Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-18 00:00:00

Позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину № 2175 від 13 серпня 2009 року, свідоцтва про право на спадщину № 2504 від 10 вересня 2008 року та договору дарування № 2574 від 02 грудня 2010 року є власником житлового будинку [ADDRESS] . Зазначає, що відповідач є її братом і проживав в зазначеному будинку, однак, з 2000 року і по даний час в господарстві не проживає, про що комісією у складі представників сільської ради складено акт обстеження. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації у вищевказаному будинку, і вказане житло не є для нього таким, що необхідне для проживання, просить визнати його таким, що втратив право на користування ним. В судове засідання позивачка не з"явилася, проте представник позивачки подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлявся в установленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Взявши до уваги заяву позивачки, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, житловий будинко [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 19 вересня 2008 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 2504, свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 13 серпня 2009 року державним нотаріусом Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори, зареєстрованого за № 2175, договору дарування, посвідченого 02 грудня 2010 року приватним нотаріусом Коломийського державного нотаріального округу Досин Н.Ф., зареєстрованого в реєстрі за № Д2574 (а.с. 7, 9, 11). Право власності зареєстровано в Коломийському МБТІ, що підтверджується витягами про державну реєстрацію № 23786616 від № 20669553 від 22 жовтня 2008 року, 08 вересня 2009 року та № 28243696 від 06 грудня 2010 року (а.с.8, 10, 12). Згідно довідки, виданої старостою села Мишин Нижньовербізької сільської ради об"єднаної територіальної громади 10 січня 2020 року за № 9, у житловому будинку окрім позивачки зареєстровані : [PERSON] - дочка та [PERSON] - брат (а.с.13). Акт обстеження матеріально-побутових умов домогосподарства позивачки, складений 10 січня 2020 року комісією в складі депутата виборчого округу Грекула В.М. та сусідів [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] , вказує, що [PERSON] за адресою реєстрації відсутній, з січня 2000 року (а.с. 14). В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідача у житловому будинку порушує право позивачки, як власника житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, а житлове приміщення в якому відповідач продовжує бути зареєстрованим покинуте ним добровільно і з того часу пройшло більше одного року, то суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved