Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернулось до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування майном та виселення. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що 11 лютого 1981 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двоє дітей: сина [PERSON] [INFO] та доньку Оксану [INFO], які до 1992 р. проживали в будинку батьків позивача в м. Боярка. В 1992 р., позивач отримав двокімнатну квартиру в [ADDRESS] де проживав разом зі своєю сім»єю. В 1993 році помер батько позивача, а в 2000 р. померла мати [PERSON],. Після смерті матері позивач отримав у спадок житловий, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, провул. Лікарняний, 6/5. Після смерті матері у 2000 році позивач переїхав до будинку в м. Боярка, тому, що з відповідачем у нього склались напружені відносини. На прохання відповідача позивач прописав у будинку дітей та онука Кирила, [INFO] Як зазначає позивач, починаючи з 2005 р. по 2007 р. син з сім'єю проживали разом із позивачем, а потім домовившись з дружиною, без його згоди, син і його сім'я переїхала до квартири в м. Вишневе, а дружина без згоди позивача в його власний будинок, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м.Боярка,вул. Лікарняна буд. 6/5, незважаючи на те, що подружні стосунки між сторонами фактично припинились ще в 2000 р. Посилаючись на викладене та норми закону, позивач просив суд виселити [PERSON] з будинку, розташованого за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, пров. Лікарняний 6/5 та зобов'язати виконком Боярської міської ради виписати нову будинкову книгу без запису про реєстрацію відповідачки. У подальшому позивач уточнив позовні вимоги, остаточно просив суд усунути перешкоду в здійсненні [PERSON], права користування та розпорядження домоволодінням № 6/5 розташованого за адресою: м. Боярка вул. Лікарняна шляхом виселення з вказаного майна [PERSON] Позивач та його представник у судове засідання зявились, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання направила свого представника, який позовні вимоги не визнав, просив позов залишити без задоволення, посилаючись на викладені письмові заперечення щодо позову. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення сторін, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3)\~припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5)\~примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7)\~припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9)\~відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 11.02.1981 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб. 03.02.2015 року рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано. Відповідно до\~ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За правилами\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності до\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями\~статті 365 ЦК України\~встановлений порядок припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників на підставі рішення суду. У відповідності до вимог та приписів ч.1 ст.116 Житлового кодексу котрою визначено, що: «Якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення». Даної ж думки притримується і Пленум Верховного суду України, котрий в п.17 своєї Постанови № 2 від 12.04.85 р., з усіма наступними змінами, відмітив, що: «При вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення)». Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 р. N 9 (0009700-96) "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", в п.15 вказано, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Виходячи зі змісту ст. 99 ЖК УРСР, тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У відповідності до ст. 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. На час розгляду справи позивач є одноособовим власником будинку, що розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Лікарняна, 6/5. Відповідач продовжує проживати у вказаному будинку, що не заперечувалося нею під час розгляду справи. При цьому позивач заперечує проти її проживання, що також не оспорювала відповідачка. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 321, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 109, 127, 129, 132 ЖК УРСР,

Outcome: approved