Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що в період з 25.07.2007 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Фактичні шлюбні стосунки між ними припинені з березня 2018 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом Бердянського міськрайонного суду від 08.10.2018 року з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання двох дітей. Відповідач мешкає в селі Старопетровка Бердянського району та умисно ухиляється від сплати аліментів. Відповідач не спілкується з дітьми та не виконує в повному обсязі обов`язок щодо виховання дітей, аліменти на утримання дітей не сплачує. Тому просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, після чого надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив не надав, хоча повідомлений в установленому порядку про місце та час розгляду справи, у судове засідання викликався судовими повістками з повідомленням та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Від представника органу опіки та піклування Бердянської райдержадміністрації до суду була надана заява, в якій просить розглядати справу без її участі. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав батька дітей, який не виконує своїх батьківських обов`язків з метою соціального захисту неповнолітніх осіб. Дане питання регулюється положеннями Сімейного Кодексу України. Також суд вважає необхідним, при вирішення даного позову враховувати положення Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», що стосується узагальнення судової практики по аналогічним питанням. Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вивченні письмових доказів в даній справі судом встановлено. 25.07.2007 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актова запис № 365 від 25.07.2007 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] та сина [PERSON] . Неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актова запис № 540 від 11.06.2009 року (а.с.6). Неповнолітній [PERSON] народився [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актова запис № 446 від 20.06.2007 року (а.с.7). Фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та [PERSON] припинені з березня року. Судовим наказом Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.10.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку ( доходу) ( а.с.11). Згідно довідки Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби № 13827 від 28.03.2019 року позивачка аліменти з періоду з 18.09.2018 року по 18.03.2019 року не отримувала ( а.с.10), що відповідно до рахунку заборгованості зі сплати аліментів складає 14864,01 грн. ( а.с.12). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до довідок Бердянської загальноосвітньої школи №2 від 26.04.2019 року відповідач своїх дітей в школу не приводить та не забирає, не відвідує батьківські збори, не підтримує зв`язок з класним керівником ( а.с.13-14). Згідно висновку за результатами психодіагностичної роботи з неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , від 20.06.2019 року неповнолітні не бажають спілкуватися стосовно свого батька, не хочуть відновлювати з ним спілкування, оскільки він не приходив до них, їх життям, успіхами в школі не цікавився. Відповідно до довідки №74 від 18.07.2019 року відповідач за адресою: [ADDRESS] на даний час не проживає, місце проживання та місцезнаходження невідомо. Зі слів сусідів за вказаною адресою не проживає, поїхав на заробітки за кордон. Суд розцінює вищезазначені обставини, як ухилення від виховання дітей відповідачем, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню своєї дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позов та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, буде цілком сприяти задоволенню інтересів дітей. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, у сумі 640-00 грн., понесений позивачем при звернення до суду, відповідно до 141 ЦПК України.

Outcome: approved