Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду з вищевказаним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов мотивований тим, що позивач є організацією, що надає населенню послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання відповідно до умов, визначених «Правилами надання послуг населенню з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 та Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідачі систематично отримують від підприємства послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання і заборгували за надані послуги станом на 29.06.2016 року 9795,45 грн. Крім того, за весь час прострочення оплати нараховано 4714,07 грн. інфляційних та 614,85 грн. 3% річних. У добровільному порядку боржники сплатити борг відмовляються, у зв'язку з чим позивач терпить матеріальні збитки та було вимушено звернутися до суду з позовом. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що пропущено строк позовної давності. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 526, 530, 625 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом; споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Згідно п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири зобов'язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом та укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору, а відповідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше двадцятого числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлений інший строк. Судом встановлено, що помешкання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], забезпечується послугами централізованого теплопостачання, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго». Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду та довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 18.08.2016 року. Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідачів за надані послуги централізованого теплопостачання станом на 29.06.2016 року становить 9795,45 грн. Даний розмір заборгованості встановлений у судовому засіданні на підставі наданих доказів та підлягає стягненню з відповідачів. Згідно з ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а також у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. З огляду на викладене, суд вважає безпідставною заяву відповідачів про застосування трирічного строку позовної давності до стягнення з них суми боргу, оскільки перебіг позовної давності відповідачами переривався шляхом періодичної оплати частини заборгованості. Крім того, в травні 2016 року позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачів заборгованості за послуги централізованого теплопостачання, що також підтверджує переривання перебігу позовної давності. При цьому суд вважає можливе також стягнути з відповідачів інфляційні втрати та 3% річних, розмір яких становить: 4714,07 грн. - інфляційних, 614,85 грн. - 3% річних. Суд звертає увагу, що виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються за невиконання або неналежне виконання зобовязання. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають ріні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Тому суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. При вирішенні спору в частині розміру заборгованості, інфляції та трьох процентів річних сукд виходить з розрахунку, наданого позивачем, оскільки відповідачами не надано аргументів щодо неправильності обрахунку тощо. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача в рівних частках 1378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved