Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначив, що 01.05.2019 [PERSON] була госпіталізований до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Хвора блукає, не ночує вдома, відсутня 3 доби, залишила свої документи в магазині, пригнічена, до чогось прислуховується, мовчить. У судовому засіданні лікар - психіатр та представник заявника підтримали заяву, прокурор не заперечував проти задоволення заяви. В судовому засіданні [PERSON] мовчала та лише посміхалася. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до заяви матері особи, стосовно якої вирішується питання щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку [PERSON] , остання просила госпіталізувати її доньку [PERSON] в лікарню у зв`язку з погіршенням стану: депресивна, безсоння, розсіяний стан, неадекватна поведінка (а.с. 4). 01.05.2019 [PERSON] була госпіталізований до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради за направленням фельдшера Макогон лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно до супровідного листа, [PERSON] була доставлена до лікарні у супроводі матері. [PERSON] стоїть на обліку у лікаря-психіатра, лікувалася в обласній лікарні, остання госпіталізація у 2014 році. Зі слів матері психічний стан [PERSON] погіршився близько тижня тому. У неї почалося безсоння, стала агресивною до оточуючих, викидувала речі, била посуд, вибігала з дому, лікування не приймає, на момент огляду зорієнтована в місці та часі, на питання відповідає односкладно, після паузи, свої хвилювання не розкриває, згодна на запропоноване лікування (а.с. 2). Відповідно до епікризу за період з 15.10.2014 по 08.12.2014, вбачається, що [PERSON] була госпіталізована КЗ «ДКПЛ» ДОР» за направленням, вказаним обставинам передувало те, що при надходженні хвора була напружена, вся тремтіла, на очах сльози. Мислення аморфне, амбівалентне, аутичне. Погано розуміє суть питань, відповіді надає після пауз. На питання про причину погіршення психічного стану, хвора пояснює, що «на неї мати накричала минулої весни» та відразу відмовляється від своїх слів. При виписці було поставлено діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії без зв`язку з гострим стресом. F 23.1 (а.с. 5). При обстеженні психічного стану [PERSON] в КП «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що у хворої погіршився стан протягом декількох місяців, наявне безсоння, тривога, пригнічений настрій, хвора блукає, не ночує вдома, відсутня 3 доби, залишила свої документи в магазині, пригнічена, до чогось прислуховується, мовчить, що підтверджується висновком комісії лікарів-психіатрів від 02.05.2019 (а.с. 3). [PERSON] поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Лікар-психіатр Корень М.Г. підтвердив обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначив, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно ч.ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного.захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів.При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі №689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із чим, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Враховуючи викладене та

Outcome: approved