Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Сідько С.І. звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини - сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 12 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ), видане Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 12.11.2016 року, актовий запис №101. Протягом останніх років сімейне життя позивача та відповідача поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем, і перебуває на її утриманні.Оскільки батько дитини, - відповідач по справі, є працездатною особою, інші особи на його утриманні не перебувають, тому він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, але ухиляється від участі в його вихованні та .матеріальному, утриманні. Таким чином, оскільки відсутня добровільна грошова допомога малолітньому синові від батька, позивач змушена звернутися до суду з позовом та просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] ІНШІ: [NUMBER] , аліменти на утримання, сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повітоліття. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги від 16.09.2021 року в інтересах [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила розгляд проводити без участі представника та позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі, відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Заяв та клопотань не надходило. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 12 листопада 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали між собою шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ), видане Решетилівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 12.11.2016 року, актовий запис №101. Протягом останніх років сімейне життя позивача та відповідача поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає з позивачем, і перебуває на її утриманні. Відповідач по справі, є працездатною особою, інші особи на його утриманні не перебувають, тому він має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, але ухиляється від участі в його вихованні та матеріальному утриманні. Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При цьому такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і до батька дитини. За ст.181 СК України, у разі відсутності домовленості між сторонами щодо обрання способу виконання обов`язку утримувати дитину, питання щодо стягнення аліментів і визначення їх розміру вирішується судом. Згідно роз`яснень, які містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За положеннями ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дитини, а також виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91р., яка визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі однієї третьої частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття, що відповідає вимогам ст.183 СК України. Оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи, що сторони несуть однаковою мірою обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини й з метою забезпечення його гармонійного фізичного і духовного розвитку, суд знаходить, що позов слід задовольнити. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача в користь позивачки витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного. Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1 - ч.4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. До позовної заяви представник позивачки - адвокат Сідько С.І. додала угоду про надання правової допомоги від 06.08.2021 року (а.с.18), ордер на надання правничої (правової) допомоги (а.с.19), акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги від 06.08.2021 року, укладеного між адвокатом Сідько С.І. та Розіної Н.М. та довідку від 25.08.2021 року щодо підтвердження справи гонорару в сумі 1500 грн. (а.с.16). З дослідженого вбачається, що розмір витрат позивачки на оплату послуг адвоката співмірний із складністю справи та виконаними адвокатом роботи (надані послуги); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони. Відповідач не заявив клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, не спростував наявність підстав для відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу. Тому підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу чи для відмови в задоволенні таких вимог суд не вбачає. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в користь держави відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved