Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

Представник ТОВ «Споживчий центр» за довіреністю Шкромида Ю.В. звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 240,00 грн. та судові витрати у розмірч 1921,00 грн.. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на те, що 29.01.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 29.01.2019-100001449, відповідно до п.1.1 якого за цим договором кредитор зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Договір укладено на строк до 1 місяця (п.8.1 договору). Кредит наданий на будь-які законні цілі, включаючи перекредитування, підприємницьку, незалежну професійну діяльність ч виконання обов`язків найманого працівника (п. 1.2 договору), внаслідок чого цей договір не є договором про споживчий кредит та на нього не поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», так як відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» це закон не поширюється, зокрема на кредитні договори, що укладаються на строк до одного місяця. Відповідно до п. 1.4 договору кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 8 000,00 грн. на 14 календарних днів, з кінцевим терміном повернення кредиту до 12.02.2019 року та платою за користування кредитом у розмірі 2 240,00 грн. 29.01.2019 року позивач видав відповідачу кредит у розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 426 від 29.01.2019 року, чим виконав свої зобов`язання своєчасно та в повному обсязі. В подальшому відповідач пролонгував строк користування кредитом відповідно до п. 2.7 кредитного договору до 26.02.2019 року, за що сплатив проценти щодо пролонгованого кредиту у розмірі 2 240,00 грн. До теперішнього часу відповідач не сплатив позивачу заборгованість, розрахунок та розмір якої зазначені в додатку № 1 до позовної заяви, чи порушив свої зобов`язання, встановлені договором. П. 5.4 договору передбачено, що у випадку невиконання/неналежного виконання позичальник грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Отже, сума штрафу, на яку має право позивач та яку відповідач повинена сплатити позивачу, становить 17 817,60 грн., відповідно до розрахунку, наведеного у додатку № 1 до даної позовної заяви. Однак, стягненню підлягає лише чатсина штрафу у розмірі 4 000,00 грн., що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу у майбутньому. Відповідно до поданої до суду позовної заяви, позивач просив розглядати справу без участі його представника та в порядку спрощеного позовного провадження, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою суду від 04.07.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (виклику) сторін, у якій роз`яснено відповідачу, право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення від 05.07.2019 року, яке повернулося на адресу суду 08.08.2019 року з відміткою «За даною адресою не проживає»», [PERSON] поштове відправлення з копією ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримав, так як поштове відправлення надсилалося відповідачу згідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК., на адресу, згідно з довідки Балтського РС ГУДМС України в Одеській області інд. 5175 за вих. № 1085 від 13.06.2019 року (а.с. 15), в якій вказано, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . А згідно ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Крім того, [PERSON] викликався до суду через оголошення, яке розміщене на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 24), з опублікуванням якого вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. (ч. 11 ст. 128 ЦПК України) Однак, відповідач не скористався своїм правом на подання до суду заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило, відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі відповідач до суду не подав, тому відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, оцінивши докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 29.01.2019 року між ТОВ «Споживчий центр» та [PERSON] укладено кредитний договір № 29.01.2019-100001449, за яким останній отримав кредит у розмірі 8 000,00 гривень строком на 14 календарних днів з кінцевим терміном повернення до 12.02.2019 року зі сплатою за користування кредитом у розмірі 2 240,00 грн. Позивач вказує, що відповідач пролонгував строк користування кредитом відповідно до п. 2.7 кредитного договору до 26.02.2019 року, за що сплатив проценти щодо пролонгованого кредиту у розмірі 2 240,00 грн. П.2.7 кредитного договору передбачає, що у разі невиконання та/або неналежного виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту у встановлений строк, таки й кредит вважається автоматично пролонгованим на строк, що дорівнює строку, на який надавався. Відповідно до п.1.2 кредитного договору, кредит надається для використання позичальником на будь-які законні цілі. Сторони погодились, що кредит за даним договором не є споживчим, а даний договір не є договором про надання споживчого кредиту. ТОВ «Споживчий центр» взяті на себе зобов`язання за кредитними договором перед [PERSON] виконав в повному обсязі та надав [PERSON] 29.01.2019 року кредит у розмірі 8 000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером № 426 від 29.10.2019 року (а.с. 7). Згідно п. 5.4. кредитного договору у випадку невиконання/неналежного виконання позичальник грошових зобов`язань за договором кредитор залишає за собою право нарахування штрафу, розмір якого щодня зростає на 2%, починаючи від 2% у перший день невиконання. Із наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 29.01.2019-100001449 від 29.01.2019 року (а.с. 4) вбачається, що заборгованість [PERSON] від 24.05.2019 року складається з наступного: 10 240,00 грн. - розмір кредиту та процентів за користування, 17 817,60 грн. - розмір штрафу за весь період прострочення з 27.02.2019 року по 24.05.2019 рік. Відповідно до позовної вимоги позивач бажає стягнути лише частину штрафу у розмірі 4 000,00 грн., що не є відмовою позивача від права на стягнення іншої частини штрафу в майбутньому. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цього Кодексу. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки судом встановлено, що позивач виконав свої обов`язки по кредитному договору № 29.01.2019-100001449 від 29.01.2019 року перед відповідачем, надавши кредит в сумі 8 000,00 гривень відповідно до умов договору, а відповідач взяті по договору обов`язки не виконав, проценти відповідно до умов договору не повернув, у зв`язку з чим має заборгованість перед позивачем на загальну суму 14 240,00 гривень, суд робить висновок про задоволення позову у заявленому ТОВ «Споживчий центр» розмірі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з [PERSON] на користь ТОВ «Споживчий центр» підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 921 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved