Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, посилаючись на те, що вона з 18 червня 1996 року по 09 грудня 2014 року знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народились спільні неповнолітні діти: син сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дітей, хоча зобовязаний це робити за законом, а домовленості щодо сплати аліментів на утримання синів між ними не досягнуто. Вважає, що з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини його прибутків, оскільки відповідач працює в Привільнянському ХЗП, де отримує заробітну плату в середньому розмір 1500 гривень, тому зобовязаний та має можливість сплачувати аліменти в зазначеному розмірі, який хоча б приблизно буде дорівнювати ? частині встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка, яка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи (а.с.13,15), у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву (а.с.20), за якою вона прохала розглядати справу у її відсутність, а позовні вимоги підтримала у повному обсязі та прохала їх задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.14,17), у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву (а.с.21-22), за якою прохав розглядати справу у його відсутність, позов визнав та не заперечував проти задоволення позовних вимог позивачки в повному обсязі. В звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, суд у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Статтями 180-182 СК України передбачено, що батьки зобовязані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони з 18 червня 1996 року по 09 грудня 2014 року знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2014 року (а.с.4) та в період якого у них народились спільні неповнолітні діти: син сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] (а.с.6,7), які згідно акту підтвердження фактичного місця проживання від 28 жовтня 2015 року (а.с.9) та довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 21 травня 2015 року (а.с.8) після припинення між сторонами сімейно-шлюбних стосунків проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні, що підтверджується і поданими до суду письмовими заявами сторін (а.с.20-21), при цьому відповідач позивачці добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, а домовленості щодо розміру та порядку сплати такої допомоги між ними не досягнуто. Відповідач працює апаратником борошномельного цеху Привільнянського хлібозаготівельного підприємства», де отримує постійний дохід у вигляді заробітної плати, середній розмір якої за останні шість місяців складає близько 1273 гривень 00 копійок, що підтверджується довідкою з місця роботи №238 від 16 листопада 2015 року (а.с.23), в звязку з чим аліменти з відповідача на утримання неповнолітніх дітей необхідно стягнути в примусовому порядку в частці від заробітку відповідно до положень ст.183 та ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України від дня предявлення позову до досягнення неповнолітньою дитиною повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом. З урахуванням зазначеного, суд при визначенні розміру аліментів відповідно до ст. 182 СК України враховує визнання позову відповідачем згідно поданої до суду письмової заяви (а.с.20), матеріальне становище платника аліментів, який отримує прибутки у вигляді заробітної плати, стану здоровя як відповідача, так і дітей, їх віку та потреб та вважає необхідним у відповідності зі ст.183 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, оскільки права та обовязки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей, а зазначена частка від прибутків відповідача у грошовому виразі буде відповідати хоча б приблизно 1/2 частині встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоровя як відносно дітей, так і відносно відповідача, а також витрат позивачки на утримання дітей сторонами суду не надано, а інших утриманців відповідач не має. Крім цього, в звязку із задоволенням позову, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved