Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики на загальну суму 245 890 грн. 41 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між [PERSON] та [PERSON] 24.12.2013 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якого позивач надала відповідачу грошові кошти у сумі 200 000 грн., а відповідач у свою чергу зобов"язувався повернути зазначені кошти у термін до 31.01.2014 року. Позивач виконала умови вказаного договору позики та надала відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується розпискою від 24.12.2013 року. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем, умов договору позики від 24.12.2013 року, а саме: порушенням строків повернення позики. Позивач в судове засідання не з'явилась, проте представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 24.12.2013 року було укладено договір позики, який оформлено письмовою розпискою, згідно умов якого позивач надала відповідачу кошти у сумі 200 000 грн., а відповідач у свою чергу зобов"язувався повернути зазначені кошти у термін до 31.01.2014 року (а.с.7). Однак позичальник [PERSON] зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно норм ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У той же час згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгував позивачу кошти станом на 07.07.2014 року у сумі 245 890 грн. 41 коп., що складається з основного боргу у сумі 200 000 грн. 00 коп., процентів за користування позикою у сумі 8309 грн. 59 коп., втрат від інфляції у сумі 35 000 грн. 00 коп., 3% річних у сумі 2580 грн. 82 коп. Позивачем надано суду детальний розрахунок згаданої заборгованості, що міститься у позовній заяві та який перевірено судом. У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved