Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" звернулося в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту в розмірі 534 363,37 грн. та судових витрат. Ухвалою суду від 31.03.2014року позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з [PERSON] (майнового поручителя) залишено без розгляду у зв'язку із поданою представником позивача заявою. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31.03.2014р. позов задоволено. 28.04.2014р. було подано заяву про перегляд заочного рішення суду, та ухвалою від 27.05.2014 року заяву задоволено, заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 31.03.2014року скасоване. Представник позивача в судових засіданнях позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] та її представник просили в задоволенні вимог щодо поручителя відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що 07.10.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк» (АТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено Договір про надання споживчого кредиту з Правилами № 11400893000 (а.с.12-21 т.1), згідно з яким банк зобов'язався надати позичальнику кредит в сумі 50000,00 доларів США, що в еквіваленті становило 243 475 грн., під 15.5% річних, строком до 07.10.2015р., а відповідач 3 зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит у порядку і на умовах зазначених в даному Договорі. Для виконання взятих на себе зобов'язань, Банк, згідно п.1.2.5 Кредитного договору надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних поточний рахунок позичальника [NUMBER]. Відповідно до п. 1.2.10. Кредитного договору день сплати ануїтентного платежу 07 числа кожного місяця протягом строку кредитування.Згідно п. 5.1., розділом 5 Правил, встановлено, що процентна ставка може бути змінена згідно з умовами правил. З метою забезпечення виконання взятого на себе позичальником зобов'язання по кредитному договору, було укладено договір поруки № 232814 від 07.10.2008р. з [PERSON] (а.с.25 т.1, 28-29 т.2), який оглянуто судом в оригіналі. Поручитель та її представник заперечуючи вимоги вказали на те, що в даних зобов'язаннях позичальника перед кредитором, не доведено належними доказами факту надання кредиту, а тому і не може бути відповідальність поручителя. Однак, такі доводи не є вірними, оскільки факт надання кредиту підтверджується заявою на видачу готівки № 66 від 08 жовтня 2008р.(а.с.11 т.1), меморіальним ордером від 08.1.2008р. про перерахунок коштів на рахунок позичальника в сумі 50 000 доларів США (а.с.27т.2), а також наданим до матеріалів розрахунком боргу з якого вбачається часткове погашення боргу позичальником. Суд також зазначає, що [PERSON] підписавши вищезгаданий кредитний договір, зобов'язувався належним чином виконувати умови договору, в т.ч. своєчасно погашати кредит та відсотки за користування кредитами, згідно із підписаним позичальником Графіками погашення кредиту. За порушення строків повернення кредиту, згідно п. 4.1. Правил до Кредитного договору, Боржнику нараховується пеня: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні; в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Згідно п. 3.4.2. Правил до кредитного договору, передбачено обов'язок позичальника повідомити банк про зміну паспортних даних, фактичної адреси проживання, даних прописки (реєстрації), робочого та домашнього номерів телефонів, зміни місця роботи та виникнення будь-яких інших обставин, які можуть вплинути на виконання Позичальником зобов'язань по даному договору, в триденний строк з моменту проведення таких змін. Згідно п. 4.3. Правил до кредитного договору, відповідно до вимог ст.611 Цивільного кодексу України Позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф (неустойку), в сумі 500,00 гривень за порушення своїх зобов'язань (в тому числі і за порушення термінів виконання зобов'язань), встановлених Кредитним договором. Відповідно до п. 1.2.8. Кредитного договору Позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь- якому випадку не пізніше 07.10.2015року. якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної додаткової угоди сторін. Згідно розділу 6 Правил до Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником умов даного договору, в тому числі термінів повернення кредиту та/або термінів сплати процентів, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих і процентів, комісій. Таким чином, станом на 25.10.2011р. сума боргу перед АКІБ «УкрСиббанк» (АТ «УкрСиббанк») за Договором про надання споживчого кредиту з Правилами №11400893000 від 07.10.2008р., становить - 534 363,37 гривень, в тому числі: заборгованість за ОБ - 48 613,13 дол. США (387 723,74 грн.), заборгованість по процентах - 16 358,52 дол. США (130 470,65 грн.), пеня ОБ - 193,92 дол. США (1 546,64грн.), пеня % - 1 770,67 дол. США (14 122,34 грн.), штрафні санкції - 62,69 дол. США (500,00грн.), що підтверджено розрахунком заборгованості (а.с.6-10 т.1) та не спростовано відповідачами. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до вказівок договору, в даному випадку - кредитного договору. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтями 1048, 1050 ЦК України встановлено, що у випадку встановлення договором обов'язку позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики що залишилася, та сплати процентів. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. У відповідності із ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно із ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також підлягає до задоволення вимога і щодо поручителя [PERSON], з врахуванням такого. За ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель, заперечуючи дію договору поруки, посилалась на те, що порука є припиненою, вона не давала згоду і не підписувала додаткову угоду №1 від 06.02.2009р., якою змінено обсяги відповідальності поручителя. Щодо цього суд встановив таке. Так, рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.10.2013р. в задоволенні позову [PERSON] до АКІБ «УкрСиббанк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим, відмовлено. Судом встановлено, що хоча і додаткова угода №1 від 06.02.2009р. за висновком експертизи виконаний не [PERSON], а іншою особою, однак з умов договору поруки (п.2.1) вона підтвердила згоду на здійснення змін до основного договору (а.с.105-107 т.1). Рішенням Апеляційного суду івано-Франківської області від 16.12.2013р. ухвалено нове рішення та позов задоволено (а.с.181-183 т.1), саме це рішення і було підставою перегляду та скасування заочного рішення суду. Але, під час розгляду справи, судом з'ясовано те, що ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014р. рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 16.12.2013р. скасовано, залишено в силі рішення Івано-Франківського міського суду від 14.10.2013р. (а.с.237-239 т.1, 18-20 т.2). Як роз'яснено постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.22), відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а, отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання. Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Не заслуговують увагу суду доводи відповідача [PERSON] і її представника про те, що банк не задовольнив свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (п.9) передбачено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). А тому, спосіб захисту обраний позивачем - стягнення солідарно з позичальника та фінансового поручителя заборгованості, не суперечить законодавству. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. 124 Конституції України, ст. 11, 15, 16, 526,530, 549-554, 623, 624, 625, 634,638,1049-1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved