Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своєї малолітньої дитини [PERSON], [INFO], у зв'язку із невиконанням ним обов'язків по вихованню, утриманні та забезпеченні необхідними умовами життя. В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги викладені в позові. В подальшому звернулася до суду з клопотанням проведення судових засідань в її відсутності. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення в газеті «Луганщина» від 11.10.2017 року. Згідно до ст. 74 ЦПК України з дня опублікування оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час та місце розгляду справи. Відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. заперечень не має. Представник 3-ї особи - органу опіки та піклування Біловодської РДА Луганської області Макаренко С.В. в суді пояснила, що оскільки сторони проживають за межами Біловодського району, вони не мають змоги обстежити житлові умови сторін та інші заходи для надання об'єктивного висновку органу опіки, надавши суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав, вказавши що не мають можливості в повному обсязі з'ясувати, чи дійсно відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та надати обґрунтований висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. В подальшому звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Згідно до ст. 10,11 ,60 ЦПК України сторони та інші особи, які приймають участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 1 цього Кодексу визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3,8,9, 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. В Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, відповідно до преамбули якої, дитині для повного й гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі ст.9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню. Статтею 18 Конвенції про права дитини, передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Крім цього, вказані правовідносини регулюються міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і складається із Закону України «Про охорону дитинства» від 21. 06. 2001 року №-2558-ІІІ, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав.Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому, відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Дослідивши матеріали встановлено, що [PERSON] знаходилася у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 10.08.2012 року. 17.08.2016 року цей шлюб було розірвано, що підтверджено рішення Біловодського райсуду Луганської області про розірвання шлюбу від 17.08.2016 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дитина [PERSON], [INFO], батьком якої записаний відповідач, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Від першого шлюбу позивачка має доньку [PERSON], [INFO]. З квітня 2016 року позивачка з доньками проживає зі своїми батьками в їхній оселі. Відповідач вихованням доньки не займається, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Всі питання виховання [PERSON] вирішується позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідно до характеристики на дитину [PERSON] від дошкільного навчального закладу "Лучистий", садка куди ходить дитина, - відповідача ніколи не бачили, вихованням займаються позивачка та її матір. Показання свідків говорять про те, що батько [PERSON] не з'являється, життям та вихованням доньки не цікавиться, участі у формуванні особистості дитини не приймає. Також, дитина знаходиться на обліку в міській поліклініці, їй вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогоднішній день здійснює позивачка. Батько участі в цій сфері життя доньки також не приймає. Згідно з ч. 2 ст.150 та ч. 2 ст.157 Сімейного кодексу Украни батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Відповідно з ч.2 ст.141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі слів позивачки, відповідач має вже нову сім'ю, планує заводити нову дитину, а питання, пов'язані з [PERSON], його взагалі не турбують. Відповідач має сумніви щодо його батьківства відносно [PERSON] та наполягає на проведенні ДНК, його теперішня дружина говорить, що дитина взагалі на нього не схожа, тому брати участь у її вихованні наміру не має, доля [PERSON] йому байдужа. 04.10.2017 року органом опіки та піклування Біловодської РДА Луганської області приймалося рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в якому вказано, що не мають можливості в повному обсязі з'ясувати, чи дійсно відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків та надати обґрунтований висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, у зв'язку із проживанням його на непідконтрольній частині території Луганської області. За правилами ст.19 СК України висновок органу опіки та піклування не є для суду обов'язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини від 27 лютого 1991 року визначено неможливість розлучення дитини з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків ,коли таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Позивачка належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку довела беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до батька, як позбавлення батьківських прав, та що таке розлучення відповідача з дитиною необхідне в інтересах останньої. З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. Згідно вимогам ст. 166 ч. 3 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Також підлягають стягненню з відповідача судовий збір на користь позивачки відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір» зі змінами та доповненнями в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved