Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Представник позивача адвокат Корнелюк Г.Ю. звернулась з позовом до Нижньосироватської сільської ради та свою заяву мотивує тим, що померлий [INFO] [PERSON] за життя вважав позивачку онукою, виховував її з дитинства і заповідав їй земельну часту (пай) загальною площею 2,6301 га, які розташовані на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право власності на земельну ділянку СМ №115292 від 21.10.2004 року. Однак при зверненні до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом позивачці було відмовлено з підстав наявності у заповіті розпорядження з формулюванням саме щодо права на земельну частку (пай) та відсутності документів про родинні стосунки. Оскільки на час відкриття спадщина вказані земельні ділянки були приватизовані та мають три окремих кадастрових номери, та виховання позивачки як онуки не було оформленно юридично, представник позивача просить розтлумачити заповіт, складений від імені [PERSON] , за яким спадкоємцем є позивачка та визнати право власності на три окремі земельні ділянки: площею 0.2431 га кадастровий номер 5924788700:08:009:0190; площею 0.5153 га кадастровий номер 5924788700:08:006:0108; площею 1.8718 га кадастровий номер 5924788700:06:001:0031, що разом складають єдину набуту у власність ділянку згідно державного акту серії СМ №115292 від 21.10.2004р. площею 2.6301 га. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Представник відповідача - Нижньосироватської сільської ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без участі відповідача, заявлені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи Сумської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, направила до суду клопотання про розгляд справи вїї відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 12) та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. За життя [PERSON] склав заповіт, від 11 березня 2019 року, посвідчений спеціалістом виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради Бульченко О. М., за яким останній здійснив розпорядження щодо свого майна, а саме: земельну частку (пай) загальною площею 2,6301 га, які розташовані на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку СМ №115292 від 21.10.2004 року заповідав своїй онуці [PERSON] [INFO] .(а.с.17). Позивачка звернулася до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] померлого [INFO] , однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 19.08.2020р. №1042/02-31 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 0.2431 га, 1.8718 га та 0.5153 га загальною площею 2.6301 га, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Червоненської сільської ради, Сумського району Сумської області. У вказаній постанові державний нотаріус послався на невідповідність складу спадщини, тобто у заповіті зазначено про заповідання земельної частки (паю), а документів на пайові земельні частки не надано, так як є приватизація земельної ділянки та наявний державний акт про право приватної власності на землю загальною площею 2.6301 га, тобто на час відкриття спадщини померлому [PERSON] право на земельну частку (пай) вже не належало. Крім того в заповіті спадщина заповідана онучці [PERSON] , але не надано відповідних документів, які б підтвердили, що [PERSON] та [PERSON] дійсно були дідом та онукою.(а.с.18). Згідно розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації від 15.04.2004р. №208 «Про затвердження уточненого списку громадян, власників сертифікатів на земельні частки (паї)», яким затверджено уточнений список громадян, які мають право на земельну частку (пай) КСП «Червоненське», на підставі сформованого Витягу з додатку до розпорядження голови райдержадміністрації від 15.04.2004р. №208, де [PERSON] включений під № [NUMBER] в списку осіб які мали свого часу право на отримання земельної частки (пай), та яким отримано сертифікат на земельну частку (пай) серії СМ № 0230939 від 17.06.1997 р.(а.с. 20-22). Згідно розпорядження голови РДА від 23.04.2004р. за №231 «Про затвердження технічної документації по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв)» затверджено технічну документацію по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки власникам земельних часток (паїв) із земель спільної часткової (колективної) власності КСП «Червоненське» на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області. Одночасно вирішено видати громадянам - власникам земельних часток (паїв) державні акти на право власності на земельні ділянки взамін сертифікатів на право на земельну частку (пай) (серія СМ № 115292) (а.с.23). На підставі даного розпорядження [PERSON] приватизував отриманий свого часу земельний пай загальною площею ділянки 2.6301 га у межах згідно з планом на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з оформленням права власності на землю, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії СМ № 115292 від 21.10.2004 р. (а.с.13). Згідно плану меж земельної ділянки в одному державному акті на право власності на земельну ділянку серії СМ № 115292 від 21.10.2004 р. закріплено три окремі земельні ділянки: площею 0.2431 га за окремим кадастровим номером 5924788700:08:009:0190; площею 0.5153 га за окремим кадастровим номером 5924788700:08:006:0108; площею 1.8718 га за окремим кадастровим номером 5924788700:06:001:0031, що разом складають єдину набуту у власність ділянку згідно державного акту серії СМ №115292 від 21.10.2004р. площею 2.6301 га. Тобто, земельні ділянки площею 0.2431 га, 1.8718 га та 0.5153 га є єдиною (суцільною) земельною часткою (паєм) і складають загальну площу земельної ділянки 2.6301 га., яку [PERSON] набув у власність із земель спільної часткової (колективної) власності КСП «Червоненське» на території Червоненської сільської ради Сумського району Сумської області.(а.с.13-16). Таким чином, державний акт на право власності на земельну ділянку СМ №115292 за №342 від 21.10.2004 р. є єдиним законним та чинним правовстановлюючим документом, який підтверджує право власності [PERSON] на земельну ділянку: площею 3.6429 га., яка складається з трьох окремих за технічними параметрами та характеристиками земельних ділянок. (а.с.13). Отже земельна ділянка площею 2.6301 га., яка фактично складається з трьох окремих за технічними параметрами та характеристиками земельних ділянок площами 1.8718 га - рілля (кадастровий номер 5924788700:06:001:0031, 0.5153 га - сіножаті (кадастровий номер 5924788700:08:006:01081 та 0.2431 га - пасовища (кадастровий номер 5924788700:08:009:0190) які фактично є єдиний отриманий спадкодавцем [PERSON] земельний пай відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ №115292 за №342 від 21.10.2004 р. Спадкодавець - заповідач [PERSON] та позивачка [PERSON] не мають юридично зафіксованих родинних відносин, тобто [PERSON] документально та юридично не є онукою спадкодавця. Однак, згідно матеріалів позовної заяви все своє життя [PERSON] вважав позивачку [PERSON] своєю онукою. Нижньосироватська сільська рада у відповідь на адвокатський запит від 06.10.2020 року за №1392 зазначила, що при складанні заповіту від 11.03.2019 р. за реєстровим номером №1-10 від імені [PERSON] було зазначено спадкоємцем [PERSON] саме як онучку спадкодавця зі слів самого спадкодавця, та ніяких документів щодо доказів родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] у сільській раді немає та не представлялись при складанні заповіту. (а.с.27). Статтею 213 ЦК встановлено загальні правила тлумачення правочинів. Так, даною нормою передбачено, що зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Такого висновку дійшов Верховний Суд постановою від 5.12.2018р. №335/9398/16-ц (61-20484св18). Проаналізувавши зміст позовної заяви та враховуючи повне визнання відповідачем позовним вимог, судом встановлено, що тлумачення заповіту судом не змінює волі заповідача, тобто не підмінює собою сам заповіт. Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набув право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання в порядку спадкування права власності за позивачем [PERSON] на земельні ділянки.

Outcome: approved