Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: служба у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав з тих підстав, що від шлюбу, який 05.05.2010 року було розірвано, сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. З 2010 року [PERSON] не цікавиться життям та здоров'ям сина, який має хворобу зору, не піклується про матеріальне забезпечення дитини, фізичний та духовний розвиток, навчання, що свідчить про невиконання ним своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з самоусуненням відповідача від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина, та перебування дитини повністю на утриманні позивача, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] та стягнути судові витрати. В підготовче судове засідання позивач не зявилася, проте подала через канцелярію суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, проте надіслав на адресу суду письмову заяву про розгляд справи без його участі та визнання позовних вимог. Представник третьої особи - служби у справах дітей Черкаської міської ради в судове засідання не зявився, проте від Молчанович Н.О. через канцелярію суду надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі представника третьої особи. Норми права, що підлягають застосуванню: ч. 3 ст. 200 ЦПК України передбачає, що за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1- 5 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; повинні поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Встановлені судом обставини: [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження [PERSON] від 29.12.2009 року, Серії [NUMBER]. Згідно довідки голови правління ОСББ «30 років Перемоги, буд. 56/1» від 15.11.2017 року № 93, [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані та проживають в [ADDRESS]. З характеристики за місцем проживання позивача від 15.11.2017 року №94 (а.с. 24) вбачається, що [PERSON] проживає в квартирі з неповнолітнім сином - [PERSON] і самостійно виховує його. Присутність батька дитини не спостерігається в їх житті, він не приходить до них, не приймає участі у вихованні сина та не цікавиться його життям. [PERSON] є позитивною і доброзичливою людиною, скарг від сусідів на останню не надходило, комунальні послуги сплачує своєчасно. Відповідно до договору дарування частки квартири від 17.05.2017 року, позивачу на праві приватної власності належить Ѕ частина квартири [ADDRESS]. Згідно довідки Черкаської філії ТОВ «Укравтозапчастина» від 14.11.2017 року, [PERSON] дійсно працює у вищевказаному підприємстві з 17.05.2012 року і займає посаду бухгалтера. Загальна сума доходу за період з травня 2017 року по жовтень 2017 року становить 29114,25 грн., що підтверджується даними довідки про доходи від 10.11.2017 року. Крім того позивач за місцем роботи характеризується позитивно, що стверджується даними характеристики від 14.11.2017 року. Відповідно до довідки Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 28 ім. Т.Г.Шевченка від 13.11.2017 року № 434, [PERSON] навчається у 3-В класі вказаного навчального закладу у 2017-2018 р. З довідки Черкаської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 28 ім. Т.Г.Шевченка від 13.11.2017 року № 433 вбачається, що соціальна служба школи та класний керівник встановили факт того, що батько дитини - [PERSON] не бере участі у вихованні сина, [PERSON], не спілкується з учителями, не приходить на батьківські збори, не цікавиться шкільним життям дитини. Малолітній [PERSON] згідно даних характеристики від 14.11.2017 року, за місцем свого навчання характеризується позитивно, має задовільні успіхи у навчанні, є дисциплінованим, фізично розвинений, має захоплення у творчості (а.с.27). Крім того, [PERSON], за час навчання сина у Черкаській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 28 ім. Т.Г.Шевченка, не відвідував жодного разу батьківські збори,не підтримував стосунків з класним керівником з приводу навчання сина, до школи не телефонував, дитиною не цікавився, натомість [PERSON] має постійну роботу та нормований робочий день, систематично буває у школі, спілкується з класним керівником та вчителями, що підтверджується характеристикою на сімю неповнолітнього (а.с. 28). Згідно виписного епікризу № 3343 із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 05.05.2014 року, останньому постановлено діагноз: збіжна спідружня частково акомодаційна косоокість. Гіперметропія середнього ступеню правого ока, слабкого ступеню лівого ока. Амбліоція правого ока. Такий же діагноз постановлений у виписці із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] № 5163 від 30.06.2015 року. З акту обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON] по [ADDRESS] вбачається, що умови проживання для неповнолітнього є задовільними, дитина забезпечена нормальним харчуванням, одягом, речами та необхідним і вчасним медичним лікуванням. Виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON],[INFO], про що склав висновок від 03.01.2018 року № 1/30-03-03. Позиція та висновки суду за результатами розгляду справи: Отже в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов'язків відносно малолітнього [PERSON], що виражається у відсутності матеріального забезпечення дитини, не спілкуванні з дитиною, не піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; незабезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Позивач позовні вимоги підтримала, а тому суд вважає можливим задовольнити їх, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог та його бажання спрямоване на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, про що він зазначив у своїй письмовій заяві. Судові витрати: Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 1 ст. 142 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved