Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

Позивачка звернулась до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з даною позовною заявою, відповідно до якої просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою за [ADDRESS] .В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] в період з 05 листопада 2011 року по 19 листопада 2012 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У шлюбі сторонами було придбано квартиру за [ADDRESS] . 03 вересня 2012 року відповідач [PERSON] уклав із позивачкою договір про передачу права власності на зазначене нерухоме майно в рахунок сплати аліментів на неповнолітню дитину. За зазначеною угодою 03 вересня 2012 року припинилося право власності відповідача на квартиру [ADDRESS] . Відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, однак фактично не проживає в ній більше восьми років, його особисті речі у квартирі відсутні. З липня 2016 року позивачка передала спірну квартиру у оренду, та за спірною адресою проживає інша родина. Вважає, що відповідач, не проживає у жилому приміщенні понад один рік, а тому втратив право користування вказаним житлом. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву з проханням провести судове засідання за їх відсутністю. Позовні вимоги просили задовольнити. Не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та публікацією судових викликів на офіційному веб-сайті "Судова влада". За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , знаходилась у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] в період з 05 листопада 2011 року по 19 листопада 2012 року, що підтверджується копією рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя. Відповідно до зазначеного рішення суду, прізвище після розірвання шлюбу позивачу [PERSON] змінено на дошлюбне - [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження дитини, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є: [PERSON] та [PERSON] . 03 вересня 2012 року між [PERSON] з одного боку, та [PERSON] , діючої в інтересах малолітнього сина [PERSON] , з іншого, укладено договір про передачу права власності на нерухоме майно в рахунок сплати аліментів. Відповідно до умов зазначеної угоди, [PERSON] припинила своє право на аліменти на користь малолітньої дитини [PERSON] від громадянина [PERSON] , взамін набуття права власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . [PERSON] зобов`язалась самостійно утримувати малолітню дитину. Договір укладено 03 вересня 2012 року, посвідчено приватним нотаріусом Чернишовою В.В., реєстровий номер 1842. Право власності на квартиру зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно за [PERSON] 19 вересня 2012 року, що підтверджується відповідним витягом. Згідно за відомостями Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 20 жовтня 2020 року в квартирі [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] , [INFO] . Відповідно до укладених договорів оренди від 09 липня 2016 року та 09 липня 2020 року, укладених між [PERSON] що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] , та [PERSON] , квартира за [ADDRESS] знаходиться у фактичному користуванні [PERSON] з липня 2016 року. Відповідно до акту про фактичне проживання, складеного 08 жовтня 2020 року головою КСН «Успенівка» С.П.Колесніковой, у квартирі [ADDRESS] фактично проживає [PERSON] разом із чоловіком та дитиною. Таким чином на підставі вищенаведеного судом встановлено, що відповідач [PERSON] припинив своє право власності на спірну квартиру з 03 вересня 2012 року, та не проживає за заз наченою адресою у строк більше одного року. Згідно з вимогами ст. 150 ЖК України,ст. 383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Згідно з положеннями ст. ст.319,391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зокрема, шляхом виселення осіб, які не набули право на користування таким майном. Пунктом 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Так, відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже в аспекті ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом за наявності двох юридичних фактів: по-перше, відсутність члена сім`ї власника понад 1 рік; по-друге, відсутність поважних причин його не проживання. Отже враховуючи, що відповідач понад встановлені законодавством строки відсутній за місцем реєстрації без поважних причин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Суд, ухвалюючи заочне рішення по даній цивільній справі роз`яснює відповідачу порядок і строк подання заяви про перегляд заочного рішення. Заочне рішення, відповідно до ст. 284 ЦПК України може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом, шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд м.Маріуполя протягом тридцяти днів з дня складення рішення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Outcome: approved