Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-08 00:00:00

Суворовська окружна прокуратура м. Одеси звернулось з позовом в інтересах Держави в особі Міністерства юстиції України, Одеської міської ради до [PERSON] , Державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» комунального підприємства «Будинок юстиції» Макаркіна Андрія Костянтиновича про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, припинення право власності, зобов`язання звільнення земельної ділянки. Позовні вимоги мотивовані наступними обставинами. Так, Одеською місцевою прокуратурою № 4 (на даний час Суворовська окружна прокуратура м. Одеси) встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію державним реєстратором речових прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним Андрієм Костянтиновичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43347450 від 04.10.2018 щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,8 кв. м, відкрито розділ на зазначений об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером № 1660077051101 та зареєстровано право власності щодо зазначеного об`єкта за [PERSON] (номер запису 28234632). Разом з тим, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43347450 від 04.10.2018, прийнято із порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, з одночасним припиненням речових прав, зареєстрованих на об`єкт нерухомості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон про реєстрацію) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 2 ст. 18 Закону про реєстрацію передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону про реєстрацію державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (чинного на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації). При цьому, п. 41 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 1)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2)технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 3)документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 4)письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 5)договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. Частиною 2 ст. 5 Закону про реєстрацію передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 Закону про реєстрацію. Разом з тим, з даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності є наступні документи: 1)технічний висновок, серія та номер: б/н, виданий 24.09.2018, видавник: архітектурно-будівельний експерт Козаченко О.М.; 2)технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 24.09.2018, видавник: ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС». При цьому, технічний паспорт, а також технічний висновок, на підставі яких зареєстровано право власності, не підтверджують право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дають можливості встановити підстави набуття права за [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомості. Статтею 36 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на той час) (далі - Закон про містобудування) визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Згідно зі ст. 39 Закону про містобудування прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Частиною 5 ст. 26 Закону про містобудування визначено, що проектування будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Проте відповідно до листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 22.01.2019 № 01-15/16п містобудівні умови та обмеження на будівництво об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , не зареєстровані. Разом з тим, відповідно до листа Управління державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради від 16.01.2019 № 01-6/3-ПР вбачається, що інформація щодо видачі/реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру на будівництво за адресою: [ADDRESS] -відсутня. Відповідно до п.п. 10 п.«б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Згідно п.п. 3.1-3.3 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 №809 (далі - Положення), резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання адрес. Водночас відповідно до листа Комунального підприємства «Право» Одеської міської ради від 03.01.2019 № 5 встановлено, що адреса на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,8 кв. м в Адресному реєстрі міста Одеси відсутня, а отже не резервувалася та не присвоювалася. Зазначене свідчить про проведення реєстрації за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси. Варто зазначити, що земельна ділянка під зазначеним об`єктом нерухомого майна знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч. 1 ст. 80, ст. 83 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями власника цієї земельної ділянки, та яка не приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування з метою її забудови. Відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 21.01.2019 № 0119/10-06 встановлено, що земельна ділянка для будівництва за адресою: [ADDRESS] , уповноваженими на це органами не відводилася, жодних цивільно-правових угод щодо передання земельної ділянки у власність або користування не укладалося, будь-які інші дії стосовно земельної ділянки не приймались. Отже, [PERSON] здійснив самовільне захоплення земельної ділянки, розташованої під нежитловою будівлею за адресою [ADDRESS] , що належить територіальній громаді міста Одеса, незаконно використав та продовжує використовувати зазначену ділянку під об`єктом нерухомості, без належних правових підстав та в порушення вимог чинного законодавства, що легалізовано шляхом проведення незаконної реєстрації на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що вказана будівля в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктами самочинного будівництва, оскільки відомості про документи, які б підтверджували наявність прав власності на вказані об`єкти, прийняття об`єктів до експлуатації або інші документи дозвільного характеру, державним реєстратором у реєстрі не зазначено. Враховуючи, що державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності за громадянином [PERSON] прийнято на підставі документів, які не дають змоги встановити підстави набуття речових прав, то рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності має бути визнано незаконним та скасоване, з одночасним припиненим речових прав, зареєстрованих на об`єкт нерухомості.. [PERSON] набув право власності на майно, яке побудоване на самовільно захопленій земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за адресою: [ADDRESS] , яку він не мав права забудовувати без відповідних дозволів, тобто, виник спір про право. Також, з наведеного вбачається, що державним реєстратором під час проведення державної реєстрації проігноровано вимоги п.п. 41-43 Порядку реєстрації щодо необхідності таких документів, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Тобто, державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів, що надало змогу власнику об`єкта нерухомого майна з порушенням вимог чинного законодавства зареєструвати речові права на об`єкт нерухомості, а також незаконно використовувати земельну ділянку, чим прямо порушено інтереси держави та територіальної громади в особі уповноважених органів. На підставі викладеного, позивач просить: 1.Визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43347450 від 04.10.2018 про реєстрацію за [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ) права власності на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,8 кв. м, реєстраційним номер розділу - 1660077051101. 2.Припинити право власності за [PERSON] на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , номер запису про право власності 30398553. 3.Зобов`язати [PERSON] за власний рахунок звільнити земельну ділянку шляхом знесення самочинно збудованого об`єкту, а саме: нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] . 4.Стягнути з відповідача на користь Одеської обласної прокуратури сплачений судовий збір за подачу позову на рахунок Одеської обласної прокуратури. В судовому засіданні прокурор наполягала на задоволені позовних вимог у повному обсязі. Представник Міністерства юстиції України просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник Одеської міської ради в процесі розгляду справи наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись за адресами реєстрації, проте судові повідомлення повернулись з відміткою поштового відділення, що адресат відсутній за адресою. Прокурор та представник позивача не заперечували проти заочного розгляду справи. На підставі викладеного, суд вирішив можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідачів [PERSON] , Державного реєстратора Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» комунального підприємства «Будинок юстиції» Макаркіна Андрія Костянтиновича. Встановлені судом обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що Так, Одеською місцевою прокуратурою № 4 (на даний час Суворовська окружна прокуратура м. Одеси) встановлено, що за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію державним реєстратором речових прав на нерухоме майно (далі - державний реєстратор) Одеської філії комунального підприємства «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіним Андрієм Костянтиновичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43347450 від 04.10.2018 щодо нежитлової будівлі за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,8 кв. м, відкрито розділ на зазначений об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером № 1660077051101 та зареєстровано право власності щодо зазначеного об`єкта за [PERSON] (номер запису 28234632). Разом з тим, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43347450 від 04.10.2018, прийнято із порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку із чим вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню, з одночасним припиненням речових прав, зареєстрованих на об`єкт нерухомості. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон про реєстрацію) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав. Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом. Частиною 2 ст. 18 Закону про реєстрацію передбачено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (діючого на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації). Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону про реєстрацію державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25.12.2015 (чинного на час реєстрації) (далі - Порядок реєстрації). Так, п. 40 вищевказаного Порядку передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону про реєстрацію та Порядком реєстрації. Так, згідно пункту 6 Порядку реєстрації державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених Порядком реєстрації. Пунктом 7 Порядку реєстрації передбачено, що разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону про реєстрацію відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів. При цьому, п. 41 Порядку реєстрації передбачено, що для державної реєстрації права власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна подаються: 6)документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 7)технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 8)документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 9)письмова заява або договір співвласників про розподіл часток у спільній власності на новозбудований об`єкт нерухомого майна (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, що набувається у спільну часткову власність); 10)договір про спільну діяльність або договір простого товариства (у разі, коли державна реєстрація проводиться щодо майна, будівництво якого здійснювалось у результаті спільної діяльності). Документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, не вимагається у разі, коли реєстрація такого документа здійснювалася в Єдиному реєстрі документів. У такому разі державний реєстратор відповідно до наданих заявником у відповідній заяві відомостей про реєстраційний номер документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, обов`язково перевіряє наявністьреєстрації такого документа в Єдиному реєстрі документів, відсутність суперечностей між заявленими правами та відомостями, що містяться в цьому Реєстрі. Частиною 2 ст. 5 Закону про реєстрацію передбачено, що у разі якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку, крім випадків, передбачених статтею 31 Закону про реєстрацію. Статтями 23, 24 Закону про реєстрацію визначено перелік підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, а також перелік підстав для відмови в державній реєстрації прав. Відповідно до п. 4-5 ч. 1 ст. 18 Закону про реєстрацію порядок проведення державної реєстрації включає перевірку документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а також прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав). Таким чином, п. 41 Порядку реєстрації визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на новозбудоване нерухоме майно, реєстрація якого здійснюється вперше, і з огляду на закріплені у статтях 9, 18, 24, 25 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Разом з тим, з даних інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно вбачається, що підставою виникнення права власності є наступні документи: 3)технічний висновок, серія та номер: б/н, виданий 24.09.2018, видавник: архітектурно-будівельний експерт Козаченко О.М.; 4)технічний паспорт, серія та номер: б/н, виданий 24.09.2018, видавник: ТОВ «БЮРО КОНСАЛТ СЕРВІС». При цьому, технічний паспорт, а також технічний висновок, на підставі яких зареєстровано право власності, не підтверджують право власності на зареєстрований об`єкт нерухомості та не дають можливості встановити підстави набуття права за [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомості. Так, згідно п. 1.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Держбуду України № 127 від 24.05.2001, технічна інвентаризація проводиться у таких випадках, зокрема, перед прийняттям в експлуатацію завершених будівництвом об`єктів, у тому числі після проведення реконструкції та капітального ремонту; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва; перед проведенням державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна, що утворився в результаті поділу, об`єднання об`єкта нерухомого майна або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, крім випадків, коли в результаті такого поділу, об`єднання або виділення частки завершений будівництвом об`єкт приймався в експлуатацію. Пунктом 1.4 вищевказаної Інструкції передбачено, що на підставі матеріалів технічної інвентаризації складаються інвентаризаційні справи та технічні паспорти (додатки 2-8,18), які скріплюються підписом керівника та печаткою суб`єкта господарювання, а також підписом виконавця робіт із зазначенням серії та номера кваліфікаційного сертифіката та його печаткою. Таким чином, технічний паспорт на об`єкт нерухомості є документом, що підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкту та не може бути самостійною підставою виникнення права власності. Водночас, відповідно до ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», які затверджено наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 04.06.2014 за №163, будівництво - це нове будівництво, реконструкція, капітальний ремонт та технічне переоснащення об`єктів будівництва; об`єкт будівництва - це будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури. Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 за № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт» передбачено, що будівельні роботи це - роботи з нового будівництва, реконструкції, технічного переоснащення діючих підприємств, реставрації, капітального ремонту. Статтею 36 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» (яка діяла на той час) (далі - Закон про містобудування) визначено, що право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об`єктах, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), об`єктах, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт. Згідно зі ст. 39 Закону про містобудування прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви. Частиною 5 ст. 26 Закону про містобудування визначено, що проектування будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Згідно ч. 1 ст. 29 Закону про містобудування основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування. Частиною 2 ст. 26 Закону про містобудування визначено, що суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів. Проте відповідно до листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 22.01.2019 № 01-15/16п містобудівні умови та обмеження на будівництво об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою [ADDRESS] , не зареєстровані. Разом з тим, відповідно до листа Управління державного архітектурно- будівельного контролю Одеської міської ради від 16.01.2019 № 01-6/3-ПР вбачається, що інформація щодо видачі/реєстрації документів дозвільного та декларативного характеру на будівництво за адресою: [ADDRESS] -відсутня. Відповідно до п.п. 10 п.«б» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до делегованих повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить облік відповідно до закону об`єктів нерухомого майна незалежно від форм власності. Згідно п.п. 3.1-3.3 Положення про Адресний реєстр міста Одеси, затвердженого рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 28.07.2009 №809 (далі - Положення), резервування адрес здійснюється на строк два роки за замовленням власника (наймача, балансоутримувача, забудовника) об`єкта або уповноваженої ним особи, зокрема у випадках визначення можливості надання адрес. Надання та зміна адрес без їх попереднього резервування забороняється. За результатами резервування адреси уповноваженим органом оформлюється довідка встановленого зразка. Пунктом 4.4. Положення передбачено, що на підставі довідки про резервування адреси районні адміністрації за заявою власника (наймача, балансоутримувача) об`єкта видають розпорядження про надання або зміну адреси протягом десяти робочих днів після отримання заяви, довідки, документів, що відповідно до законодавства посвідчують майнові права на об`єкт, та документів, які підтверджують особу заявника. Таким документом має бути відповідне розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради або рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради. Водночас відповідно до листа Комунального підприємства «Право» Одеської міської ради від 03.01.2019 № 5 встановлено, що адреса на нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 91,8 кв. м в Адресному реєстрі міста Одеси відсутня, а отже не резервувалася та не присвоювалася. Зазначене свідчить про проведення реєстрації за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси. Варто зазначити, що земельна ділянка під зазначеним об`єктом нерухомого майна знаходиться у комунальній власності територіальної громади міста Одеси в особі Одеської міської ради, яка відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, п. «б» ч. 1 ст. 80, ст. 83 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України), ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» наділена повноваженнями власника цієї земельної ділянки, та яка не приймала рішення про передачу земельної ділянки у власність або користування з метою її забудови. Так, ч. 1 ст. 79-1 ЗК України визначає, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Частиною 2 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Згідно ч.ч. З, 4 ст. 79-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону про містобудування забудова територій здійснюється шляхом розміщення об`єктів будівництва. Згідно з ч. 4 ст. Закону про містобудування право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Частиною 1 ст. 35 Закону про містобудування визначено, що після набуття права на земельну ділянку та відповідно до п цільового призначення замовник може виконувати підготовчі роботи, визначені будівельними нормами, стандартами і правилами, з повідомленням органу державного архітектурно-будівельного контролю. Відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 21.01.2019 № 0119/10-06 встановлено, що земельна ділянка для будівництва за адресою: [ADDRESS] , уповноваженими на це органами не відводилася, жодних цивільно-правових угод щодо передання земельної ділянки у власність або користування не укладалося, будь-які інші дії стосовно земельної ділянки не приймались. Отже, [PERSON] здійснив самовільне захоплення земельної ділянки, розташованої під нежитловою будівлею за адресою [ADDRESS] , що належить територіальній громаді міста Одеса, незаконно використав та продовжує використовувати зазначену ділянку під об`єктом нерухомості, без належних правових підстав та в порушення вимог чинного законодавства, що легалізовано шляхом проведення незаконної реєстрації на об`єкт нерухомого майна. Враховуючи вищевикладене, вбачається, що вказана будівля в розумінні статті 376 Цивільного кодексу України, є об`єктами самочинного будівництва, оскільки відомості про документи, які б підтверджували наявність прав власності на вказані об`єкти, прийняття об`єктів до експлуатації або інші документи дозвільного характеру, державним реєстратором у реєстрі не зазначено. Згідно ч. 1 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, державним реєстратором під час проведення державної реєстрації проігноровано вимоги п. 41 Порядку реєстрації щодо необхідності таких документів, як: 1) документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Таким чином, з наведеного вбачається, що державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів, що надало змогу власнику об`єкта нерухомого майна з порушенням вимог чинного законодавства зареєструвати речові права на об`єкт нерухомості, а також незаконно використовувати земельну ділянку, чим прямо порушено інтереси держави та територіальної громади в особі уповноважених органів. Відповідно до статті 24 Закону про реєстрацію у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Враховуючи, що державним реєстратором рішення про реєстрацію права власності за громадянином [PERSON] прийнято на підставі документів, які не дають змоги встановити підстави набуття речових прав, то рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності має бути визнано незаконним та скасоване, з одночасним припиненим речових прав, зареєстрованих на об`єкт нерухомості.. Частиною 4 ст. 376 ЦК України передбачено, що якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже з вищевикладеного встановлено, що самочинне будівництво нежитлової будівлі проведено за рахунок земельної ділянки комунальної власності Одеської міської ради, яка [PERSON] у власність або користування, для будівництва та/або експлуатації нежитлової будівлі, не передавалась. [PERSON] набув право власності на майно, яке побудоване на самовільно захопленій земельній ділянці територіальної громади м. Одеси за адресою: [ADDRESS] , яку він не мав права забудовувати без відповідних дозволів, тобто, виник спір про право. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушує права або створюють небезпеку порушення прав. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Також, з наведеного вбачається, що державним реєстратором під час проведення державної реєстрації проігноровано вимоги п.п. 41-43 Порядку реєстрації щодо необхідності таких документів, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Тобто, державним реєстратором проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно без наявності усіх необхідних документів, що надало змогу власнику об`єкта нерухомого майна з порушенням вимог чинного законодавства зареєструвати речові права на об`єкт нерухомості, а також незаконно використовувати земельну ділянку, чим прямо порушено інтереси держави та територіальної громади в особі уповноважених органів. Відповідно до статті 24 Закону про реєстрацію у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено, зокрема у разі, якщо заявлене право не підлягає державній реєстрації відповідно до цього Закону, подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» № 340-ІХ від 05.12.2019 викладено у новій редакції ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо порядку внесення відомостей до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Outcome: approved