Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи, що з 01.12.2010 року по 05.02.2015 року працював в ПрАТ «Азовелектросталь». 05.02.2015 року його було звільнено з ПраТ «Азовелектросталь» у звязку з скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Проте з серпня 2015 року відповідач не виплачував йому заробітну плату, розмір заборгованості по якій з серпня 2014 року по день його звільнення складав 15910,57 грн., та яка йому була виплачена 29.09.2015 року. Крім того зауважує, що у період з серпня 2014 року по 05.02.2015 року йому не проводилась та не виплачувалась індексація заробітної плати, яку він просить стягнути з відповідача в розмірі 4509,62 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.02.2015 року по 29.09.2015 року в розмірі 13966,75 грн. В судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву з проханням про розгляд даного позову за його відсутності, та з проханням про його задоволення, не запереченням проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не спрямував, з невідомих суду причин, проте надавши письмові заперечення на позов, в яких зазначив прохання про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, зауваживши, що заборгованість із заробітної плати перед відповідачем виплачена: 25.09.2015 року в розмірі 47773,17 грн., 28.09.2015 року в розмірі 3341,22 грн., 29.09.2015 року в розмірі 7796,18 грн., визнаючи розмір середньоденної заробітної плати відповідача - 62,30 грн. Індексація заробітної плати відповідача здійснювалась за виконану роботу. При цьому, зазначає, що у період з серпня 2014 року по лютий 2015 року позивач знаходився у простої. Вся індексація позивачу була сплачена як складова заробітної плати відповідно до довідки №1333 від 15.10.2015 року. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Азовелектросталь» з 01.12.2010 року по 05.02.2015 року. 05.02.2015 року його було звільнено з ПрАТ «Азовелектросталь» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з скороченням штату, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача. При цьому, у звязку з утворенням у ПрАТ «Азовелектросталь» з серпня 2014 року по 06.02.2015 року перед [PERSON] заборгованості по заробітній платі, остання була сплачена позивачу платіжними дорученнями від 25.09.2015 року в розмірі 47773,17 грн., від 28.09.2015 року в розмірі 3341,22 грн., від 29.09.2015 року в розмірі 7796,18 грн. Відповідно до ст.15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із трудових відносин. У відповідності до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права. Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Частиною 1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У відповідності до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, відповідачем були порушені вищевказані трудові права позивача, щодо своєчасної виплати заробітної плати, факт чого, самим відповідачем не оспорюється. За\~ \~ст. 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Згідно\~ \~ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Індексація заробітної плати здійснюється на підставі\~Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~в редакції від 1 січня 2003 року. За\~ \~ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру. Структуру заробітної плати визначено у\~ ст. 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. За\~ \~ст.2 Закону України «Про оплату праці»\~\~визначено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством. Суми виплат, пов'язаних з індексацією заробітної плати працівників та компенсації втрати частини заробітної плати входять до складу фонду додаткової заробітної плати згідно з п. п. 2.2.7 «Інструкції зі статистики заробітної плати», затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5. Конституційний Суд України своїм рішенням від 15 жовтня 2013 року № 9рп/2013 визначив, що положення ч.2\~\~ст.233 Кодексу законів про працю України\~слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, саме як складових належної працівнику заробітної плати, без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Таким чином, суд вважає, що суми індексації заробітної плати є складовими частинами заробітної плати (додатковою заробітною платою), а тому в разі порушення законодавства про оплату праці в частині виплати індексації заробітної плати працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належних йому до виплати сум індексації та компенсації без обмеження будь-яким строком. За ч.1\~\~ст.5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»\~підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв'язку з індексацією за рахунок власних коштів. Згідно наданої відповідачем довідки [PERSON]\~тільки в жовтні 2014 року, листопаді 2014 року та у лютому 2015 року проводилось нарахування індексації заробітної плати, на суму якої позивачем заявлені позовні вимоги в даній частині в ході розгляду справи були залишення без розгляду. Зазначене свідчить про наявність факту порушення трудового законодавства в частині несвоєчасної виплати позивачу індексації заробітної плати. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Крім того, суд не бере до уваги посилання відповідача про не нарахування індексації заробітної плати позивача у звязку з знаходженням останнього у період з серпня 2014 року по лютий 2015 року у простою, та посилання на п.5 Постанови Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року щодо не проведення індексація у разі підвищення доходів випереджаючим шляхом, у звязку з їх необргрунтованістю та недоведеністю, оскільки відповідачем не надано суду жодного доказу на підтвердження як знаходження ПрАТ «Азовелектросталь» у простою, так і нарахування позивачу підвищення заробітної плати випереджаючим шляхом. Враховуючи встановлені обставини, відповідні ним правові відносини та зазначені норми матеріального права, суд приходить до висновку про задоволення\~ позовних вимог [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованої індексації по заробітній платі в розмірі 4509,62 грн. На виконання положень частини другої статті 214 Цивільного процесуального кодексу України, застосовуючи положення статті 117 КЗпП України, суд враховує висновки Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 03 липня 2013 року по справі №6-64цс13, зокрема: відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Положеннями ст.117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. \~ Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці» передбачено, що суд встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства суми, в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Так згідно з постановою КМУ від 08.02.1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У відповідності до п.8 вищевказаної постанови КМУ нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Суд погоджується з наданим позивачем розрахунком суми середнього заробітку за весь період затримки розрахунку при його звільнення за період з 06.02.2015 року по 29.09.2015 року (як зазначено у розрахунку, наданому позивачем), виходячи з розміру заробітної плати з урахуванні її індексації, оскільки, як вказано раніш, суми індексації заробітної плати є складовими частинами заробітної плати. Таким чином з ПрАТ «Азовелектросталь» на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за весь період затримки розрахунку при його звільнення в розмірі 13966,75 грн. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487 гривні 20 копійок.

Outcome: approved