Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] В позові посилається на те, що 12.12.2001 року відповідач [PERSON] та її донька [PERSON] зареєстрували шлюб. Від цього шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-1095 від 22.10.2003 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що 06.01.2005 року складено актовий запис №03. 30.06.2013 року донька позивача померла. На час смерті її прізвище було [PERSON]. Після смерті матері [PERSON], онук позивача, став мешкати у останньої, що було обумовлено його бажанням. Після розірвання шлюбу, батько з [PERSON] не спілкувався та не зустрічався, у звязку з чим [PERSON] його фактично не знав, відносився до нього як до сторонньої особи. З 03.07.2013 року і по теперішній час [PERSON] постійно мешкає з [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Остання виконує усі дії з виховання [PERSON], піклується про його здоровя, фізичний, психічний, духовний розвиток. Відповідач [PERSON] з сином не спілкується, не цікавиться його життям, навчанням, станом здоровя, не надає коштів на його утримання. Він всіляко ігнорує свої батьківськи обовязки. В наслідок такої поведінки [PERSON] не сприймає відповідача як батька. Останній не є для сина авторитетом та зразком для наслідування. В звязку з цим [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України, оскільки він ухиляється від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснили, що з самого народження [PERSON] періодично жив у бабусі [PERSON] Його мати, донька позивача, часто виїжджала за кордон на заробітки і [PERSON] залишався з бабусею, яка займалася його вихованням та утримувала матеріально. Він відвідує загальноосвітню школу, а також спортивну школу. Усі організаційні та фінансові питання з цього приводу вирішує [PERSON] Про стан здоровя також піклується бабуся. Відповідач, без поважних причин, сином не займається, участі у його вихованні не приймає, не цікавиться його навчанням, шкільними успіхами, інтересами. Матеріальної допомоги на утримання сина, [PERSON] не надає, має непогашену заборгованість по сплаті аліментів. Після смерті матері [PERSON] пройшло два роки. У цей період часу відповідач з сином не спілкувався, належної турботи щодо дитини не виявляв. Оскільки [PERSON] самоусунувся від здійснення своїх батьківських обовязків, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, суду пояснив, що після розірвання шлюбу аліменти сплачує шляхом надіслання поштового переказу. З сином спілкувався, в тому числі і по телефону, поки йому не змінили sim-карту на телефоні. [PERSON] заходив до нього на роботу щоб пограти з друзями у компютерні ігри. Після поховання матері, [PERSON] спілкувався з ним продовж двох місяців, потім відносини змінилися. Коли зустрічався з сином на вулиці, той починав втікати від нього. Востаннє бачив сина наприкінці 2012 року. Вважає, що останні шість років [PERSON] налаштовує [PERSON] проти нього, тому спілкування з сином припинилося. Звертався до органу опіки та піклування з письмовою заявою про вирішення питання щодо місця проживання дитини, відповідь до теперішнього часу не надходила. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради [PERSON] в судовому засіданні, посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, позов підтримала. Суду додатково пояснила, що 27.11.2015 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, у присутності відповідача [PERSON], було розглянуто матеріали про позбавлення батьківських прав останнього. Батько пояснень та доказів щодо належного виконання ним своїх батьківських обовязків не надав. Докази існування перешкод батьку для спілкування з сином відсутні. [PERSON] не зробив жодних кроків для налагодження контакту з дитиною. Акти про обстеження умов проживання підтверджують те, що бабуся створила усі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. У батька на теперішній час умови для проживання та розвитку дитини не створені. Свідок [PERSON], донька позивача та тітка дитини, суду показала, що [PERSON] з народження часто мешкав у бабусі, оскільки його батьки вели аморальний спосіб життя. Вихованням дитини та матеріальним забезпеченням займалася бабуся, позивач у справі. Коли [PERSON] розірвали шлюб і [PERSON] вдруге вийшла заміж, вона змінила спосіб життя. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав. Він завжди знав де дитина мешкає та навчається, ніяких перешкод у їх спілкуванні не було. Після смерті матері [PERSON] виявив бажання мешкати з бабусею. Між ним та батьком відсутнє порозуміння. [PERSON] не бачив любові і тепла з батькової сторони. Йому батька замінив дідусь. Свідок [PERSON] суду показала, що знає позивача і відповідача у справі, були сусідами. Молоді винаймали житло і жили окремо. Вони любили погуляти, позивач постійно бігала допомагала доглядати [PERSON], або брала його до себе. [PERSON] часто мешкав у бабусі з дідусем. Його мати [PERSON] також періодично жила з батьками. У неї з чоловіком виникали сварки, він її ревнував. [PERSON] у них не бачила. Коли спілкувалася з [PERSON], він казав, що батько не приходить. Свідок [PERSON] суду показала, що товаришує з тіткою [PERSON] та часто буває у гостях. Працює у школі де навчається [PERSON]. [PERSON] бачила декілька разів коли приходила у гості. Вихованням дитини займається позивач у справі. Під час бесіди з класним керівником [PERSON], вона повідомила, що батька не знає. З початкових класів усіма питаннями з приводу навчання займалася бабуся. [PERSON] в розмові казав, що не проти спілкуватися з батьком, але з моменту повернення з Росії батько з ним не спілкується. Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61 ЦПК України). В удовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] з 12.12.2001 року по 06.01.2005 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується світлокопіями витягів з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб (а.с.7, 8). В цьому шлюбі у них народився син, отже [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO], що також підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.5). Після розірвання шлюбу з [PERSON], [PERSON] знову зареєструвала шлюб в наслідок чого її прізвище змінилося на [PERSON] (а.с.9). 30.06.2013 року [PERSON] померла (а.с.6). Після смерті матері неповнолітній [PERSON], з 03.07.2013 року, мешкає з рідною бабусею [PERSON], що підтверджується світлокопіями довідки-акту від 01.07.2015 року, свідоцтв про народження та укладення шлюбу, та не заперечується сторонами (а.с.10, 11, 18). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №2-13260 від 07.11.2005 року з відповідача на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 200 грн. щомісячно (а.с.49). Відповідач свій обовязок щодо утримання дитини та вказане рішення суду не виконував, що підтверджується світлокопіями рішення Бердянського міськрайонного суду№2-13260, вироку Бердянського міськрайонного суду №801/9065/2012 від 23.010.2012 року, розрахунком заборгованості боржника по аліментам наданого відділом ДВС Бердянського МУЮ. За відповідачем утворилась заборгованість по аліментам, яка станом на 07.06.2012 року складає 16045,15 грн. Виконавче провадження було завершено в звязку зі смертю стягувача (а.с.28, 51-52, 63). З довідки КУ «Бердянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Бердянської міськради вбачається, що [PERSON] спостерігається в Дитячій поліклініці з 03.07.2013 року. На профілактичні прийоми та огляди з ним приходить бабуся [PERSON] Профогляди проходять регулярно (а.с.12). [PERSON] навчається в Бердянській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №3 з 01.09.2013 року, сплату за додаткові освітні послуги здійснювала [PERSON] [PERSON] участі в шкільному житті сина не брав, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався, не зявлявся на шкільні свята (а.с.25, 26). З висновку №328 від 22.06.2015 року про результати психологічного обстеження [PERSON] вбачається наявність порушення дитячо-батьківських відносин (а.с.27). В ході судового розгляду справи відповідач наполягав на тому, що не відвідує та не спілкується з сином через те, що позивач перешкоджає цьому. Налаштовує сина проти нього. Судом неодноразово розяснювалось відповідачу його право звернутись до органу опіки та піклування або до суду з відповідними заявами про усунення перешкод та встановлення порядку спілкування з дитиною. На час ухвалення рішення судом відповідач ніяких дій не вчинив. [PERSON] в судовому засіданні висловив свою згоду на позбавлення відповідача батьківських прав. З його пояснень вбачається, що батька він називає на імя, на теперішній час не відчуває потребу у спілкуванні з ним. Батьківську любов, турботу і увагу, хлопчик отримує від дідуся і бабусі. Спілкується з вітчимом [PERSON] і називає його батьком. [PERSON], в силу свого віку, не зміг чітко пояснити суду причини втрати родинного спілкування з батьком [PERSON], але не відмовляється спілкуватись з ним в подальшому, за умови зміни батьком свого байдужого ставлення до нього. Згідно ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 2 ст.171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Згідно розяснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року, з змінами, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобовязаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на зясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобовязані виховувати дітей, піклуватися про їх здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача як людини зясовувалися органом опіки та піклування і судом. Отже, аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, покази свідків суд дійшов до висновку, що батько фактично самоусунувся від здійснення своїх батьківських обовязків, вихованням дитини не займається, коштів на її утримання не надає. Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду висновок №01-6732/48 від 02.12.2015 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], в інтересах неповнолітнього (а.с.91-97). Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами. В матеріалах справи є наявні чисельні докази винної поведінки відповідача, які, безперечно, свідчать саме про безпідставне ухилення батька від виконання своїх обовязків. Характер поведінки відповідача [PERSON] не дає підстави для надання переваги саме його інтересам, а не інтересам дитини, яка саме в цей час, з урахуванням віку, потребує захисту своїх прав. Головною метою позбавлення батьківських прав при вирішенні цієї справи суд вважає захист саме інтересів дитини і стимулювання батька щодо належного виконання своїх обовязків, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, і водночас, санкція за протиправну винну поведінку. Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обовязками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та Батьківщини, свого народу, як того вимагає ст. 150 СК України. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що [PERSON], маючи можливість виконувати свої обовязки відносно своєї неповнолітньої дитини [PERSON], не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обовязків по вихованню дитини, а саме: не проявляє до неї ніякої батьківської турботи, не займається вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обовязків, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги. При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 грн. також підлягають стягненню з відповідача (а.с.1, 2).

Outcome: approved