 року водію [PERSON] були перераховані кошти на відрядження в сумі 36181,00 грн., та 31.03.2017 року в сумі 5026,00 грн. 31.03.2017 року водій [PERSON] не виїхав у відрядження не повідомивши причини, при цьому, не повернув на розрахунковий рахунок ПП «АНЖИ» перераховані йому кошти на відрядження (а.с.11). Згідно копії Акту про відсутність на роботі від 31.03.2017 року, водій ПП «АНЖИ» [PERSON] 31.03.2017 року був відсутнім на роботі без поважних причин в період з 13.00 год. до 18.00 год. (а.с.12). Згідно копії Наказу №3103/2017 від 31.03.2017 року у звязку з неявкою на роботу водія [PERSON] та загрозою зриву відрядження до м. Лисьва, Пермський край (Росія), для виконання виробничого завдання замість водія [PERSON], було направлено у відрядження водія [PERSON] (а.с.13). Згідно копії наказу №3-0000000034 від 31.03.2017 року [PERSON] було звільнено з посади водія за прогул без поважних причин на підставі п.4 ст.40 КЗпП України (а.с.14). Згідно копії Акту від 03.04.2017 року, [PERSON] 03.04.2017 року отримав на підприємстві трудову книжку, остаточний розрахунок (а.с.15). Згідно платіжного доручення №4080 від 05.04.2017 року ПП «АНЖИ» було сплачено податок з доходів найманих працівників за не повернені грошові кошти на відрядження [PERSON] в сумі 9045,44 грн. (а.с.16). Згідно платіжного доручення №4081 від 05.04.2017 року ПП «АНЖИ» було сплачено військовий збір із з/п за не повернені грошові кошти на відрядження [PERSON] 1,5% в сумі 753,79 грн. (а.с.17). 03.04.2017 року ПП «АНЖИ» було направлено [PERSON] пропозицію повернути підприємству грошові кошти в сумі 41207,00 грн., що були отримані ним під час роботи на відрядження до м. Лисьва, Пермський край, Росія, в яке він не поїхав (а.с.18). Як вбачається з копії меморіального ордеру №@2PL335258 від 10.04.2017 року [PERSON] було перераховано на рахунок ПП «АНЖИ» 12000,00 грн. (а.с.19). Однак, судом достовірно встановлено, що на момент розгляду даної справи судом, відповідач не повернув ПП «АНЖИ» залишок грошових коштів в сумі 29204,00 грн. із загальної суми 41207,00 грн., отриманої ним на відрядження. Так, відповідно до положень ІІ розділу п.11 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства Фінансів України №59 від 13.03.1998 року, зі змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства фінансів, якщо працівник отримав аванс на відрядження і не виїхав, то він повинен протягом трьох банківських днів з дня прийняття рішення про відміну поїздки повернути до каси підприємства зазначені кошти. Крім того, оскільки відповідач не повернув позивачу кошти, отримані ним на відрядження, то крім того, своїми діями заподіяв підприємству шкоду у вигляді податку з доходу найманих працівників у сумі 9045,44 грн. та військового збору в сумі 753,79 грн., яка також на даний час ним не відшкодована. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача шкоду, завдану ним під час виконання трудових обовязків водія, в загальній сумі 39003,23 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідача на користь ПП «АНЖИ» підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1684,00 грн., сплачений останнім при подачі позовної заяви.

Outcome: approved