Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Представник позивача - адвокат Смаглій В.М., в інтересах позивача [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, у якій просить суд визначити [PERSON] , [INFO] , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася [INFO] після смерті його батька [PERSON] , [INFO] , у три місяці з дня набрання чинності рішенням суду. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] . У зв`язку з тим, що позивач тривалий час проживає та працює у Республіці Казахстан, він не мав можливості приїхати на поховання батька та дізнатись про наявність чи відсутність спадкового майна. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України запроваджено карантин, який 25 березня 2020 року було продовжено до 24 квітня 2020 року; 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року, 04 травня 2020 року - до 22 травня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVІD-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року, на період з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року. 17 червня 2020 року Кабінет Міністрів України, шляхом внесення змін до низки актів Кабінету Міністрів України, якими встановлені карантинні обмеження, продовжив дію карантинних обмежень до 31 липня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641 продовжено карантин з 01 серпня 2020 року до 31 серпня 2020 року. При цьому, у Республіці Казахстан у вказаний період також були встановлені карантинні обмеження у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби. За вказаних обставин позивач лише у серпні 2020 року через двоюрідну сестру свого померлого батька, у телефонній розмові, дізнався про те, що його батько за життя склав заповіт від 25 грудня 2009 року на його ім`я. Тоді ж позивач, через засоби поштового зв`язку та своїх родичів в Україні, звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину після померлого батька, однак постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. № 12/02-31 від 25 лютого 2021 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що він пропустив строк для подання заяви про прийняття спадщини та не проживав на час смерті зі спадкодавцем. Таким чином, представник позивача вважає, що визначений законом строк пропущений позивачем з поважних причин, а тому просить суд позов задовольнити. Ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Миколаєнко Т.А. від 17 червня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 27 серпня 2021 року, запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, а також всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 19 жовтня 2021 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача - адвокат Смаглій В.М. у адресованій суду заяві заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а судове засідання проводити у його відсутності та у відсутності позивача. Представник відповідача - Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області - сільський голова В. Міцук надіслав до суду клопотання, у якому розгляд справи просив здійснити за відсутності представника сільської ради, а рішення прийняти на розсуд суду. Правом на подачу відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк відповідач не скористався. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи. Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, повно, всебічно та безпосередньо з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов наступних висновків. Судом установлено, що 25 грудня 2009 року [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все своє майно, що буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те на, що він за законом буде мати право, заповів [PERSON] , [INFO] /а.с. 7/. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14 липня 1982 року вбачається, що позивач у справі [PERSON] є сином [PERSON] /а.с. 6/. [INFO] в с. Червона Слобода Черкаського району Черкаської області [PERSON] помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27 листопада 2019 року виконавчим комітетом Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 129 /а.с. 5/. Після смерті [PERSON] , відповідно до положень ст. 1220 Цивільного кодексу України, відкрилася спадщина. Постановою приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. № 12/02-31 від 25 лютого 2021 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням ним строку для подання заяви про прийняття спадщини та відсутністю підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини /а.с. 10/. Як вбачається з листа приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Віріч І.П. № 46/01-16 від 02 липня 2021 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), що надані на запит суду, у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо наявності заведених спадкових справ відносно спадкового майна [PERSON] , який помер [INFO] /а.с. 25,26/. Відповідно до довідки Білозірської сільської ради Черкаського району Черкаської області № 5599 від 20 листопада 2020 року, [PERSON] , який помер [INFO] , на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . На час відкриття спадщини, крім померлого, в господарстві ніхто зареєстрований не був /а.с. 8/. Як встановлено в судовому засіданні, позивач тривалий час проживає у Республіці Казахстан /а.с. 4/. Крім того, зі змісту позовної заяви слідує, що про існування заповіту, складеного [PERSON] на його ім`я, [PERSON] дізнався лише у серпні 2020 року у телефонній розмові з двоюрідною сестрою свого померлого батька. Також, представник позивача у позові зазначає про те, що в межах шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач не мав змоги приїхати в Україну у зв`язку з карантинними обмеженнями, запровадженими як на території України, так і на території Республіки Казахстан. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі статтею 1233 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Таким чином закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, але бажає прийняти спадщину, у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. На день смерті батька позивач разом із спадкодавцем постійно не проживав, а, відтак, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, у разі виявлення бажання прийняти спадщину, мав подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк з часу відкриття спадщини. Цю дію позивач не вчинив, у зв`язку з чим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 1272 ЦК України, вважається таким, що не прийняв спадщину. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах: № 639/1883/16-ц від 11 липня 2018 року, № 681/203/17-ц від 17 жовтня 2018 року, № 653/289/16-ц від 13 грудня 2018 року. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. При цьому, суд зауважує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року до 03 квітня 2020 року на усій території України запроваджено карантин. 25 березня 2020 року вказаний строк продовжено до 24 квітня 2020 року, 22 квітня 2020 року - до 11 травня 2020 року, а 04 травня 2020 року - до 22 травня 2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів» продовжено на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", на період з 22 травня 2020 року до 22 червня 2020 року. 17 червня 2020 року Кабінет Міністрів України, шляхом внесення змін до низки актів Кабінету Міністрів України, якими встановлені карантинні обмеження, продовжив дію карантинних обмежень до 31 липня 2020 року. Проживання поза межами території України, необхідність дотримання карантинних обмежень, запроваджених як на території України, так і на території Республіки Казахстан, де постійно проживає позивач, а також необізнаність спадкоємця про наявність заповіту, у сукупності, є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини. Такий висновок узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду: від 11 листопада 2020 року в справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 02 лютого 2021 року в справі № 491/327/18 (провадження № 61-14853св19), від 12 травня 2021 року в справі № 766/12921/20-ц (провадження № 61-3541св21), та від 26 липня 2021 року в справі № 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20). Оцінюючи надані суду докази на підставі повного, всебічного, об`єктивного їх дослідження в судовому засіданні, суд виходить з того, що позивачем доведено об`єктивні причини пропуску встановленого законом шестимісячного терміну прийняття спадщини, а тому суд вважає, що вказаний строк пропущений ним з поважних причин. При цьому суд враховує свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав позивача в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також бере до уваги те, що інші спадкоємці [PERSON] , які б прийняли спадщину, відсутні, заперечень проти позову не надійшло. Відтак, суд вважає можливим визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, у позовній заяві позивач не ставить вимоги про стягнення судового збору з відповідача. Відтак, ухвалюючи рішення, витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем. Враховуючи наведене та

Outcome: approved