Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей мотивуючи тим, що вони з ним перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають двох неповнолітніх дітей, які в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач не надає матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в сумі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав, згоден сплачувати аліменти на утримання дітей так, у розмірі визначеному позивачкою. Просив розгляд справи провести без його участі, про що від нього надійшла заява. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в попередньому судовому засіданні з наступних підстав. Так, відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Закону. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволенню позову. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] [INFO] та доньку [PERSON] [INFO], які перебувають на утриманні позивачки і батьком яких є відповідач, однак він не надає належної матеріальної допомоги на утримання дітей, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про народження дітей, довідкою про склад сімї, свідоцтвом про шлюб, довідкою про доходи відповідача. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює, має молодий вік та нормальний стан здоровя, інші утриманці у нього відсутні. Також враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дітей та позивачки. Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved