Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту та зняття заборони його відчуження, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником кв. [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 01 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстровано за № 2-851. Нещодавно, у зв`язку з відчуженням нерухомого майна, позивачці [PERSON] стало відомо про наявність арешту накладеного на її квартиру. При зверненні до першої Запорізької нотаріальної контори позивачці було роз`яснено, що арешт накладено на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя б/н від 04.03.2004 року Першою Запорізькою нотаріальною конторою в якості забезпечення позову АОЗТ «Київсоюздорпроект» по справі № 2-414/05, в якій чоловік позивачки був стороною по справі. По даній справі, майже через рік, після накладення арешту, за участю чоловіка позивачки була укладена мирова угода, про що свідчить ухвала Ленінського районного суду по справі № 2-414/05 від 03.03.2005 року, проте ухвала про застосування заходу забезпечення позову скасована не була. Чоловік позивачки помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] , видане 05.10.2005 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, та майже 14 років вона проживає в своїй квартирі, однак про наявність арешту не знала. Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна, квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , колишньому чоловіку позивачки, який ніколи не був власником цієї квартири. Згідно витягу з державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрації прав власності квартира [ADDRESS] належить [PERSON] , на праві приватної власності. Все вищезазначене свідчить, про наявність різної інформації в державному реєстрі нерухомого майна, щодо власника, підстави виникнення права власності, та арешту на квартиру, яка належить позивачці. При цьому, до ВДВС Ленінського районного управління юстиції зазначена ухвала суду не надходила, арешт, обтяження виконавчою службою не накладалися та саме Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою було внесено запис до державного реєстру щодо заборони відчуження нерухомого майна. Зазначене порушує\~ законні\~права та\~інтереси позивачки,\~як власника\~житла,\~ арешт на квартиру [ADDRESS] накладено безпідставно, оскільки [PERSON] ніколи не була боржником в жодній судовій справі, тому, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та просить суд звільнити з-під арешту та заборони відчуження нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , накладеного Першою Запорізькою державною\~нотаріальною конторою,\~на підставі\~ухвали Ленінського\~районного суду\~м.\~Запоріжжя від\~04.03.2004\~року, яке\~належить їй на підставі договору дарування квартири від 01 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстровано за № 2-851, на праві власності нерухомого майна та скасувати обтяження з реєстраційним номером 1957242, накладене на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2004 року по справі № 2-414/05. В судове засідання позивачка не з`явилась за станом здоров`я, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про слухання справи без його участі, Дослідивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які [PERSON] посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч.2 ст.30\~ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Судом встановлено, що з 30.06.1979 року позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , що підтверджується копією паспорту позивачки з відміткою про сімейний стан. Позивачці [PERSON] ,\~ [INFO] \~ на\~праві приватної\~власності належить\~квартира [ADDRESS] ,\~ на підставі договору дарування квартири від 01 квітня 1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстровано за № 2-851, на праві власності нерухомого майна, що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 141363623 від 16.10.2018р. 04.03.2004 року ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] в межах цивільної справи № 2-414/05 за позовом АОЗТ «Київсоюзпроект» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної ДТП, в якій було зазначено що вказане житлове приміщення належить відповідачу. 11.05.2005 року на підставі вищевказаної ухвали Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] , яка належить на праві власності [PERSON] , що підтверджується Відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 03.03.2005 року була затверджена мирова угода між АОЗТ «Київсоюзпроект» та [PERSON] , за якою відповідач зобов`язався відшкодувати позивачу 8046,20 грн. разовим платежем до 14.03.2005 року, провадження по цивільній справі було закрито, однак питання про зняття арешту з майна в ухвалі вирішено не було. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого 05.10.2005 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. Однак, лише в травні 2019 року, під час оформлення документів для подальшого відчуженням нерухомого майна, належного позивачці [PERSON] на праві власності, їй стало відомо про наявність накладеного на її квартиру арешту. При тому, що перехід права власності, а саме дарування квартири матір`ю позивачки на її ім`я відбувся 01.04.1998 [INFO] , тобто набагато раніше ніж Ленінським районним судом м. Запоріжжя була винесена ухвала про забезпечення позову від 04.03.2004 року, в якій власником був зазначений чоловік позивачки. У зв`язку з тим, що у позивачки відсутні будь-які грошові зобов`язання перед АОЗТ «Київсоюзпроект», за клопотанням якого було накладено арешт на квартиру, яка належить позивачці та ніколи не належала її чоловіку, а при відсутності жодних боргових зобов`язань будь-які обмеження у праві власності є порушенням прав і інтересів власника (володільця) майна, вимоги позивачки є законним та обґрунтованими. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Статті 386, 391 глави 29 ЦК України передбачають право власника на захист своїх прав, в тому рахунку шляхом звернення з вимогою про вчинення певних дій для запобігання порушенню своїх прав та усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ постановою №5 від 3 червня 2016 року "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" надав судам низку роз`яснень стосовно застосування законодавства при розгляді позовів про зняття арешту з майна.\~Так, Постановою \~№ \~5 \~ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна». Поновлення прав позивачки та усунення перешкод в реалізації свого права власності на майно, яке полягає в його відчуженні, можливе лише шляхом зняття заборони відчуження з майна, а саме квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього праві чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно с. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованого Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що дійсно квартира [ADDRESS] з 01.04.1998\~року належить [PERSON] , на праві приватної власності згідно витягу з державного реєстру речових права на нерухоме майно про реєстрації прав власності, при цьому ніколи не перебувала у власності чоловіка позивачки, [PERSON] . До того ж ухвала Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 04.03.2004р. про накладення арешту на спірну квартиру до ВДВС Ленінського районного управління юстиції не надходила, арешт (обтяження) виконавчою службою не накладалися, згідно Інформації з Реєстру обтяжень нерухомого майна заборона на відчуження квартири була накладена Першою Запорізькою нотаріальною конторою, а тому вимоги позивачки щодо його зняття підлягають виконанню саме відповідачем по справі, Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою, яка внесла запис до державного реєстру щодо заборони відчуження нерухомого майна за наявності арешту на нього. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог було надано достатньо доказів, а тому позов підлягає задоволенню з наведених вище підстав.

Outcome: approved