Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Представник в інтересах позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайт Рентал» (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (надалі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму завданої шкоди 19 678 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі - 1378 грн. 00 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 07.09.2015 р. по 25.09.2015р. проведено інвентаризацію основних засобів та малоцінних необоротних активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайт Рентал» у групі зі зберігання та обслуговування ТЖК. У результаті інвентаризації встановлено недостачу матеріальних цінностей на суму 149531,00 грн. У згаданій недостачі позивач вважає частково винним відповідача, оскільки на нього було покладено обов'язок щодо забезпечення та контролю здійснення приймання обладнання на зберігання та забезпечення цілісності і наявності обладнання, що приймається на зберігання, та видається на складах при виконанні трудових обов'язків. Наказом позивача встановлено колективну матеріальну відповідальність для працівників групи зі зберігання та обслуговування ТЖК. На підставі даного наказу між TOB «Старлайт Рентал» та колективом в особі керівника групи [PERSON] укладено договір про колективну матеріальну відповідальність. З урахуванням матеріалів інвентаризації інвентаризаційною комісією встановлено вину колективу у нестачі товарно-матеріальних цінностей, про що зазначено у протоколі інвентаризаційної комісії від 01.10.2015р. На замовлення позивача проведено незалежну оцінку матеріального збитку від нестачі про що складено звіт від 06.10.2015р. Директором TOB «Старлайт Рентал» прийнято розпорядження №1 від 13.10.2015р. про притягнення працівників Групи до матеріальної відповідальності та проведення дій щодо покриття шкоди. Розмір матеріальної відповідальності [PERSON] відповідно до Додатку №1 до вказаного розпорядження складає 19418,00 грн. Вказане розпорядження з додатком направлено відповідачу поштою, крім того, 28 грудня 2015 року відповідача звільнено у зв'язку з прогулом. Відповідач спричинив позивачу значні збитки, а тому останній за захистом свого порушеного з боку відповідача права звернувся до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, про що свідчать матеріали справи - рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які повернулися до суду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення - «за закінченням встановленого терміну зберігання» та «за зазначеною адресою не проживає», що підтверджується довідками Укрпошти, форма 20. Ч. 1 ст. 211 ЦПК України встановлено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, відповідача було повідомлено про розгляд справи через оголошення на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, що оприлюднено 19.06.2018 року та роз'яснено права відповідно до норм ЦПК. Відповідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно інформації розміщеної на офіційному сайті Державної судової адміністрації України 29.01.2018 року щодо оголошень про виклик у суд учасників процесу, відповідно до статті 122 Господарського процесуального кодексу України, статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, статті 130 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а в разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Пунктом 10 параграфу 2 Перехідних положень Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" ДСА України рекомендовано до 31 грудня 2018 року забезпечити створення та належне функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Враховуючи наведене, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи інформація про виклик у справі відповідача, третьої особи, свідка, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, розміщується безпосередньо судом на його офіційній сторінці веб-порталу судової влади України. Відповідно до п. 15.8 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України оприлюднення інформації щодо справи, визначеної цією редакцією Кодексу, на офіційному веб-порталі судової влади України здійснюється в порядку, визначеному Положенням про автоматизовану систему документообігу суду. Відповідно до вимог суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Гуменюк А.І. від 08.06.2016 року відкрито провадження у даній справі. Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду було призначено повторний автоматизований розподіл даної цивільної справи. 07.11.2017 року вказану цивільну справу було передано до провадження судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., а ухвалою судді від 09.11.2017 року справу призначено до розгляду у судовому засіданні. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Ухвалою суду від 16.01.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі заяви [PERSON] від 01.11.2013 року останнього було прийнято на посаду інженера зі зберігання та обслуговування ТЖК відділу зі зберігання та обслуговування відеотехніки та освітлювального обладнання технічного департаменту, про що укладено Трудовий договір №141 (а.с. 6-7). Пунктом 3.2.3 Трудового договору №141 закріплено, що працівник зобов'язаний дбайливо та бережно ставитись до переданого йому для виконання своїх обов'язків майна, а також нести відповідальність за нанесення шкоди майну роботодавця, а п. 7.3 вказаного договору передбачено, що працівник несе матеріальну відповідальність згідно чинного законодавства в тому числі, але не обмежуючись, коли було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Наказом №13/3 від 01.07.2014 року [PERSON], табельний номер 141, переведено 01.07.2014, з посади інженера зі зберігання та обслуговування обладнання групи зі зберігання та обслуговування ТЖК відділу зі зберігання та обслуговування відеотехніки та освітлювального обладнання технічного департаменту на посаду керівника групи зі зберігання та обслуговування ТЖК відділу зі зберігання та обслуговування відеотехніки, та освітлювального обладнання технічного департаменту (а.с. 8). При цьому, 16.07.2015 року, відповідача було ознайомлено з посадовою інструкцією керівника групи відділу зі зберігання та обслуговування відеотехніки, та освітлювального обладнання, про що міститься його підпис (а.с. 9-10). Розділом 4 даної інструкції передбачено, що керівник групи несе відповідальність за Забезпечення цілісності та наявності обладнання, що приймається на зберігання та видається на складах при виконанні трудових обов'язків; дбайливе ставлення до довіреного йому майна Компанії; завдання матеріальної шкоди - в межах, визначених чинним цивільним законодавством та законодавством про працю України. Крім того встановлено, що 19.08.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Старлайт Рентал» до [PERSON] укладено договір №Відео-19/08/2014 (а.с. 13-15), відповідно до п. 8 якого, члени колективу зобов'язані: а) дбайливо ставитись до цінностей і вживати заходи для запобігання шкоди; б) в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух - залишки цінностей; в) своєчасно інформувати Власника про всі обставини, які загрожують зберіганню цінностей. Крім того, п. 16 вищевказаного договору передбачено, що заподіяна Колективом шкода підприємству, установі, організації Власника, яка підлягає відшкодуванню, розподіляється між членами цього Колективу пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди. Договір набирає чинності з дати його підписання і діє протягом всього періоду роботи Колективу з цінностями, переданими йому цим Власником. Актом прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей від 19.08.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Старлайт Рентал» в особі директора [PERSON] передало, а Група зі зберігання та обслуговування ТЖК ТОВ «Старлайт Рентал» в особі [PERSON] прийняла обладнання, згідно наведеної таблиці (а.с. 16-26). Наказом №1 «Про проведення інвентаризації» від 26.08.2015 року наказано провести інвентаризацію основних засобів та малоцінних необоротних матеріальних активів Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайт Рентал» у Групі зі зберігання та обслуговування ТЖК. Інвентаризацію провести повним складом інвентаризаційної комісії, створеної Наказом № 30/03/12-1від 30 березня 2012 року в редакції Додатку №1/4 від 01 квітня 2015 року. Інвентаризацію провести у присутності матеріально-відповідальних осіб згідно списку, наведеного у Додатку №1 до цього Наказу, ознайомити зазначених осіб з цим Наказом. Строк проведення інвентаризації з 07 вересня 2015 року по 25 вересня 2015 року. Інвентаризацію провести станом на 07 вересня 2015 року (а.с. 30). Додатком № 1 до даного наказу затверджено перелік осіб, у присутності яких буде проводитись інвентаризація, серед яких і відповідач [PERSON] (а.с. 31). В результаті інвентаризації складено інвентаризаційний опис основних засобів №1 інвентаризаційний опис малоцінних необоротних матеріальних активів №2, зрівняльна відомість результатів інвентаризації основних засобів та зрівняльну відомість результаті інвентаризації малоцінних необоротних матеріальних активів (а.с. 32-47). Відповідно до зазначених документів встановлено нестачу наступних 35 позицій товарно-матеріальних цінностей, тобто фактичну відсутність зазначених в бухгалтерському обліку товарно-матеріальних цінностей на складі. Як вбачається із звіту про оцінку матеріального збитку від нестачі, виявленої в ході інвентаризації основних засобів та запасів у групі зі зберігання та обслуговування ТЖК ТОВ «Старлайт рентал», згідно переліку, наданого замовником, така сума складає 149 531,00 грн. (а.с. 53-73). Розпорядженням № 1 від 13.10.2015 року, у зв'язку з виявленням недостачі, в результаті інвентаризації основних засобів та запасів у групі зі зберігання та обслуговування ТЖК вирішено притягнути до відповідальності колектив групи (а.с. 77). При цьому, копію даного розпорядження разом з додатком направлено відповідачу пошто, але таке повідомлення повернуло позивачу із зазначенням працівника поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 79-82). Наказом №57-к від 28.12.2015 року відповідача звільнено із займаної посади 28 грудня 2015 року згідно п. 4 ст. 40 КЗпП, у зв'язку прогулом без поважних причин (а.с. 83). Відповідно до ч. 1 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. Згідно ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. При спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність (ч. 1 ст. 135-2 КЗпП України). Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29 грудня 1992 року «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» визначено, що у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. Працівники, які не є керівниками підприємства (установи, організації) і структурних підрозділів на підприємстві або їх заступниками, за шкоду, заподіяну зайвими грошовими виплатами, викликаними неналежним виконанням ними трудових обов'язків, несуть матеріальну відповідальність за ч.1 ст.132 КЗпП, крім випадків, для яких ст.134 КЗпП передбачена повна матеріальна відповідальність. У такому ж порядку визначається матеріальна відповідальність працівників, з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП, якщо шкода заподіяна не незабезпеченням цілості прийнятого під звіт майна, а іншими порушеннями трудових обов'язків (неналежним оформленням документів про виявлену при прийнятті матеріальних цінностей недостачу, що потягло її оплату тощо) (п. 7 вказаної Постанови). При цьому, як передбачено 14 зазначеної постанови, вирішуючи вимоги, які грунтуються на договорі про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, суди мають виходити з того, що остання є повною матеріальною відповідальністю, яка регулюється ст.135-2 КЗпП й іншими актами трудового законодавства, що її стосується. Умови колективної (бригадної) матеріальної відповідальності визначаються письмовим договором, укладеним між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади) на підставі Типового договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. У випадках, коли в несхоронності матеріальних цінностей, крім членів колективу (бригади), з яким укладено договір, винні службові особи, суд обговорює питання про притягнення їх до участі у справі як співвідповідачів і визначає частину шкоди, яка відповідає ступеню вини кожного з них, і розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню з урахуванням виду і меж матеріальної відповідальності, яка на нього покладається. Решта шкоди розподіляється між членами колективу (бригади) згідно з Типовим договором про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Згідно із вимогами ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач як особа, що був керівником та з яким був укладений Договір про колективну матеріальну відповідальність заподіяв шкоду підприємству, яка має бути розподена між членами цього Колективу пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) і фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди, як передбачено в самому договору. Відповідно до Порядку визначення розміру збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22 січня 1996 р. N 116, розмір збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей визначається шляхом проведення незалежної оцінки відповідно до національних стандартів оцінки. У разі визначення розміру збитків, що призвели до завдання майнової шкоди державі, територіальній громаді або суб'єкту господарювання з державною (комунальною) часткою в статутному (складеному) капіталі, розмір збитків визначається відповідно до методики оцінки майна, затвердженої Кабінетом Міністрів України. При цьому, позивачем надано суду звіт про оцінку такого матеріального збитку та розрахунок розміру недостачі, що підлягає стягненню з відповідача. За умовами ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, наразі, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що ТОВ «Старлайт Рентал» завдано шкоду та у відповідності до вимог закону визначено її розмір. Крім того, визначено, в якій конкретно обстановці її заподіяно та доведено, що позивачем створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними. Пунктом 2 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.92 року, роз'яснено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Зокрема позивачем доведено, що відповідач, будучи особою, що несе часткову матеріальну відповідальність за схоронність матеріальних цінностей у відповідності до Договору про колективну матеріальну відповідальність, порушив посадові обов'язки, в тому числі, щодо збереження ввірених їй матеріальних цінностей, чим спричинив позивачу значні збити. Більше того, позивач у даній справі надав можливість відповідачу ознайомитися з розпорядженням, проте, правом надання пояснень відповідач не скористався. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Старлайт Рентал» до [PERSON] та стягнення на користь позивача коштів матеріальної шкоди в розмірі - 19 678 грн. 00 коп. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 1378 грн. 00 коп. У відповідності до п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Outcome: approved