Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Представники позивача звернулись 28 грудня 2020 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом, в якому просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за проживання у гуртожитку та за житлово-комунальні послуги у розмірі 22513,30 грн., індекс інфляції 1178,84 грн.,три проценти річних 547,95 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на балансі підрозділу знаходиться гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Жила площа в гуртожитку надавалась за спільним рішенням адміністрації регіональної філії «Придніпровська залізниця» та відповідного профспілкового комітету. Відповідач [PERSON] на підставі ордеру була поселена в гуртожиток. На відповідача було відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею і за комунальні послуги. Протягом періоду з 01.01.2018 по 01.12.2020 відповідач систематично оплату здійснювала не в повному обсязі, станом на 01.12.2020 за відповідачем рахується заборгованість за користування жилою площею в гуртожитку і за комунальні послуги на суму 22513,30 грн. На суму заборгованості також нараховується індекс інфляції - 1178,84 грн. та три проценти річних - 547,95 грн. Підрозділом неодноразово відповідачу направлялись попередження про існуючу заборгованість за надані послуги. Неправомірні дії відповідача призвели до порушення майнових прав та законних інтересів позивача. 29 січня 2020 в порядку наказного провадження позивач звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача на їх користь заборгованості за проживання у гуртожитку та за житлово-комунальні послуги, інфляційних збитків, трьох процентів річних та витрат по сплаті судового збору. Але, відповідно до ухвали Самарського районного суду від 29.01.2020 по справі №206/370/20 позивачу було відмовлено у видачі судового наказу, у зв`язку з тим, що при зверненні до суду було надано платіжне доручення №2332203 від 05.12.2019 про сплату судового збору у розмірі 192,10 грн., в той час, як відповідно до вимог чинного законодавства, необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 210,20 грн. Викладені обставини слугували підставами для звернення до суду із даним позовом. Ухвалою суду від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по сутті у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, з наданням строку для подачі відзиву на позовну заяву до 01 березня 2021 року. Копію ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви з додатками було направлено поштою на адресу місця реєстрації відповідача [PERSON] , однак не вручено у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с. 39). Відповідач [PERSON] у зв`язку з неможливістю вручення повідомлення про розгляд справи повідомлялася шляхом опублікування оголошення з роз`ясненням можливості подачі заперечень в мережі інтернет на веб-порталі «Судова влада України». Відповідач клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, відзиву не подавала. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності із вказаними вище обставинами дає суду підстави для застосування положень ч. 1 п. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України. Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на балансі Акціонерного товариства «Українська залізниця» знаходиться гуртожиток, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 27). На підставі ордеру на житлову площу в гуртожитку № 569924 серії XVII-КИ відповідач [PERSON] разом із родиною займає житлову площе у гуртожитку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-19) Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку [PERSON] постійно проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати, житловою площею 17 м.кв. на 8 поверсі 9-ти поверхового будинку, що належить ТУ БМЕС АТ «Укрзалізниця». (а.с.14) За вказаною адресою на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] для проведення оплати за користування жилою площею і за комунальні послуги (а.с. 10-13). Відповідно до п.2 Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 №84 (далі-Положення), гуртожиток - це спеціально споруджений або переобладнаний жилий будинок, який використовується для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Згідно ст. 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуги з утримання будинку та прибудинкової території за своїм функціональним призначенням відносяться до житлово-комунальних послуг. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 68 ЖК України наймачі зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. У відповідності до п. 2 ч. 4 розділу 3 Положення, особи, які проживають у гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, встановлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Статями 68, 162 Житлового кодексу України визначено, що наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Положеннями ст. 610 та ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач [PERSON] протягом періоду з 01.01.2018 по 01.12.2020 оплату за проживання в гуртожитку та житлово-комунальні послуги здійснювала не в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість відповідача у розмірі 22513,30 грн. На вказану суму заборгованості позивачем було нараховано індекс інфляції у розмірі 1178,84 грн., та три проценти річних у розмірі 547,95 грн.(а.с. 10-13, 15-16). Такими діями відповідача [PERSON] заподіюється шкода майновим правам позивача, що у відповідності до ст. 15 ЦК України охороняються законом і позивач обґрунтовано та у відповідності до ст.16 ЦК України звернувся до суду за захистом своїх прав. Даючи правову оцінку дослідженим доказам, суддя доходить висновку, що в дійсності у відповідача [PERSON] перед позивачем утворилась заборгованість за проживання у гуртожитку та за житлово-комунальні послуги, оскільки відповідач не в повному обсязі виконала зобов`язання, у зв`язку з чим вимоги позивача є обґрунтованими, а отже підлягають задоволенню. Разом з цим судом встановлено, що позивач звертався до Самарського районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу. Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2020 року, відмовлено у видачі судового наказу Акціонерному товариству «Українська залізниця» в особі Філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення з [PERSON] заборгованості за проживання у гуртожитку та за житлово-комунальні послуги (а.с. 9). Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ч.2 ст.164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за позовну заяву. За таких обставин, суддя вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 1909,90 грн., а також судові витрати зі сплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу, які зараховані до суми судового збору за подання теперішньої позовної заяви, в розмірі 192,10 грн., а всього судові витрати у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved