Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у сумі 500 000 грн. 00 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] 01.10.2015 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 500 000 грн. 00 коп., а відповідач у свою чергу зобов"язувався повернути зазначені кошти у термін до 01.10.2016 року. Позивач виконав умови вказаного договору позики та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується розпискою від 01.10.2015 року. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позики від 01.10.2015 року, а саме: порушенням строків повернення позики. Позивач в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01.10.2015 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якого позивач надав відповідачу кошти у сумі 500 000 грн. 00 коп., а відповідач у свою чергу зобов"язувався повернути зазначені кошти у термін до 01.10.2016 року. Однак позичальник [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Також судом встановлено, що відповідач умови договору позики належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу кошти станом на 23.03.2017 року у сумі 500 000 грн. 00 коп., що складається з суми основного боргу. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved