Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-26 00:00:00

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (надалі ТОВ "Кредитні ініціативи") звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказавши, що 28.11.2012 року між Публічним акціонерним товариством « Сведбанк», який в свою чергу виступає правонаступником Акціонерного комерційного банку « ТАС Комерцбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1,2.2. [PERSON] відступає Факторингу свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржникам, право на вимогу якої належить банку на підставі Документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками, щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги, щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Разом із тим, 28.11.2012 року ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» укладено Договір факторингу. Відповідно до п.2.1,2.2. [PERSON] Клієнт ( ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає Фактору ( ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права Вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржникам, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації. З моменту відступлення Клієнтом Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками, щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі повязані з ними права, зокрема права грошової вимоги, щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обовязкових платежів. Внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора , а саме ТОВ « Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора / стягувача за договором від 25.10.2007 № 0309/1007/71-431 позичальником згідно якого є [PERSON]. Відповідно до умов Кредитного договору, [PERSON] зобовязується надати Боржнику кредит у сумі 14000 доларів США, а відповідач зобовязується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.07.2014, має прострочену заборгованість, що складається з : -заборгованість за кредитом 13130,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 154743,59 грн.; -заборгованість по відсотках 8983,03 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 105869,48 грн.; -пеня 14347,67 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 169094,44 грн. -неустойка в розмірі 36403,03 грн. З метою забезпечення належного виконання зобовязання за Кредитним договором, 25.10.2007 року, між АКБ « ТАС-Комерцбанк» ( правонаступником якого є ВАТ « Сведбанк») та [PERSON] укладено Договір поруки № 0309/1007/71-431-Р1, відповідно до якого [PERSON] як поручитель поручається за виконання [PERSON] обовязків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. В звязку з невиконанням умов [PERSON] № 0309/1007/71-431 від 25.10.2007, просять стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» солідарно з відповідачів суму заборгованості в розмірі 297016,10 грн. та витрати по сплаті судового збору у сумі 2970,16 грн. Представник позивача\~\~звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 20.05.2015 року через канцелярію суду надали заперечення проти позову, в якому вказали, що позовні вимоги не визнають в повному обсязі, оскільки вважають позовні вимоги необґрунтованими та незаконними, зокрема оскільки договір факторингу є нікчемним. Фіксація судового засідання за допомогою технічних засобів, згідно ст. 197 ЦПК України не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Матеріалами справи встановлено, що 25.10.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» та відповідачем [PERSON] укладено договір кредиту № 0309/1007/71-431, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 14000,00 доларів США, строк повернення коштів - 24.10.2027 рік на умовах платності -12,5 % річних (а.с. 4-6). Згідно п.3.1 [PERSON] відповідач [PERSON] зобов'язаний щомісячно проводити повернення кредиту. З метою забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором 25.10.2007 року, між АКБ « ТАС-Комерцбанк» ( правонаступником якого є ВАТ « Сведбанк») та [PERSON] укладено Договір поруки № 0309/1007/71-431-Р1, відповідно до якого [PERSON] як поручитель поручається за виконання [PERSON] обовязків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому.( а.с.10) Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору, порушив графік погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. Відповідно до розрахунку станом на 01.07.2014 року, заборгованість за кредитом складає за курсом НБУ на дату розрахунку 297016,10 гривень, а саме: за кредитом 154743,59 гривень; по відсотках -105869,48 гривень; пеня -36403,03 гривень. Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із п. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст.554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки. Відповідно до положень ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або у повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними. Виконання солідарного обов'язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов'язок решти солідарних боржників перед кредитором доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Статтею 544 ЦК України передбачено, що боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та видав позичальнику обумовлену договором суму, що підтверджується наданими позивачем доказами. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі покладені на них обов'язки, передбачені кредитним договором та договором поруки, належним чином не виконали. Отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Щодо посилання представника відповідача на нікчемність правочину слід зазначити наступне: Відповідно до статті 228 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Положеннями цієї статті визначено\~перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок: правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина; правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим,\~ територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Згідно з пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочинами, які порушують публічний порядок, є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне; володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу\~землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (частина перша статті 1078 ЦК України). Договір факторингу є самостійним цивільно-правовим договором, який належить до групи договорів про надання фінансових послуг. Сторонами договору є фактор і клієнт (стаття 1079 ЦК України). Фактором може бути банк або фінансова установа, а також фізична особа підприємець, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Клієнтом\~може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Зміст договору факторингу полягає у переході до фактора права вимоги до боржника, тобто останній зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові та у цьому повідомленні визначено грошову вимогу,\~яка піддягає виконанню, а також вказано фактора, якому має бути здійснено платіж. Отже договір факторингу не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, не спрямований на порушення публічного порядку, а тому не є таким, що порушує публічний порядок. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного суду України від 06 липня 2015 року по справі № 6-166цс15. Посилання на те, що передбачено положеннями [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведбанк» та TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» щодо подальшого відступлення права вимоги TOB «Кредитні ініціативи», оскільки TOB «Факторингова компанія «Вектор Плюс» не отримало попереднього дозволу Банку на наступне відступлення права вимоги заборгованості до боржників, що є обовязковим відповідно до [PERSON] факторингу № 15 від 28.11.2012 року, суд не приймає, оскільки з положень ч. 3\~ст. 215 ЦК України\~вбачається, що оспорюваний правочин може бути визнаний в судовому порядку недійсним на вимогу однієї з його сторін або іншої заінтересованої особи. Разом з тим, відповідачі не є стороною оспорюваного ними правочину, а тому даний правочин може бути визнано недійсним лише у разі порушення ним прав, свобод та інтересів відповідача. В той же час, зважаючи на правову природу договору факторингу, враховуючи те, що до фактора за вказаним договором може перейти право вимоги лише тих обов'язків боржника та в тому обсязі, що існували у кредитора за первісним зобов'язанням, суд не вбачає наявності будь-яких порушень прав відповідача при укладенні договору факторингу. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінний іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Як було встановлено судом, ні договір факторингу, ні сам кредитний договір не містять положень, щодо обовязку повідомлення боржника про заміну кредитора. Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Тобто відповідачі могли вільно обирати спосіб та порядок розрахунку за укладеним договором факторингу, що не суперечить нормам діючого законодавства. Крім того, на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів в пропорційному порядку на користь позивача підлягають стягненню судові витрати: судовий збір в сумі 2970,16 грн. по 1485,08 грн. з кожного.

Outcome: approved