Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

У вересні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення 83888,50 грн. В обґрунтування позову вказує на те, що приблизно з 1999р. він проживав разом з відповідачкою у цивільному шлюбі. [INFO] у них народилася дочка [PERSON]. У 2004 році він поїхав на заробітки до Ірландії. З того часу почав перераховувати відповідачці зароблені ним кошти в іноземній валюті. У серпні 2006 року вони офіційно зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу він продовжував надсилати [PERSON] грошові кошти. Всього за період з 2006 по 2012 роки він перерахував на її ім'я 15735 євро, що в еквіваленті на гривню становить 167777,00 грн. Несподівано для нього 26 грудня 2012 року [PERSON] розірвала шлюб в судовому порядку. Рішення суду набрало чинності 12.02.2013р. Після цього він намагався домовитися з відповідачкою про повернення йому половини грошових коштів у сумі 83888,50 грн., однак вона відмовилась. Позивач, посилаючись на ст.ст. 355,368,370,372,374 ЦК України, ст.ст. 21,60, 61,68,63,70,71,74 СК України, просить стягнути з [PERSON] 83888,50 грн. та витрати на сплату судового збору у розмірі 838,80 грн. Представник позивача [PERSON] ( за довіреністю), посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позовні вимого [PERSON] задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги позивача не визнає, просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування заперечень зазначила наступне: дійсно з [PERSON] вони спочатку проживали у цивільному шлюбі. [INFO] у них народилася донька [PERSON] 23 серпня 2006 року між нею та позивачем був зареєстрований шлюб. Після реєстрації шлюбу позивач спільно з сім'єю не проживав, оскільки постійно проживав і працював за кордоном, періодично приїздив до м. Бердянська. 12 лютого 2013 шлюб між ними було припинено на підставі рішення суду. Після народження дитини між ними була досягнута домовленість про те, що він буде добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, на її лікування, оздоровлення та на потреби сім'ї. Всі кошти, які вона отримала від [PERSON] були витрачені виключно на дитину і потреби сім'ї. В теперішній час їх не має в наявності. Вони не акумулювалися на рахунках в банку, жодних вкладів в банках ні вона, ні відповідач не мають. Домовленості про те що вона мала б зберігати ці кошти, а потім віддати їх позивачу між ними також не існувало. Позивачем не надано суду жодних доказів того, що вона витратила ці гроші не в інтересах дитини, чи не на потреби сім'ї. Донька з народження перебувала на обліку у невропатолога у ортопеда, з 2003 року - на обліку у уролога, у зв'язку з чим потребувала постійного обстеження та лікування. У 2011 році дочка перенесла захворювання на гострий гнійним менінгіт. Після чого перебуває на обліку у невропатолога, у зв'язку з чим також потребує регулярного обстеження та лікування. Крім лікування, гроші також були витрачені і на заняття з репетиторами, оскільки дочка через хворобу не відвідувала школу. Крім того дочка захоплюється образотворчим мистецтвом, приймає участь в міжнародних, всеукраїнських, міських дитячих та професійних виставках, що потребує додаткових витрат. Просить у задоволенні позову відмовити повністю, стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 3500,00 грн. Представник відповідача [PERSON] підтримав доводи відповідача, просить відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. За положеннями статей 60-61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, придбане подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Під час розгляду цієї справи суд враховує роз'яснення п. п.23, 24,30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", в якому зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК) . У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2006 року по 12 лютого 2013р. ( а.с.4,55). Мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.54). У своїй заяві позивач зазначає, що проживаючи і працюючи в Ірландії, він у період 2006 -2012 років надсилав дружині грошові кошти, всього у сумі 15735 євро. Після розірвання шлюбу він звернувся до неї з вимогою повернути йому половину цих коштів, але вона відмовилася. Відповідачка в своїх запереченнях вказує на те, що отримані нею від відповідача у період з 2006 по 2012 роки грошові кошти, за домовленістю між ними, були витрачені виключно на потреби сім'ї, у тому числі на утримання дитини, на її лікування та оздоровлення, розвиток художніх здібностей, на підтвердження чого позивачка надала суду довідку з місця проживання №1659 від 01.11.2013р., довідку ЗОШ №2, довідку гімназії №1 від 22.10.2013р., довідку Бердянського художнього музею від 25.10.2013р., довідку Бердянського державного педагогічного університету від 30.10.2013р., копії квитанцій про оплату відпочинку дитини в ДОЦ «Червона гвоздика від 19.07.2012р. і від 14.06.2012р., виписки з амбулаторної картки, медичної картки дитини, виписки з історії хвороби дитини, довідка дитячої лікарні від 06.11.2013р., копії квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг, виписку з історії хвороби батька ( а.с.56-78). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON], лікар, який спостерігає дитину, суду показав, що він спостерігає [PERSON] декілька останніх років. Дитина дуже хвороблива, перенесла захворювання на менінгіт, перебувала у реанімаційному відділенні, лікувалася в лікарні м. Донецька, має також хронічне захворювання нирок. Дитина потребує постійного обстеження та лікування, дотримання дієтичного харчування. Свідок [PERSON] суду показала, що знає [PERSON] з 2000 року. У 2001 році у неї народилася донька, Вихованням доньки увесь цей час займалася матір, дитина дуже хворіла, потребувала постійного лікування, на що витрачалося багато коштів. [PERSON] розказувала їй, що батько дитини періодично надсилає їй гроші на утримання та лікування дитини. За вимогами ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно частини 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що грошові кошти, на які він претендує, наявні у відповідача на час розгляду справи. Не надано суду і доказів того, що ці грошові кошти відповідачка використала на свій розсуд проти волі чоловіка і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховала їх. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити за його недоведеністю. Оскільки у задоволенні позову позивачу відмовлено, то судові витрати, понесені відповідачем під час розгляду цієї справи необхідно стягнути з позивача, відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідачем надана квитанція №4 від 21 жовтня 2013 року на суму 3500,00 грн., сплачених нею адвокату [PERSON] за ведення справи (а.с.80) на підставі договору від 21 жовтня 2013р. (а.с.82). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (N 4191-VI, 20.12.2011) встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Ні відповідачкою, ні її представником не надано суду акту виконаних робіт за вказаним вище договором від 21 жовтня 2013р. А тому суд, при визначенні компенсації цих витрат, виходить з того, що представник відповідача приймав участь у двох судових засіданнях, а саме: 13 листопада 2013 року, яке тривало 1год.25 хвл.; 27 лютого 2014 року, яке тривало 1 год. 25 хвл. Мінімальна заробітна плата у листопаді 2013 року становила 1147,00 грн., у лютому 2014р. - 1218,00 грн. Таким чином компенсації підлягає сума у розмірі 1340,17 грн. ( 1147 х 4 0% х 1год.25 хвл. + 1218 х 40% х 1 год.25хвл.= 649,97+690,20= 1340,17).

Outcome: approved