Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.07.2005 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобовязання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитним лімітом, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, за перевитрати платіжного ліміту, комісії за користування кредитом та інших витрат на умовах передбачених дійсним договором. Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 29.02.2016 року має заборгованість 32047,69 гривень, яка складається з наступного: 10000,00 гривень заборгованість за кредитом, 21139,69 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, 90,00 гривень заборгованість за пенею та комісією. З наведених підстав представник позивача просив суд задовольнити позов. Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, відповідно до якої підтримує заявлені позовні вимоги та просить розглянути справу у його відсутність (а.с. 35). Відповідач та його представник в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи, повідомлені належним чином. Представником позивача надані до суду письмові пояснення, згідно яких позивач просить задовольнити позов, оскільки відповідно до укладеного між сторонами кредитного договору № б/н від 08.07.2005 р. (п. 1.1 та п. 9) [PERSON] відкрив Відповідачу картковий рахунок № 4149605303483168, а також надав платіжну карту за номером 4149605303483168 зі строком дії - 2 роки. Згідно з Довідкою про обслуговування кредитної карти клієнта, що додається до письмових пояснень, за заявкою відповідача 26.06.2013 р. щодо перевипуску карти у зв'язку зі спливом строку дії, 09.07.2013 р. [PERSON] видано нову карту з фото за номером 4149605911651834, що прив'язана до рахунку 4149605303483168. Згідно з випискою по рахунку, що додається до письмових пояснень, та розрахунком заборгованості, останній платіж був зроблений відповідачем 11.10.2015 року в сумі 198,00 грн. (поповнення готівкою в терміналі самообслуговування). Відповідно до положень ч. 1 ст. 264 ЦК Украйни, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу. Такою дією є сплата відповідачем суми в розмірі 198,00 грн. 11.10.2015 р. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України), у звязку з чим строк позовної давності був перерваний 11.10.2015 р. сплатою [PERSON] коштів в рахунок погашення заборгованості, та почався заново, а враховуючи дату реєстрації вказаного позову в Ленінському районному суді м. Полтави - 30.03.2016 р., - позов поданий в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності (а.с. 35). Представником відповідача подані до суду письмові заперечення, згідно яких відповідач не визнає позов, оскільки позивачем не надано суду жодного документа який би підтверджував, що [PERSON] дійсно отримала кредитну карту, а також не надано жодного підтвердження того, що позивачем перераховано кредитні кошти на кредитну картку відповідача. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач отримала в позивача кредитну карту та на неї було перераховано певну суму, а сам по собі договір навіть за умови підписання його сторонами не є належним та допустимим доказом того, що відповідачка отримала кредит (кредитну картку та кошти) в ПАТ КБ "Приватбанк", адже згідно договору який надано позивачем, кредит мав би бути наданий (перерахований) саме на кредитну карту відповідачки. Твердження позивача про те, що відповідачці була перевипущена кредитна картка не підтверджені будь-якими доказами, та не надані підтвердження того, що відповідачка дану карту отримувала. Виписка, додана позивачем до додаткових пояснень не може слугувати доказом оскільки вона не відповідає формі, встановленій Національним Банком України. Крім того позивачем не надано доказів, що кредитні картки, на які посилається позивач стосуються саме договору № 4149605303463168 від 08.07.2005 року. З наведених підстав просив суд відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, що є в матеріалах справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд встановив, що 08.07.2005 року між сторонами укладений договір № 4149605303483168, згідно якого [PERSON] відкритий кредитний картковий рахунок № 4149605303483168 та видана платіжна картка строком дії на два роки, з кредитним лімітом 10000,00 гривень, що підтверджується копією договору (а.с. 8). Відповідно до п.5.5. цього Договору клієнт зобовязаний погашати заборгованість по кредитному ліміту, процентах за його використання, перевитратах платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором, Правилами користування платіжними картами та Тарифами банку. Відповідно до Довідки про обслуговування кредитної картки клієнта [PERSON] (картрахунок 4149605303483168 від 8.07.2005 року) 26.06.2013 року відповідач [PERSON] замовила картку з фото та 09.07.2013 року, їй була видана така картка № 4149605911651834 (а.с. 37). Згідно виписки по особовому рахунку [PERSON] останній платіж за карткою № 4149605911651834 в розмірі 198,00 гривень був внесений шляхом поповнення готівкою в терміналі самообслуговування (а.с. 38-43). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положення ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що відповідач користувалась кредитною карткою, а також систематично вносила готівку в рахунок погашення за наданим кредитом у період з вересня 20015 року по жовтень 2015 року, а саме відповідачем [PERSON] здійснені така кількість вказаних платежів: 4 погашення заборгованості за кредитом у вересні, жовтні, листопаді та грудні 2005 року, 12 погашень заборгованості у січні-грудні 2006 року, 12 погашень заборгованості у січні-грудні 2007 року, 12 погашень заборгованості у січні-грудні 2008 року, 12 погашень заборгованості у січні-грудні 2009 року, 13 погашень заборгованості у січні-грудні 2010 року, 15 погашень заборгованості у січні-грудні 2011 року, 12 погашень заборгованості у січні-грудні 2012 року, 12 погашень заборгованості у січні-грудні 2013 року, 8 погашень заборгованості у січні-травні, вересні та жовтні 2014 року, 3 погашення заборгованості у січні, квітні, червні та жовтні 2015 року (а.с. 4-7, 38-43). Таким чином, враховуючи систематичність платежів, те, що останній платіж за кредитним договором в розмірі 198,00 гривень був вчинений відповідачем [PERSON] у жовтні 2015 року, суд вважає, що позовні вимоги заявлені позивачем в межах строку позовної давності. Крім того, суд встановив, що відповідач [PERSON] порушила свої боргові зобовязання визначені Кредитним договором, а саме не сплачує прострочені обовязкові платежі за користування кредитом та не повертає кредит, шляхом проведення оплати щомісячними платежами, внаслідок чого станом на 29.02.2016 року в неї утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 32047,69 гривень, яка складається з наступного: 10000,00 гривень заборгованість за кредитом, 21139,69 гривень заборгованість по процентах за користування кредитом, 90,00 гривень заборгованість за пенею та комісією, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4-7). Відповідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобовязання, сплата неустойки та відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошових зобовязань. На підставі викладеного суд вважає, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, в звязку з чим суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати сплачений при подачі позову судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень 00 коп. (а.с. 1). На підставі викладеного, ст.ст. 526, 611, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. 88 ЦПК України,

Outcome: approved