Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Позивач у жовтні 2018 року звернулась до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що вона, є єдиним спадкоємцем за заповітом, спадкодавець залишив заповіт, яким усе належне їй майно заповідав позивачу. [INFO] померла [PERSON] - спадкодавець, про що складено відповідний актовий запис № 8550. Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, яка включає квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом КМНО Малиновською О.Ю. від 07.08.1998 року та договору дарування 1/2 частини квартири від 10.09.2010 року посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори. Позивач звернулась до державного приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 20.11.2015 року приватний нотаріус КМНО Науменко М.Г. видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру в зв`язку з відсутністю у позивача оригіналів документів на спірну квартиру. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києві від 03.10.2018 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву, якою підтримує позовні вимоги та просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, направив до суду відзив, яким просять справу розглядати у відсутності представника Київської міської ради та прийняти рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином, направила до суду копію спадкової справи № 23/2015 до майна померлої [PERSON] , а тому суд вважає за можливим проводити розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] - спадкодавець, про що складено відповідний актовий запис № 8550 (а.с. 7). Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина, згідно заповіту (а.с. 8), яким усе належне покійній [PERSON] майно заповідав позивачу в тому числі квартиру [ADDRESS] . Спірна квартира належала покійній [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом КМНО Малиновською О.Ю. від 07.08.1998 року та договору дарування 1/2 частини квартири від 10.09.2010 року посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори (а.с. 46, 49). Позивач звернулась до приватного нотаріуса КМНО Науменко М.Г. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 11). 20.11.2015 року приватний нотаріус КМНО Науменко М.Г. видала позивачу постанову про відмову у вчиненні нотаріальної, якою відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну квартиру в зв`язку з відсутністю у позивача оригіналу документів на спірну квартиру (а.с. 12). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п.п. 4.14, 4.15, 4.18. п. 4 Глави 10 порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року № 282/20595, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Київського міського нотаріального округу Науменко М.Г. про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - підлягають задоволенню, оскільки останньою було прийнято спадщину у встановлений законом спосіб, а наданими суду доказами підтверджено його право на спадкування за заповітом зазначеного майна та відповідні майнові права спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved