Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

Позивачка - [PERSON] звернулася до суду з позовом до Семенівської громади Бердичівського району Житомирської області про визнання права власності на нежитлову будівлю. Позов мотивований тим, що 19.10.2016 року позивачка звернулась до комітету співвласників майнових паїв с. Сингаївка, Бердичівського району, Житомирської області щодо продажу їй колишнього телятника розташованого на території колишнього колгоспу в с. Сингаївка, Бердичівського району, Житомирської області. Рішенням засідання комітету спілки співвласників майнових паїв с. Сингаївка, Бердичівського району, Житомирської області від 23.10.2016 року вирішено продати їй будівлю вищевказаного телятника по ціні 1000 грн., який і було нею придбано за зазначену суму. Позивачкою було замовлено технічну документацію на вказану будівлю, яку в жовтні 2016 року було виготовлено. З метою реєстрації права власності на належну позивачці будівлю, на підставі протоколу зборів співвласників майнових паїв, [PERSON] звернулася до відділу з питань державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, проте їй було відмовлено у реєстрації у звязку з тим, що подані документи не відповідають вимогам встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Таким чином, позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності на належний їй обєкт лише з тієї причини, що в даний час не існує діючого нормативно-правового акту, котрий регулює порядок реєстрації речових прав на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства. Отже, оскільки через наявність в чинному законодавстві України прогалини, яка унеможливлює провести державну реєстрацію речових прав на майнові паї членів колективного сільськогосподарського підприємства в досудовому порядку, позивачка, з метою захисту та реалізації свого законного права на державну реєстрацію права власності на обєкт, змушена звернутися до суду. Позивачка в судове засідання не з"явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримали та просила позов задовольнити. Представник відповідача - Семенівської громади Бердичівського району Житомирської області в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги визнає. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зясувавши обставини справи, на засадах змагальності, як того вимагає ст. 10 ЦПК України, та у відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, шо рішенням комітету спілки співвласників майнових паїв від 23.10.2016 року, задоволено заяву [PERSON] від 19.10.2016 року про продаж приміщення колишнього телятника на території колишнього колгоспу в с. Сингаївка, Бердичівського району, Житомирської області, за ціною 1000 грн.(а.с. 17, 18). Згідно розписки від 16.01.2017 року, наданої головою співвласників спілки майнових паїв с. Сингаївка, Бердичівського району, Житомирської області [PERSON], ним отримано від [PERSON] кошти в сумі 1000 грн., за нежитлову будівлю - телятник, загальною площею 538 кв.м., яка розташована за адресою: Житомирська область, Бердичівський район, с.Сингаївка, вул.Лесі Українки, буд. 20(а.с. 19). Згідно технічного паспорта від 24.10.2016 року на нежитлову будівлю - телятник, розташованої: Житомирська область, Бердичівський район, с. Сингаївка, вул. Лесі Українки, буд. 20, загальна площа будівлі 538 кв.м.(а.с. 10 - 15). Згідно повідомлення відділу з питань державної реєстрації Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області від 25.11.2016 року № 86/01-25 позивачці було відмовлено у реєстрації у звязку з тим, що подані документи не відповідають вимогам встановленим Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(а.с. 16). Частина 1 статті 8 Цивільного Кодексу України(далі ЦК України), встановлює, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Частина 2 цієї ж статті говорить, що у разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин, вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права). Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільного права є визнання права, в тому числі і визнання права власності. Згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство», у разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі. Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62/2001 «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» та постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 передбачено недопущення порушень майнових прав, забезпечення вільного здійснення права власності на майнові паї та виділення групі осіб (окремим особам), які є власниками паїв, індивідуально визначених об'єктів зі складу майна реорганізованих сільськогосподарських підприємств чи їх правонаступників. Крім того, даним Указом встановлено, що єдиним документом, що посвідчує право власності на майновий пай є свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), видане за процедурою, передбаченою Порядком видачі та обліку Свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат), затвердженим наказом Міністерства аграрної політики України від 21.03.2001 р. за № 79. Відповідно до п. 7 та п. 13 Порядку видачі та обліку Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України від 21 березня 2001 року № 79, Свідоцтво видається, якщо особа, яка має право на майновий пай, не отримала його у натурі, грішми або цінними паперами. Згідно п. 13 Порядку визначення розмірів майнових паїв членів колективних сільськогосподарських підприємств та їх документального підтвердження, затвердженого постановою КМУ від 28 лютого 2001 № 177, майновий пай члена підприємства документально підтверджується свідоцтвом про право власності на майновий пай члена підприємства за зразком згідно з додатком. У разі набуття у власність майнового паю (його частини) на підставі угоди міни, дарування та інших цивільно-правових угод, а також спадкування видається нове свідоцтво. Разом з тим, свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) підтверджує право особи на пайовий фонд майна колективного сільськогосподарського підприємства. Втім, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі документів, що посвідчують виникнення чи перехід речових прав на конкретний обєкт нерухомості, одним з яких є свідоцтво про право власності на нерухоме майно (пункт 36 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2013 за № 868). Порядок розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств був врегульований наказом Міністерства аграрної політики від 14 березня 2001 року № 62 «Про затвердження Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств», зареєстрованим в МЮУ від 04 квітня 2001 за № 306/5496 (далі Порядок), який, втратив чинність 24 травня 2013 на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства від 11 квітня 2013 № 253 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів», зареєстрованого в МЮУ 25 квітня 2013 за № 673/23205. Відповідно до пункту 8 Порядку, кожен із співвласників має право скористатися своїм майновим паєм, зокрема, шляхом об'єднання свого майнового паю з паями інших співвласників, отримання майна у натурі у спільну часткову власність та передання його до статутного (пайового) фонду новостворюваної юридичної особи, у тому числі до обслуговуючого кооперативу; отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім'ї і використати його на свій розсуд; відчужити пай будь-яким способом в установленому законом порядку. Згідно з пунктом 9 Порядку, виділення із складу пайового фонду майна в натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення загальних зборів колишніх членів підприємства, що є співвласниками його майна. Пунктом 10 Порядку встановлено, що з метою реалізації права власності громадян на майнові паї, комісія, визначає користувачів пайового фонду майна реорганізованого підприємства, до яких перейшли зобов'язання з виділення майнових паїв співвласника; на основі заяв формує групи співвласників, які виявили бажання отримати свої майнові паї у натурі у спільну часткову власність єдиним комплексом та список осіб, які прийняли рішення отримати свої паї в індивідуальну власність, та для виділення не витребуваних паїв особам, які з різних причин не прийняли жодного з рішень щодо розпорядження належними їм майновими паями. Абзацами першим третім пункту 15 вказаного Порядку передбачено, що виділення майнових паїв у натурі окремим особам, які виявили бажання отримати свої майнові паї в індивідуальну власність, проводиться підприємством - користувачем майна із переліку майна, виділеного на ці цілі. При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у cвідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою. Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені випадки оформлення права власності на нерухоме майно з видачею відповідного свідоцтва. Так, пунктами четвертим та п`ятим частини першої вказаної норми встановлено, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно, видається, зокрема фізичним особам, які в разі ліквідації (реорганізації) юридичної особи отримали у власність у встановленому законодавством порядку нерухоме майно юридичної особи, що ліквідується (реорганізується); фізичним особам, що вийшли зі складу засновників (учасників) юридичної особи за рішенням органу, уповноваженого на це установчими документами, отримали у власність об'єкт нерухомого майна, переданий їм. Ч. 1 ст. 392 ЦК України містить положення про те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Як вказано в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Частиною 1 ст. 61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст. 61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved