Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

ТзОВ «Український лізинговий фонд» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором фінансового лізингу № 3575-01/03/15-Н від 05.03.2015 року. В судовому засіданні представник позивача свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що 05.03.2015 року між ТзОВ «Український лізинговий фонд» та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу № 3575-01/03/15-Н від 05.03.2015 року до Генерального договору фінансового лізингу № 3575 від 05.03.2015 року, згідно якого позивач придбав предмет лізингу, а саме TOYOTA Camry, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та передав його у користування відповідачу на підставі акту приймання-передачі від 12.03.2015 року. З травня 2015 року відповідач припинила виконувати зобов»язання по оплаті згідно договору фінансового лізингу в повному обсязі. Відповідач порушила взяті на себе зобов'язання щодо сплати лізингових платежів, в зв'язку з чим утворилася заборгованість, котра не була погашена добровільно. Позивачем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу цінним листом, щодо сплати заборгованості, однак [PERSON] проігнорувала всі спроби на врегулювання спору в досудовому порядку. Пунктом 11.4. Генерального договору фінансового лізингу передбачено, у разі якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення лізингоодержувачу листа-вимоги щодо сплати заборгованості, лізингоодержувач не усуне порушення, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає наручно повідомлення про відмову від Договору (його розірвання) і повернення предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. Позивач повідомив відповідача про відмову від договору та повернення предмету лізингу протягом 7 днів з дати направлення повідомлення. Однак вимога про повернення предмета лізингу не була виконана відповідачем добровільно. Позивач скористався своїм правом на вилучення (повернення) предмету лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. 08.09.2015 року ВДВС Надвірнянського РУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса щодо повернення належного позивачу. 18.11.2015 року позивачу вдалося виявити та вилучити предмет лізингу, про що складено акт вилучення. Таким чином договір фінансового лізингу вважається розірваним 18.11.2015 року. На підставі ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Відповідно до п. 11.8. Генерального договору, вилучення предмету лізингу та відмова (розірвання) від договору, не звільняє від сплати всіх нарахованих, на момент вилучення та/або відмови від договору, але не сплачених платежів передбачених договором, в тому числі не сплаченої суми штрафних санкцій та відшкодування завданих збитків, в тому числі витрат, пов»язаних з вилученням предмета лізингу. Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача належать не оплачені винагорода лізингодавцю за передане у лізинг майно (комісія), а також нараховані штрафні санкції. Отже, відповідач порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати лізингових платежів згідно договору, в зв'язку з чим утворилася загальна заборгованість у розмірі 217 264,07 грн. Просить стягнути з відповідача в користь ТОВ «Український лізинговий фонд» заборгованість в розмірі 217264,07 грн. за договором фінансового лізингу № 3575-01/03/15-Н від 05.03.2015 року та судові витрати. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про що свідчать поштові розписки. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Відповідно до п.п.2,4 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Як вбачається з матеріалів справи, провадження у справі було відкрито 04.02.2016 року. Таким чином, справа перебуває на розгляді сім місяців. Чотири рази слухання справи відкладалось із-за заяв представника відповідача, [PERSON]про неявку в судове засідання. Окрім цього, у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", частини 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується обов'язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження. Суд розцінює поведінку представника відповідача, який без поважних причин не з»явився в судове засідання , як зловживання своїми правами та затягування розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 05.03.2015 року між ТзОВ «Український лізинговий фонд» та [PERSON] був укладений договір фінансового лізингу № 3575-01/03/15-Н від 05.03.2015 року до Генерального договору фінансового лізингу № 3575 від 05.03.2015 року, згідно якого позивач придбав предмет лізингу, а саме TOYOTA Camry, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та передав його у користування відповідачу на підставі акту приймання-передачі від 12.03.2015 року. З травня 2015 року [PERSON] припинила виконувати зобов»язання по оплаті згідно договору фінансового лізингу в повному обсязі. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, позивачем на адресу [PERSON] було направлено лист-вимогу (вих. № 1647-УПК від 20.05.2015 р.) цінним листом, щодо сплати заборгованості. Незважаючи на спроби позивача врегулювати спір в досудовому порядку, [PERSON] проігноровано всі спроби позивача та не задоволено його законних вимог. Умовами пункту 11.2.1. Генерального договору фінансового лізингу передбачено, що лізингодавець має право достроково, в односторонньому порядку відмовитись (розірвати) від договору та вилучити предмет лізингу у випадку, коли лізингоодержувач сплатив лізинговий платіж (частково або повністю) та/або інший платіж, передбачений договором, та прострочення оплати становить більше 30 (тридцяти) днів з дня настання строку платежу. Також право на дострокову відмову (розірвання) лізингодавцем від договору передбачено в пунктах 1 і 2 ст. 611, 615 та ч. 2 ст. 598 ЦК України. Пунктом 11.4. Генерального договору фінансового лізингу передбачено, у разі якщо протягом 20 календарних днів з дати направлення лізингоодержувачу листа-вимоги щодо сплати заборгованості, лізингоодержувач не усуне порушення, лізингодавець направляє на юридичну адресу лізингоодержувача цінний лист з описом вкладення або вручає наручно повідомлення про відмову від Договору і повернення предмета лізингу із зазначенням терміну та місця його передачі лізингодавцю. Згідно ч.1, 2 с. 615\~ЦК України\~у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору (\~ст. 611 ЦК України). Позивач повідомив [PERSON] про відмову від договору та повернення предмету лізингу протягом 7 днів з дати направлення повідомлення № 1739-УПК від 17.06.2015 року. Згідно з п. 11.6. Генерального договору фінансового лізингу датою розірвання договору вважається дата фактичної передачі предмета лізингу лізингоодержувачем лізингодавцю або дата вилучення предмета лізингу, шляхом підписання акту повернення майна з фінансового лізингу. Вимога про повернення предмета лізингу не була виконана відповідачем добровільно. На підставі п. 11.4. Генерального Договору та п. 2 ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» позивач скористався своїм правом на вилучення предмету лізингу в безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Виконавчий напис був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 01.07.2015 року зареєстрованого в реєстрі за № 1229. 18.11.2015 року позивачу вдалося виявити та вилучити предмет лізингу, про що складено акт вилучення. Таким чином договір фінансового лізингу вважається розірваним 18.11.2015 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать. Частина 1 статті 806 ЦК України передбачає, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачу) у користування майно, спеціально придбане лізингодавцем, відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов, на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з приписами статей 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов 'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ним Кодексом, іншими законами або договором. Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. На підставі ст. 10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець має право стягувати з лізингоодержувача прострочену заборгованість та вимагати відшкодування збитків відповідно до закону та договору. Відповідно до п. 11.8. Генерального договору, вилучення предмету лізингу та відмова (розірвання) від Договору, не звільняє від сплати всіх нарахованих, на момент вилучення та/або відмови від договору, але не сплачених платежів передбачених договором, в тому числі не сплаченої суми штрафних санкцій та відшкодування завданих збитків, в тому числі витрат, пов»язаних з вилученням предмета лізингу. Таким чином до стягнення з відповідача на користь позивача належать не оплачені винагорода лізингодавцю за передане у лізинг майно (комісія), а також нараховані штрафні санкції. Враховуючи вищевикладене, порушивши умови договору фінансового лізингу, не сплативши позивачу передбачені лізингові платежі, [PERSON] має наступну заборгованість перед ТзОВ «Український лізинговий фонд»: Заборгованість зі сплати лізингових платежів згідно Договору фінансового лізингу у розмірі 150 508,96 грн. за період з 12.05.2015 року по 18.11.2015 року (дата розірвання договору). , яка складається з оплати винагороди (комісії) лізингодавця; пеня в розмірі 34 346,85 грн. Пенею є неустойка,яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно п. 7.1.1. Генерального Договору (Змісту договору), за несвоєчасну оплату лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, лізингоодержувач повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, діючої в період прострочення, від суми заборгованості за кожен день прострочення; 3 % річних від простроченої суми в розмірі 2 110,62 грн.; Інфляційне збільшення суми боргу становить 4 221,29 грн.; Штраф в розмірі 22 576,35 грн. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Умовами пункту 7.1.2. Генерального Договору (змісту договору) сторони передбачили, що у разі несвоєчасної сплати лізингових платежів та інших платежів, передбачених Договором, крім пені, передбаченої п. 7.1.1. Договору, лізингоодержувач оплачує штраф в залежності від терміну заборгованості: при затримці платежу від 2 до 10 днів - у розмірі 5% від суми простроченої заборгованості від 11 до 20 днів - 10% від суми простроченої заборгованості, понад 20 днів - 15% від суми простроченої заборгованості. Додаткові витрати на вчинення виконавчого напису нотаріуса у розмірі 3 500 грн. Отже, [PERSON] порушила взяті на себе зобов'язання щодо сплати лізингових платежів згідно договору, в зв'язку з чим утворилася загальна заборгованість у розмірі 217 264,07 грн. Враховуючи вищенаведене, суд встановив, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачені та документально підтвердженні витрати по справі у розмірі 3258,96 грн. На підставі ст.526,530,598,625,611,612,615,806 ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг»

Outcome: approved