Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 15.02.1997 року до 17.09.2008 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народилася донька [PERSON], на яку відповідач виплачував за рішенням суду аліменти до її повноліття. В теперішній час виплата аліментів припинилась, у зв'язку з чим потребує додаткових витрат. Крім цього остання має захворювання органів зору, що зумовлює також додаткові витрати на її лікування. Всього на протязі 2013-2016 років вона понесла додаткові витрати в сумі 17758 грн.12 коп., з яких просила половину, а саме 8879 ггрн.06 коп., стягнути на її користь із відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON], позов визнав повністю, пояснивши, що він офіційно не працює, однак час від часу виконує різні роботи за договорами найму, отримуючи в місяць близько 1500-1600 грн.. Не заперечував щодо стягнення з нього половину додаткових витрат на дитину, які понесла позивачка. Третя особа [PERSON] заявлені позивачкою вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 15.02.1997 року по 17.09.2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народилася донька [PERSON], батьком якого є відповідач (а.с.7-9). Рішенням Буринського районного суду від 16.06.2008 року з останнього було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, стягнення яких припинилося [NUMBER], у зв'язку з досягненням дитиною повноліття (а.с.6). Разом з тим, [PERSON] з 01.09.2014 року навчається за денною формою навчання у Путивльському коледжі Сумського національного аграрного університету, строк якого закінчується 30.06.2017 року, у зв'язку з чим позивачка понесла додаткові витрати, які пов'язані з оплатою проживання дитини в гуртожитку в період за 2014-2016 роки в розмірі 5665 грн. 40 коп., що підтверджується показами позивачки, довідкою про навчання, квитанціями про оплату витрат за гуртожиток (а.с.16-19). Крім цього, донька позивача, будучи неповнолітньою, має хронічне захворювання органів зору, що потребувало додаткових витрат на лікування та придбання медичних препаратів, спеціальних лінз та окулярів, які на протязі 2012-2016 років понесла позивачка в сумі 12092 грн.72 коп., що вбачається з виписки із медичної карти, висновку ЛКК, медичної документації та звітів з продажу (а.с.10-15). Таким чином всього [PERSON] фактично сплатила за свої кошти додаткові витрати на дитину в період 2012-2016 років в сумі 17758 грн.12 коп.. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько дитини мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 цього Кодексу встановлено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пленум Верховного Суду України в пункті 18 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст.185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливим обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволенню позову. Стаття 257 ЦК України встановлює загальний строк позовної давності, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу тривалістю у три роки. При цьому, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3 ст.267 ЦК). Зазначені положення були роз'яснені відповідачу, однак від нього не надійшло заяви про застосування позовної давності, останній позов визнав повністю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з [PERSON] необхідно стягнути половину додаткових витрат на дитину в сумі 8879 грн.06 коп., що були фактично понесені позивачкою, задовольнивши позов. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з врахуванням задоволених вимог повністю, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 грн. 20 коп.. Таким чином,

Outcome: approved