Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.04.2010 року, і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] 06.11.2013 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, відповідач не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав і досі не надає належної матеріальної допомоги сім'ї, вчиняє сварки та скандали, свідками яких стають їхні діти, крім того систематично зловживає алкогольними напоями. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на мотиви такого та доповнили, що з січня 2013 року [PERSON] з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, востаннє спілкувалася із відповідачем лише в січні 2014 року. Вважають, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 19.02.2014 року позов визнав та зазначив, що проти розірвання шлюбу не заперечує. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 19.02.2014 року провадження у справі зупинялось на три місяці у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленнями про вручення поштового повідомлення, яке знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання 10.07.2014 року не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав і про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 09.04.2010 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 309 (а.с.9), від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.10, 11). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з січня 2013 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки, а з січня 2014 року взагалі не спілкувалися. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сім'ю сторін, надавав їм термін для примирення, проте вони не помирилися, а позивач категорично примиритись не бажає, що свідчить про те, що вона втратила до відповідача довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 229,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с. 2, 3).

Outcome: approved