Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з вказаним позовом та просила ухвалити рішення, яким зняти арешт, що накладений на квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований 05.08.2010 року за №10113348 реєстратором: Одеська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2010 року було задоволено позовні вимоги позивача та стягнуто з [PERSON] 15150 грн. боргу за отриманою позикою. На підставі цього рішення був виданий виконавчий лист та відділом ДВС була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 078446 від 05.08.2020 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу, тому виконавче провадження фактично є закінченим. Виконавчий лист повторно до виконання не пред`являвся та строк на таке пред`явлення стягувачем пропущений. Однак, обтяження стосовно нерухомого майна не припинено. У зв`язку з вище викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, але від представника позивача до суду надійшло клопотання, згідно якого просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с.30). У судове засідання відповідач не з`явився, але надав до суду лист, згідно якого просив розглянути справу без участі представника Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), вирішення питання залишено на розсуд суду (а.с.29). Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в підготовчому засіданні з наступних підстав. Так, за змістом частини четвертої статті 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Частиною четвертою статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК України допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тобто в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому судовому засіданні. Як встановлено у судовому засіданні, позивачу на підставі договору купівлі продажу від 07.04.2006 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Згідно Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10349536 від 10.04.2006 року, [PERSON] було зареєстровано в законному порядку право власності на вказану квартиру за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2010 року було стягнуто з [PERSON] 15150 грн. боргу за отриманою позикою та 8741,55 грн. індексу інфляції (а.с.13-15). Відділом державної виконавчої служби Біляївського районного управління юстиції була винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА 078446 від 05.08.2020 року на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.6-8) та Витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про арешти №23012417 від 26.03.2009 року (а.с.10). Згідно листа Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) №25855/30 від 29.10.2020 року, вбачається, що відповідно до даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі на примусовому виконанні відсутні відкриті виконавчі провадження боржником яких є [PERSON] . Виконавчі провадження ВП №20382996, 35388378 по яким боржницею була [PERSON] завершені, виконавчий документ повернуто стягувачу та згідно «Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого Міністерством юстиції України від 25.12.2008 року №2274/5, термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки та рекомендовано звернутись до суду (а.с.15). Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. На підставі ч. 1\~ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею\~ 59\~Закону України\~"Про\~виконавче провадження" встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. З досліджених доказів вбачається, що виконавчі провадження ВП №20382996, 35388378 по яким боржницею була [PERSON] завершені, виконавчий документ повернуто стягувачу. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі реалізувати свої права на реєстрацію, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Отже, суд вважає, що позов є обґрунтованим, таким, що знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved