Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження, в котрому зазначено, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 7 квітня 2011 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 400 гривень щомісячно, починаючи з 10 березня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення суду нею було одержано виконавчий лист № 2-251/11 від 7 квітня 2011 року, який перебуває на примусовому виконанні. Однак, визначений розмір аліментів є недостатнім на утримання дитини. Відповідач працює офіційно у фізичної особи-підприємця [PERSON], отримує стабільний щомісячний дохід та може надавати більшу допомогу на утримання дитини. Крім того, 08.07.2017 року набрав чинності Закон України № 2037-VIII від 17.05.2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів»\~ та частину 2 ст. 182 СК України викладено в наступній редакції: «мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Так, частина 2 статті 182 СК України передбачає гарантію, що надана державою, дитині та тому з батьків, з ким вона проживає, щодо мінімального розміру аліментів, які можуть стягуватись з їх платника. Підвищивши цей мінімальний розмір Законом України № 2037-VIII від 17.05.2017 року, держава підвищила соціальні стандарти в галузі охорони прав дитини. Відтак, стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у меншому за мінімальний розмір, встановлений\~ст. 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Відповідно до\~ч. 3\~ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно \~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Крім того, у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3\~«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що відповідно до ст. 192\~СК України\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити. Таким чином, діючим законодавством передбачено можливість змінити визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, розмір аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я платника або одержувача аліментів. В той же час, право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, визначених ст.\~ст. 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Отже, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі, та навпаки). Такий правовий висновок було висловлено Верховним Судом України в постанові від 5 лютого 2014 року по справі № 6-143цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (в редакції 2004 року) є обовязковим для всіх судів України при застосування подібних норм права. Крім того,\~Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-УІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", статтю 181 Сімейного кодексу України було доповнено частиною 3, відповідно до якої спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отже, оскільки аліментні правовідносини це триваючі правовідносини та розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним, враховуючи прийняття Закону про внесення змін щодо мінімального розміру аліментів, який спрямований на посилення захисту права дитини на належне її утримання, вважаю, свої позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Просила змінити розмір аліментів (шляхом зміни способу їх стягнення), що стягуються згідно рішення Яготинського районного суду Київської області від 7 квітня 2011 року, з [PERSON], уродженця та мешканця [INFO], на користь [PERSON] для утримання неповнолітнього сина\~ - [PERSON], [INFO], з 400 гривень на 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В підготовче засідання позивачка та її представник не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою, в котрій просила розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в підготовче засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в заяві до суду просив розглянути справу у його відсутності, позов визнав. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Перевіривши матеріали справи, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідач позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved