Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що вона [PERSON], перебувала з відповідачем у шлюбі з 23 грудня 2010 р. Шлюб між ними було розірвано у судовому порядку 25 серпня 2015 року, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області Від цього шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], 4 роки. Син знаходиться повністю на її утриманні та проживає нею. З моменту розлучення відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не приймає участь в житті дитини, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Тобто зовсім не звертає уваги на існування свого сина. Домовитися мирним шляхом щодо надання фінансової допомоги на утримання дитини не вдається. За рішенням Києво-Святошинського суду від 22.11.2016 року з відповідача стягуються їй аліменти, виплату яких він ігнорує. На цей час існує велика заборгованість. Таким чином відповідач також крім своїх не майнових батьківських обов'язків не виконує обов'язки щодо матеріального утримання дитини. Не менш важливим фактором зміни прізвища, є моральна складова. Дитина мусить терпіти знущання старших дітей, бо мусульманське ім'я та прізвище є не типовим для україномовного православного суспільства та є приводом для насмішок, що завдає моральних страждань та зниження самооцінки дитини, та може призвести до незворотних змін в психіці дитини. Згоду на зміну прізвища відповідач не дає. Його відмову вважає безпідставною, оскільки вже близько 2-х років відповідач не надає матеріальної підтримки на утримання дитини та участі в житті дитини не приймає. Підтвердження цих обставин можуть надати свідки [PERSON]. [PERSON]., [PERSON] Зміна прізвища цілком відповідає інтересам дитини, і її бажанню, тому що син бажає носити її прізвище. Тому що батько зовсім не приймає участі у його житті. За останні 2 роки в взагалі бачив його декілька разів. На підставі вищевказаного просила суд змінити прізвище її сина [PERSON], [INFO], з „[PERSON]" на „[PERSON]". Позивачка у судове засідання 26.06.2017 року не з'явилась, про час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, однак подала до суду заяву, в якій позов підтримала та просив його задоволити повністю з підстав, викладених у ньому та проводити судовий розгляд без її участі. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечувала. Відповідач у судове засідання 26.06.2017 року не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. За таких обставин та за відсутності заперечень, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2010 року між сторонами в бюро справ району Шарки, провінція Олександрія (Арабська Республіка Єгипет) номер реєстрації 1916 від 23.12. 20120 року (легалізовано Посольством України в Арабській Республіці Єгипет 12 січня 2011 року, реєстраційний номер 572/028-11) було зареєстровано шлюб, який розірваний 14.08. 2015 року, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області (а.с.3). Судом встановлено, що у шлюбі у сторін [PERSON]. та [PERSON] народився син - [PERSON], про що [INFO] зроблено відповідний актовий запис № 2, відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області (а.с.10). Крім того, 04.10.2016 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області було вирішено стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) починаючи з 18.08.2016 року і до досягнення повноліття (а.с.4). Судом встановлено, що спільна дитина сторін - [PERSON], зареєстрований та проживає разом з матір'ю - позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою форма №3 від 20.01.2017 року, яка видана Чабанівською селищною радою Києво-Святошинського району Київської області (а.с.12). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а обов'язок з утримання дитини покладається рівною мірою на обох батьків. Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Забезпечення інтересів дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 8 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Відповідно до ч.1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з'єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Згідно з ч.5 ст. 148 СК України у разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини. Судом встановлено, що позивачка у підтвердження своїх позовних вимог посилалась на те, що після народження їх спільний з відповідачем син постійно проживав з нею, вона його виховує, піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, у зв'язку з чим зміна прізвища дитини буде відповідати його інтересам. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У зв'язку з вищевикладеним, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що зміна прізвища буде відповідати інтересам малолітнього [PERSON], який виховується матір'ю та проживає разом з нею та не впливатиме на обсяг прав та обов'язків батька, не порушує його батьківських прав в майбутньому, суд приходить до висновку про те, що позов повністю доведений, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У зв'язку з чим з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с.2). На підставі викладеного, ст.ст. 145, 148, 155, 180 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved