Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувя до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що він [PERSON] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер в селі Вишняки Хорольського району Полтавської області, що доводиться копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно: - земельну ділянку розміром 2, 63 га, з яких 2, 46-рілля та 0, 17 га сіножатей, цільове призначення - для особистого селянського господарства, що розташована на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області та належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія Р3 №662195; - земельну ділянку розміром 1,31 га, з яких 1,23 - рілля та 0, 085 га сіножатей, цільове призначення - для особистого селянського господарства, що розташована на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, яку він прийняв у якості спадкоємця за заповітом [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом Серія НАК №351186 від 29.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1116, що належала останньому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія Р1 № 511611; а також інше майно. 03.03.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З повідомлення приватного нотаріуса Хорольского районного нотаріального округу Вовк А.М. від 22 лютого 2021 року за № 15/01-16 слідує, що 17 травня 2017 року приватним нотаріусом Хорольского районного нотаріального округу Вовк А.М. відкрито спадкову справу №46/2017 на майно померлого [INFO] [PERSON] . В спадковій справі є заява [PERSON] про прийняття спадщини, поданої ним 17 травня 2017 року та зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 17 травня 2017 року за №100.В спадковій справі також є заяви: [PERSON] - про прийняття спадщини, подана ним 17 травня 2017 року і зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 17 травня 2017 року за №99; [PERSON] - про відмову від належної частки в спадщині,подана нею 17 травня 2017 року і зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 17 травня 2017 року за №101. Інших заяв про прийняття спадщини чи/та про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає. 21 листопада 2017 року [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про поділ спадкового майна,який був посвідчений приватним нотаріусом Хорольского районного нотаріального округу Вовк А.М. 21 листопада 2017 року та зареєстрований в реєстрі за №651. Цей договір був підставою для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на: житловий будинок [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія НАК №351184 від 29.12.2014 року, зареєстровано в реєстрі за №1112); земельну ділянку площею 0,2019 гектари, кадастровий номер 5324881201:01:001:0203, що розташована: [ADDRESS] (cвідоцтво про право на спадщину за заповітом серія НАК №351185 від 29.12.2014 року зареєстровано в реєстрі за №1114) - [PERSON] ; земельну ділянку площею 2,4500 гектари, кадастровий номер 5324881200:00:036:0034,що розташована: Полтавська область, Хорольський район, Вишняківська сільська рада (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №155539 від 07.02.2007 року); земельну ділянку площею 1,1961 гектари кадастровий номер 5324881200:00:002:0024, що розташована: Полтавська область, Хорольський район, Вишняківська сільська рада (свідоцтво про право на спадщину за заповітом серія НАК №351186 від 29.12.2014 року зареєстровано в реєстрі за №1116) - [PERSON] . На підставі заяви [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтв про право на спадщину від 21 листопада 2017 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Вовк А.М. їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане вище майно, відповідно до умов договору про поділ спадкового майна. Згідно листа Відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 19.02.2021 за № 38/116-21: - [PERSON] було проведено заміну Державного акту на право приватної власності на землю серія Р3 №662195 на земельну ділянку площею 2,63 гектари (2,46 га - рілля та 0,17 га - сіножаті) на Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №155539 площею 2,45 га (рілля) для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5324881200:00:036:0034 на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, на сіножаті документація не виготовлялась, кадастровий номер не присвоєно. 21 листопада 2017 року за реєстровим №655 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Вовк А.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,45 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства,кадастровий номер 5324881200:00:036:0034, розташовану на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області - [PERSON] ; - [PERSON] було проведено заміну Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 №511611 на земельну ділянку площею 1,31 гектари (1,23 га - рілля та 0,085 га - сіножаті) на Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ПЛ №155080 площею 1,20 га (рілля) для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 5324881200:00:002:0024 на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області, на сіножаті документація не виготовлялась, кадастровий номер не присвоєно. 29 грудня 2014 року за реєстровим №1116 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Вовк А.М. було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,1961 га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства,кадастровий номер 5324881200:00:002:0024,розташовану на території Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області [PERSON] - спадкоємцю [PERSON] ,який помер [INFO] (спадкова справа №27/2013 відкрита у приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Вовк А.М. 05 квітня 2013 року на підставі заяви [PERSON] від 05 квітня 2013 року; в спадковій справі є заява дружини спадкодавця [PERSON] про відмову від спадщини, подана нею 05 квітня 2013 року; інших заяв про прийняття спадщини чи/та про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає.) У зв`язку з тим,що при житті [PERSON] та [PERSON] на сіножаті документація не виготовлялась та кадастрові номери не присвоєні, земельні ділянки площею 0,085 га та 0,17 га не були включені до складу спадкового майна і свідоцтва про право на спадщину не видавались. Враховуючи вищевикладене, в разі,якщо документи,що посвідчують право власності на спадкове майно - земельні ділянки, відсутні та реєстрація права власності на них не була проведена за життя [PERSON] та [PERSON] питання належності їх попереднім власникам та наступного їх власника (спадкоємця) може бути вирішено у судовому порядку. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України позивач, [PERSON] , є спадкоємцем першої черги за законом померлого [INFO] [PERSON] , тому з урахуванням укладеного 21 листопада 2017 року між позивачем та іншим його спадкоємцем першої черги за законом [PERSON] договору про поділ спадкового майна, посвідченого приватним нотаріусом Хорольского районного нотаріального округу Вовк А.М. та зареєстрованого в реєстрі за №651, повинен успадкувати: - земельну ділянку розміром 0, 17 га сіножатей, цільове призначення - для особистого селянського господарства, що розташована на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( бувшої Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області ) та належала йому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія Р3 №662195; - земельну ділянку розміром 0, 085 га сіножатей, цільове призначення - для особистого селянського господарства, що розташована на території Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області ( бувшої Вишняківської сільської ради Хорольського району Полтавської області), яку він прийняв у якості спадкоємця за заповітом [PERSON] згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом Серія НАК №351186 від 29.12.2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1116, що належала останньому на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія Р1 № 511611. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved