Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом, свої вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло №149/д від 09.11.2006р. та договору дарування їй належить квартира [ADDRESS]. У квартирі зареєстрований, але з 2010 року не проживає її брат [PERSON] В квартирі відсутнє його майно, він не несе жодних витрат по утриманню квартири. Жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться. З наведених підстав позивачка просить з метою усунення перешкод у користуванні власністю визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою та зняти з реєстраційного обліку. Позивачка в судове засідання не з'явилася, звернулася із заявою про розгляд справи за її відсутності, підтримала свої вимоги, не заперечує проти постановлення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.ст. 15,16, 386, 391 ЦК України власник майна має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Права власника житлового будинку (квартири) визначені в ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У ст. 405 ЦК України визначено право членів сім'ї власника, які проживають разом з ним, на користування житлом, і передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] була приватизована у 2006 році і на підставі свідоцтва про право власності на житло №149/Д від 09.11.2006р., виданого Ленінською районною адміністрацією Запорізької міської ради, належала на праві спільної часткової власності в рівних долях громадянам [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка, [PERSON] - 1/3 частка (а.с.4-5). У 2013 році 2/3 частини вказаної квартири перейшли від [PERSON] і [PERSON] у власність [PERSON] на підставі договору дарування частини квартири від 09.09.2013р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №9881 (а.с.6-8). Таким чином, позивачка з 09.09.2013р. є власником всієї квартира [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою з 1996 року і вселявся у квартиру як член сім'ї наймача, з 09.11.2006р. був власником 1/3 частини цієї квартири, з 09.09.2013р. його право власності на частину квартири припинилося у зв'язку з її відчуженням. Членами комісії ЦОА №9 МКП "Основаніє" за участю мешканців будинку [ADDRESS], встановлено, що фактично [PERSON] за вказаною адресою не проживає з 10.10.2010 р. по теперішній час, про що складено акт про фактичне проживання (не проживання) громадян від 27.11.2014р. (а.с.11). Реєстрація місця проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS], як колишнього члена сім'ї власника і як колишнього власника 1/3 частини квартири, підтверджується довідкою ЦОА єдиної абонентської служби, довідкою обласного адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Запорізькій області. Таким чином, на підставі наданих доказів суд вважає встановленим, що брат позивачки [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з жовтня 2010 року, однак залишається зареєстрованим у квартирі, що завдає позивачці як власнику з 09.09.2013р. всієї квартири, труднощі матеріального характеру по утриманню житла, позбавляє її права належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном, що тягне за собою порушення вимог ст.150 ЖК України. Позивачка є власником квартири з 09.09.2013р., на час звернення до суду з даним позовом відповідач відсутній та не проживає за місцем реєстрації без поважних причин понад один рік. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що [PERSON] як колишній член сім'ї власника квартири та колишній власник 1/3 частини квартири втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки не проживає в ній понад один рік, не бере участі у витратах по утриманню квартири, домовленість між відповідачем і власником житла відсутня. Враховуючи, що реєстрація відповідача у квартирі обмежує позивача у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивачка як власник квартири має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає доведеним порушення права позивачки у здійсненні права користування та розпорядження належною їй на праві власності квартирою. Порушене право підлягає захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved