Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Сторони по справі з 25 вересня 2004 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, вказуючи, що на протязі трьох років сімейне життя з відповідачем погіршилось, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Відповідач більше уваги приділяв питанням, не пов»язаним із їх сім»єю і це нагативно відображалось на побудові сімейних відносин та почуттях взаємної любові. На даний час спільне господарство сторони не ведуть, разом не проживають. Відновлювати шлюбні відносини позивач не бажає. Угоди про утримання дитини досягнуто. В зустрічному позові відповідач-позивач [PERSON] просить визначити місце проживання сина [PERSON] за його місцем проживання. В позові вказує, що син на даний час вже проживає разом з ним і позивач проти цього не заперечує. Позивач - відповідач в судовому засіданні свій позов підтримує та просить розірвати шлюб з відповідачем, зустрічний позов визнає, підтверджує, що їх син на даний час проживає з батьком [PERSON] і спору про місце проживання дитини між ними не має. В судовому засіданні відповідач-позивач не заперечує проти розірвання шлюбу та пояснив, що син мешкає разом з ним і мати дитини не заперечує проти цього. Спору між ними про місце проживання дитини на даний час не має. Представник органу опіки та піклування, діюча по довіреності Бушмич І.І., пояснила, що між сторонами досягнута домовленість про місце проживання дитини разом з батьком і спору з цього приводу між ними не має. При обстеженні житлово-побутових умов проживання позивача-відповідача та відповідача-позивача надано висновок про можливість проживання дитини разом з батьком. Розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників судового розгляду, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, а зустрічний позов про визначення місця проживання дитини задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. [PERSON] та [PERSON] 25 вересня 2004 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, їх шлюб носить формальний характер, можливості примирення між ними не вбачається, а збереження шлюбу суперечить інтересам кожного із подружжя та інтересам їх неповнолітніх дітей. [PERSON], [INFO], проживає разом з батьком [PERSON], що підтверджується довідкою Ярославської сільської ради від 24.10.2014 року. Висновком Бобровицької райдержадміністрації встановлено можливе проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації батька. В судовому засіданні встановлено з пояснень сторін, що спору між ними про місце проживання дитини у них не має. Відповідно до ст. 160 СК України батькам надано право визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років. В конкретному випадку між сторонами досягнута згода про місце проживання дитини разом з батьком. Згідно ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, спір між батьком та матір"ю щодо місця проживання малолітньої дитини, якщо вони не дійшли згоди з ким із них буде проживати малолітня дитина може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. В зв"язку з тим, що між сторонами не має спору про місце проживання малолітньої дитини, про що заявили в судовому засіданні сторони по справі, суд не може постановити рішення про місце проживання дитини разом з батьком, так як батьки самі визначили місце проживання дитини і малолітній [PERSON] проживає з батьком. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про місце проживання дитини.

Outcome: approved