Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10.08.2007 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] в лютому 2017 року звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через різні життєві позиції, між ними виникали часто сварки, і хоча вони проживають разом, однак протягом довгого часу не підтримують сімейних відносин. Шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, який представив заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить розглядати справу у його відсутність, що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечила, зазначивши, що подружнє життя із відповідачем не склалося, підтвердила, що вони проживають в одній квартирі, проте не підтримують подружніх відносин, не ведуть спільного господарства, стали чужими людьми, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення відповідача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 10.08.2007 року у Артемівському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис №660 (а.с.4), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.13). Також встановлено, що сторони хоча й проживають разом в одній квартирі, однак припинили сімейні відносини, не ведуть спільного господарства, обоє бажають розірвати шлюб, оскільки вважають його формальним. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати ними почуття любові та перспектив налагодження стосунків нема. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved