Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

у вересні 2020 року ТОВ "Ліко-Житлосервіс" звернулося у суд з позовом про стягнення заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що відповідач є власником квартири [ADDRESS] та користується наданими їй житлово-комунальними послугами. [PERSON] не здійснює оплату за надані послуги, у зв`язку з чим за період з березня 2017 року по травень 2020 року утворилася заборгованість за житлово-комунальні послуги на суму 11 827,09 грн., та станом на день подачі позовної заяви борг не сплачено. Позивач зазначає, що боржник, фактично отримуючи надані позивачем послуги, жодного разу не звернувся до ТОВ «Ліко-Житлосервіс» із запереченнями щодо їх вартості, об`ємів або актами - претензіями щодо їх якості. Крім того, відповідач не відмовляється від отримання зазначених послуг у встановленому закону порядку. Отже, сума нарахованої заборгованості є безспірною. За таких підстав, позивач просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 11 827,09 грн., інфляційні втрати у розмірі 912,51 грн., 3 % річних у розмірі 484,29 грн. та судовий збір в розмірі 2 102,00 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21 вересня 2020 року, відкрито спрощене позовне провадження у справі. (а.с. 84) Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подала. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. ТОВ «Ліко-Житлосервіс» здійснює обслуговування, утримання та експлуатацію багатоповерхового житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на підставі Акту прийому-передачі житлового будинку від 18.10.2016р. Судом встановлено, що [PERSON] є власникам квартири [ADDRESS] на підставі договору про бронювання квартири для передачі у власність № 1909/АЕ-565, виданого 25.10.2013 р. ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «Ліко-Холдінг», додаткового договору № 1 від 08.02.2017 р. до договору № 1909/АЕ-565 про бронювання квартири для передачі у власність від 25.10.2013р., виданого ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «Ліко-холдінг», Акут прийому-передачі квартири [NUMBER] , виданого 21.02.2017 ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «Ліко-холдінг», довідки № 151 Д, виданої 21.02.2017 р. ТОВ «Територіальне між господарче об`єднання «Ліко-холдінг». (а.с. 12) Позивач, звернувшись в суд з позовом, зазначає, що споживачу надавалися житлово-комунальні послуги, від даних послуг споживач не відмовлявся та продовжував їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні договірні відносини. Виходячи з постанови Верховного суду України від 20 квітня 2016р., справа № 6-2991цс15 (споживачі зобов`язанні оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі). [PERSON] тривалий час не виконує належним чином договірні зобов`язання та норми законодавства, щодо оплати за спожиті комунальні послуги в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з березня 2017 року по травень 2020 утворилася заборгованість перед заявником за житлово-комунальні послуги в сумі 11827,09 грн. Відповідно до положень ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст.360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Частиною 1 ст.16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. За п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Аналіз вищенаведених положень свідчить про те, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користується ними, а відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не підставою для звільнення споживача від обов`язку по оплаті за ці послуги. Зазначена позиція викладена в постанові Верховного суду України у справі 6-2954цс15, постанова від 20 квітня 2016р. ТОВ «Ліко-Житлосервіс», що надавало споживачу послуги належної якості. Претензій з боку споживача щодо неякісного надання послуг не надходило. Таким чином, зазначені обставини дають підстави для висновків про те, що між позивачем і відповідачем, що є власником квартири за адресою [ADDRESS] , склалися фактичні договірні відносини щодо надання житлово-комунальних послуг. Статтею 162 Житлового кодексу України передбачено, що власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як вказував позивач, заборгованість, яку слід стягнути з боржника, складає заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 11827,09 грн. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина 1 статті 509 Цивільного кодексу України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 Цивільного кодексу України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача мають правове обґрунтування з посиланням на докази відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, а тому позов підлягає до задоволення. Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком. Наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 11827,09 грн., інфляційні втрати в розмірі 912,51 грн., 3 % річних в розмірі 484,29 грн. З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2102,00 гривень.

Outcome: approved