Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа Ободівська сільська рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що 07.11.2016 року Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області було ухвалено рішення позачергової 12 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 07.11.2016 «Про затвердження акта розподілу меж земельних ділянок гр. [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] та [ADDRESS] ». Вищевказаним рішенням було затверджено акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок гр. [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] та [ADDRESS] . Також вищевказаним рішенням [PERSON] було дозволено звернутися до землевпорядної організації для оформлення технічної документації із землеустрою. Він був присутній на засіданні вищевказаної сесії та категорично заперечував проти прийнятого рішення, оскільки ним фактично в позивача було відібрано частину земельної ділянки, якою він користується більше 15 років. Вказаний акт не відображає фактичні межі використання суміжних земельних ділянок. Він вказував, що у відповідності до ст. 119 Земельного кодексу України має право на приватизацію цієї земельної ділянки та просив комісію виїхати на місце та зробити заміри ділянки, якою фактично користується. Вищевказані обставини підтверджуються витягом з протоколу позачергової 12 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 07.11.2016 року. Проте зазначені обставини не були взяті до уваги та в незаконний спосіб прийнято рішення. Більше того 08.12.2016 року Ободівська сільська рада прийняла рішення 14 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 08.12.2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність гр. [PERSON] , а 20.12.2016 року за відповідачем [PERSON] було зареєстровано право власності на земельні ділянки площею 0,25га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0948га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Проте реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,0948 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] порушує його права, оскільки частина земельної ділянки, що була зареєстрована за відповідачем знаходилася протягом тривалого часу в його користуванні. Так відповідно до договору купівлі - продажу будинку від 15.04.1980 року позивач придбав жилий будинок. Рішенням Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області від 18.03.1994 року йому було передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25га та для ведення особистого підсобного господарства 0,17га за вищевказаною адресою, а разом 0,42га. Відповідно до довідки виданої виконкомом Ободівської сільської ради за ним на території Ободівської сільської ради згідно земельно-кадастрової книги за № 170 рахується земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та для ведення особистого підсобного господарства орієнтованою площею 0,71 га. Стверджує, що фактично він користувався лише земельною ділянкою площею 0,42га, а тому дані земельно-кадастрової книги не відповідають дійсності та відповідним документам, оскільки йому ніхто ніяким рішенням у власність чи користування будь-яку земельну ділянку площею понад 0,42га не передав. В зв`язку з чим просив суд скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20.12.2016 року щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер 1124290505241, кадастровий номер 0524184200:02:009:0069, номер запису про право власності 18147075, площею 0,0948 га для ведення особистого селянського господарства розташовану по [ADDRESS] за [PERSON] . Ухвалою суду від 30 липня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 18 серпня 2020 року залучено до участі в справі в якості співвідповідачів Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області та державного реєстратора Тростянецької РДА. 07 вересня 2020 року представником відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надано до суду пояснення на позовну заяву, з яких вбачається, що з 01.01.2013 з прийняттям нових нормативних актів повноваження щодо державної реєстрації прав на земельні ділянки та скасування державної реєстрації цих прав не розповсюджується на компетенцію органів земельних ресурсів України. Відповідно до ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Держателем Державного реєстру прав є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав. Виконавцем є державний реєстратор, який безпосередньо в ході здійснення реєстраційних дій встановлює відсутність суперечностей. В зв`язку з чим Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області при розгляді справи покладаються на розсуд суду та просять здійснювати розгляд справи за відсутності представника. 16 листопада 2020 року ухвалою суду підготовче засідання закрито та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримав повністю за обставин, викладених в позовній заяві, просив задовольнити та стягнути понесені ним судові витрати. Додатково пояснив, що в 1980 році він купив будинок та став будуватись. Там було 7 соток землі. До цього часу проживає за адресою: [ADDRESS] . В 2016 році виник конфлікт між ним та [PERSON] , яка шахрайським шляхом забрала в нього кусок землі. Було кілька комісій земельних, приходили щось міряли, йому також наміряли якоїсь землі в долині. Акти обміру він не підписував, оскільки не погоджується з межами, тому вважає, що [PERSON] не мала право реєструвати цю частину землі за собою. Вважає, що це його земля, тому просив задовольнити позов. Представник позивача адвокат Дудін Л.В. позов підтримав, пояснивши, що [PERSON] було виділено 42 сотки землі в 1994 році. Жодних рішень на 0,72 га немає. [PERSON] є законним користувачем земельної ділянки. Між позивачем та відповідачем дійсно існує спір щодо встановлення меж земельних ділянок, вважає, що земельною комісією в 2016 році неправильно встановлено межі, тому і виник даний спір. Позивачем оскаржувалось рішення сесії від 07.11.2016 року. Стверджує, що відповідачем неправомірно зареєстровано за собою 0,0948га землі, оскільки цю землю обробляє позивач. Просив задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена. Представник відповідача - адвокат Руденко І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що неодноразово в 2016 році земельною комісією було здійснено вихід на земельні ділянки, що належать [PERSON] та [PERSON] . Обмірялись земельні ділянки та встановлено межі. На підставі даних актів було прийнято відповідні рішення сесії про надання дозволу на розробку технічної документації, потім на затвердження технічної документації та [PERSON] оформлено право власності на дані земельні ділянки загальною площею 0,25га та 0,0948га. Все було здійснено по закону. Що стосується позовних вимог [PERSON] вважає їх безпідставними, адже жодного правовстановлюючого документа на земельні ділянки, які б межували з землями [PERSON] чи належали йому, а не Розводовській суду не надано. Вважає, що він не має права звернення до суду з даним позовом, ним невірно обрано спосіб захисту свого права. Крім того, встановлено, що [PERSON] самовільно обробляє земельну ділянку, що належить [PERSON] за що був притягнутий до адміністративної відповідальності. Що стосується актів погодження меж земельних ділянок, які не підписував [PERSON] , то відповідно до постанови Великої палати ВСУ від 12.02.2020 встановлено, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлені землевпорядної документації є допоміжною. Тому [PERSON] набула права власності на земельні ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS] правомірно, просив відмовити в позові повністю. Також просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3700,00грн. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, одночасно з письмовими поясненнями від 07.09.2020 подали заяву про розгляд справи без участі представника на розсуд суду (а.с.18 том 2). Відповідач державний реєстратор Тростянецької РДА в судове засідання не з`явився, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі (а.с.73 том 2). Згідно з частиною третьою статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Ободівської сільської ради в судовому засіданні пояснив, що в 2016 році рішенням сесії Ободівської сільської ради було надано дозвіл на виготовлення технічної документації [PERSON] позивач [PERSON] не погоджувався з даним рішенням та оскаржив його, рішення залишено в силі. Сам [PERSON] користується земельною ділянкою біля будинку з 1980 року, йому було надано в безоплатно земельну ділянку, однак протягом 36 років він не скористався своїм правом та не оформив право власності на землю. За даними земельно-шнурової книги за ним рахується 0,42га. Вважає всі рішення Ободівської сільської ради правомірними, та реєстрацію земельної ділянки за [PERSON] також законною. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд за правилом ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу будинку на знос від 15.04.1980 [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок в с.Ободівка (а.с.5 том 1). Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] , житловий будинок має наступні характеристики: загальна площа 95,1кв.м., житлова площа 77,1кв.м (а.с.6-9 том 1). Відповідно до рішення 11 сесії 21 скликання Ободівської сільської ради від 18.03.1994 вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельні ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25га в [ADDRESS] , для ведення особистого підсобного господарства - 0,17га в [ADDRESS] (а.с.10 том1). Судом встановлено, що рішенням 11 сесії 21 скликання від 18.03.1994 Ободівської сільської ради вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельні ділянки орієнтовною площею для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25га в [ADDRESS] , для ведення особистого підсобного господарства - 0,11га в [ADDRESS] (а.с.23 том1). Відповідно до Акту комісії з питань земельних відносин, навколишнього середовища, екології та благоустрою від 05.09.2016 було затверджено схему обмірів відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) громадянки [PERSON] по [ADDRESS] (а.с.13,14 том1). Підписи присутніх [PERSON] та [PERSON] відсутні. Рішенням 12 позачергової сесії 7 скликання від 07 листопада 2016 року №242-12/2016 Про затвердження акта розподілу меж земельних ділянок гр. [PERSON] та [PERSON] в [ADDRESS] , та [ADDRESS] , вирішено затвердити Акт встановлення та узгодження меж земельних ділянок гр. [PERSON] та [PERSON] (а.с.17 том 1), що також підтверджується Витягом з протоколу позачергової 12 сесії 7 скликання від 07.11.2016 (а.с.18-20 том1). Рішенням 14 сесії 7 скликання від 08 грудня 2016 року №257-14/2016 затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) загальною площею 0,3448га, в тому числі 0,25га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] ; 0,0948га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] . Надано у власність гр. [PERSON] дані земельні ділянки з обов`язком оформити право власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».(а.с.21 том 1), що також підтверджено витягом з протоколу 14 сесії 7 скликання від 08.12.2016 (а.с.22 том 1). [PERSON] оформила своє право власності на земельні ділянки, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2016 №76330354 на земельну ділянку площею 0,0948га, кадастровий номер 0524184200:02:009:0069 (а.с.30 том 1), та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2016 №76326088 на земельну ділянку площею 0,25га, кадастровий номер 0524184200:02:009:0068 (а.с.31 том 1). 01 грудня 2016 року комісією з питань земельних відносин, навколишнього середовища, екології та благоустрою було складено Акт про те, що розглянувши заяву [PERSON] про обміри фактичного використання його присадибної земельної ділянки, яка знаходиться в [ADDRESS] , встановлено, що відповідно до земельно-кадастрової книги за №170 за гр. [PERSON] рахується присадибна земельна ділянка в [ADDRESS] , орієнтовною площею 0,42га. При вимірах комісією було встановлено, що фактичний обмір вищевказаної земельної ділянки становить орієнтовно 0,70га (а.с.15, 16 том 1). Відповіддю на адвокатський запит від 29.06.2017 вих. №315 Ободівської сільської ради підтверджено, що відповідно до акту фактичного обміру земельної ділянки від 01.12.2016 у користуванні гр. [PERSON] за адресою [ADDRESS] , знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,70га, в тому числі: 0,25га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (згідно ЗКК за №170); 0,17га для ведення особистого селянського господарства в [ADDRESS] (згідно ЗКК за №170); 0,28га в [ADDRESS] , - використовується без правовстановлюючих документів. Рішенням 11 сесії 21 скликання Ободівської сільської ради від 18.03.1994 [PERSON] надано дозвіл на замовлення технічної документації із землеустрою орієнтовною площею 0,42га в [ADDRESS] (а.с.94 том1). Відповідно до Акту комісії з питань земельних відносин від 08.04.2016 встановлено, що при проведені обмірів земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] для встановлення межі між їхніми земельними ділянками встановлено, що згідно ЗКК за №170 за [PERSON] рахується земельна ділянка в [ADDRESS] , площею 0,42га, а відповідно до фактичного обміру орієнтовно 0,70га. Згідно ЗКК за №204 земельна ділянка, яка використовується [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , становить 0,36га, відповідно до фактичного обміру становить 0,35га (а.с.161,162 том 1). Також відповідно до довідки виданої виконкомом Ободівської сільської ради за [PERSON] на території Ободівської сільської ради згідно з земельно-кадастрової книги за №170 рахується земельна ділянка орієнтовною площею 0,71га (а.с.12 том 1). Дана довідка є достовірною, що підтверджується копією постанови про закриття кримінального провадження від 21.03.2019 (а.с.105 том 1). Відповідачем в якості доказів незаконного втручання та перешкоджання користуватись своєю власністю [PERSON] зі сторони [PERSON] надано суду: акт комісії з питань земельних відносин від 05.05.2017 відповідно до якого встановлено, що [PERSON] засіяв кукурудзою частину земельної ділянки орієнтовною площею 162кв.м., яку приватизувала [PERSON] (а.с.164 том 1); акт комісії з питань земельних відносин від 23.10.2017, відповідно до якого встановлено, що [PERSON] дійсно переорав земельну ділянку площею 162кв.м., яку приватизувала [PERSON] та знищив межові знаки (а.с.160 том 1). Відповідно до наданої інформації від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області встановлено, що 16.01.2018 було складено акт №29 перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельної ділянки по [ADDRESS] . В результаті перевірки встановлено, що станом на 16.01.2018 частина земельної ділянки площею 0,0162га, яка належить гр. [PERSON] , використовується гр. [PERSON] . Документи, які б давали право використовувати земельну ділянку відсутні. (а.с.153 том 1). 15.02.2018 було складено припис (а.с.156 том 1), та 15.02.2018 було складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.155 том 1). Постановою про накладення адміністративного стягнення від 01.03.2018 №66 визнано винним [PERSON] за ст.55-1 КУпАП(самовільне заняття земельної ділянки) та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 170грн. (а.с.154 том 1). Позивачем [PERSON] оскаржувалось рішення позачергової 12 сесії 7 скликання Ободівської сільської ради від 07.11.2016, однак ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 02.10.2019 закрито провадження у справі. Рішення набрало законної сили (а.с.241,242 том 1) Відповідно до ч.2 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він пам`ятає з дитинства, що на даному куску землі постійно було захаращено, росли акації, був кар`єр, коли будинок купив [PERSON] він розчистив землю, зараз обробляє її також. При замірах городів він не був присутнім, [PERSON] йому документів на дану земельну ділянку не показував. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він був присутнім вільним глядачем коли приїжджала земельна комісія, точної дати не пам`ятає. Комісія міряли межі, ходили по городах. Його просив [PERSON] . Які результати земельної комісії він не чув. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є дружиною позивача. Вони разом купляли даний будинок та обробляють землю біля будинку. Розчистили акації, які росли біля межі, а потім сусідка захотіла забрати в них землю. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він був депутатом 7 скликання та головою земельної комісії. В 2016 році від [PERSON] надійшли заяви про захват землі, комісія виходила кілька раз, обміряли земельні ділянки, від підпису акту обміру [PERSON] та його дружина відмовились. Коли питання виносилось на земельну комісію, дивились по земельним (шнуровим) книгам, кому скільки належало землі, за [PERSON] рахувалось 0,36га. Частиною 2 статті 373 ЦК України встановлено, що право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно зі ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Винесення в натурі (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування (ст. ст. 79, 79-1 ЗК України). За змістом ч.1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, особа, яка набула право власності на частину будівлі чи споруди, стає власником або користувачем відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до договору купівлі-продажу будинку під знос наданого [PERSON] встановлено, що житловий будинок розташований на присадибній ділянці розміром 700кв.м. (а.с.5 том 1). З урахуванням положень частини першої статті 120 ЗК України у вказаному розмірі право користування земельною ділянкою перейшло і до нового власника [PERSON] . Позивачем в обгрунтування позовних вимог зазначено, що він не погоджується з Актом земельної комісії щодо встановлення меж земельної ділянки між його ділянкою та земельною ділянкою сусіднього користувача [PERSON] , в зв`язку з чим він не підписував даний Акт і вважає його неправомірним. Механізм встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками визначено Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, зареєстрований в Мінюсті України 16 червня 2010 року № 391/17686 . За змістом пункту 3.12 вищенаведеної Інструкції закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Тобто встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Крім того, Велика Палата Верховного суду України в постанові від 12.02.2020 у справі №545/1149/17 зокрема зазначили, що стадія погодження меж земельної ділянки при виготовлені землевпорядної документації є допоміжною. За положеннями ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр», земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі. Позивачем на підтвердження набуття ним права власності на земельну ділянку, яка являється предметом спору не надано належного доказу (документа), натомість відповідачем надано суду докази, що підтверджують самовільне заняття земельної ділянки площею 0,0162га, яка на праві власності належить відповідачу [PERSON] (а.с.153-155 том 1). Даний факт також визнаний позивачем в судовому засіданні. Крім того, відповідно до рішення 11 сесії 21 скликання від 18.03.1994 Ободівської сільської ради, яке є підставою для оформлення та набуття права власності [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність земельні ділянки загальною орієнтовною площею 0,42га (а.с.10 том1), однак згідно схеми обміру земельних ділянок до Акта від 01.12.2016 фактичний обмір становить орієнтовно 0,70га (а.с.15,16 том 1). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з ч.1, ч.2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. У відповідності до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до положень частин першої, другої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до вимог ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з ч1, ч.4 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права. Суд вважає, що такий спосіб захисту порушеного права як скасування державної реєстрації є неналежним, оскільки позивачем не доведено в судовому порядку набуття за ним права власності (користування) на земельну ділянку, яка являється предметом спору. За правилами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (Справа "Проніна проти України" N 63566/00, § 23, від 18 липня 2006 року) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Враховуючи наведене вище, суд, дійшов висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 20.12.2016 щодо реєстрації права власності на земельну ділянку за [PERSON] є необґрунтованими, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідачем заявлено вимогу про стягнення понесених нею витрат за надання правничої допомоги, які уточнені в судовому засіданні представником відповідача та складають 3700,00 грн. Відповідно до ч.1, п.2 ч.2, ч.3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідачем до суду подано квитанцію від 18.06.2019, згідно з якою адвокат Руденко І.В. отримав від [PERSON] гонорар у розмірі 1000 грн., квитанцію від 02.10.2019, згідно з якою адвокат Руденко І.В. отримав від [PERSON] гонорар у розмірі 700 грн., квитанцію від 15.07.2019, згідно з якою адвокат Руденко І.В. отримав від [PERSON] гонорар у розмірі 1000 грн. за ведення цивільної справи в суді, квитанцію від 18.08.2020, згідно з якою адвокат Руденко І.В. отримав від [PERSON] гонорар у розмірі 1000 грн (а.с.116-119 том 2), крім того, надано витяг з договору про надання правничої допомоги в цивільній справі від 18.06.2019 (а.с.118 том 1), копію договору про надання правничої допомоги від 17.08.2020 (а.с.114 том2), копію договору про надання правничої допомоги від 18.06.2019(а.с.115 том2), ордер (а.с.119 том 1), розрахунок суми гонорару за надання професійної правничої допомоги, акт приймання -передачі наданої правничої допомоги на загальну суму 3700,00грн. Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідачем підтверджено та надано суду достатні докази щодо понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3700 грн. Отже, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3700 грн.

Outcome: approved