Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування вимов вказала на те, що між нею та відповідачем 08 червня 2007 року був укладений шлюб. За час перебування сторонами за спільні кошти було профінансовано будівництво квартири [ADDRESS] та 1/3 частини допоміжних приміщень у зазначеному будинку. За домовленістю сторін, право власності на зазначені об'єкти нерухомого майна було зареєстровано за відповідачем. Посилаючись на те, що вищезазначене майно належить їй та відповідачеві на праві спільної сумісної власності, просила суд задовольнити пред'явлені вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримала пред'явлені вимоги з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача позов визнав, зазначивши, що відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 червня 2007 року між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб від 08 червня 2007 року серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції в м. Києві (а.с. 6). За час перебування в шлюбі, позивач та відповідач за рахунок спільних грошових коштів, було профінансовано будівництво квартири [ADDRESS] та 1/3 частини допоміжних приміщень у зазначеному будинку. Відповідно до рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 березня 2009 року у справі № 2-1207/09 за відповідачем було визнано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 520.2 кв.м. (а.с. 11-13). Згідно витягу про Державну реєстрацію прав від 12 вересня 2011 року за [PERSON] було зареєстровано на праві приватної власності квартиру [ADDRESS]. Реєстраційний номер 34598085, номер запису: 45825 в книзі: 601-4 (а.с. 16). При цьому, додатковим рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 травня 2010 року у справі № 2-1207/09 за [PERSON] також було визнано право власності на 1/3 частини підсобні нежилі групи приміщень за [ADDRESS] (а.с. 14-15). Відповідно до витягу про Державну реєстрацію прав від 11 червня 2010 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на 1/3 нежилих приміщень групи приміщень [ADDRESS]. Реєстраційний номер 30667491, номер запису: 9961п в книзі: 205п-210 (а.с. 16). Згідно зі 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільних кодексом України. Згідно ст.ст. 60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Згідно ч.ч.1-2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Як зазначено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Оцінюючи майно яке підлягає поділу сторони узгодили, що вартість квартири [ADDRESS], загальною площею 520.2 кв.м. складає: 1 000 000 грн., а вартість 1/3 частини підсобних нежилих групи приміщень за [ADDRESS] також складає 1 000 000 грн. Таким чином, узгодженої сторонами вартості майна, його загальна вартість оцінена у 2 000 000 грн., а отже, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, вартість частки кожного із сторін становить 1 000 000 грн. (2 000 000 грн./2). Вказана обставина у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. За таких обставин, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки суд задовольняє позов, судові витрати у вигляді справи судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 3654 грн. 00 коп. пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved