Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] , яким просили суд зобов`язати відповідача не чинити перешкод у користуванні двома третинами земельної ділянки, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області ( Рідник І.Ю .) від 21.08.2017 року. Ухвалою судді Комінтернівського районного суду Одеської області ( Барвенко В. К.) від 15.11.2017 року у зв`язку із виключення судді Комінтернівського районного суду Одеської області (Рідник І.Ю.) зі складу штату суду та повторним авторозподілом справи, матеріли прийняті до свого провадження. У вересні 2018 року відповідач [PERSON] подав зустрічний позов, яким просив зобов`язати відповідачів сплатити заборгованість почленським внескам, електропостачанню, стягнути завдану моральну шкоду. Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 05.03.2019 року зустрічний позов прийнятий до спільного розгляду із первісним позовом, закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні [PERSON] , [PERSON] вимоги свого позову підтримали, просили його задовольнити з визначених у позові підстав. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] - заперечували. Представник [PERSON] у судовому засіданні повністю підтрималв позовні вимоги свого довірителя, вважав їх обгрунтованими, і просив задовольнити зустрічний позов. Проти задоволення первісного позову- заперечував. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, суд дійшов до наступного висновку: Судом встановлено, що сторони відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2016 року, виданого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тихомировою К.В. є співвланиками, по одній третині, спірної земельної ділянки. Судом встановлено, що [PERSON] приблизно з кінця 2016 -весни 2017 років чинить перешкоди у вільному вході до вказаної земельної ділянки, її обробленні, щоденному догляді [PERSON] , [PERSON] Вказане підтверджується зверненням позивачів за первісним позовом до органу поліції (а.с. 14- 15), та у судовому засіданні не спростовані стороною [PERSON] доводи позивачів за первісним позовом. Так, сторона [PERSON] на запитання сторони первісного позову пояснила, що запропонувала ключі від огорожі земельної ділянки у 2018 році, проте позивачі за первісним позовом відмовились від їх отримання. Крім того, у своєму зустрічному позові [PERSON] підтверджує, що ключі від огорожі земельної ділянки він запропонував співвласникам ліише у липні 2018 року, тоді, коли справа вже перебувала у суді. Отже, суд дійшов до переконання, що конфліктна ситуація у користуванні співвласниками належною їм на праві спільної часткової власності земельною ділянкою має місце, не вирішена сторонами. Інші доводи як первісного позову, так і доводи заперечень на первісний позов не є істотними, і не свідчать про відсутність перешкод у користуванні позивачам за первісним позовом власністю. В силу ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Суд, виходячи з вказаної правової норми, вважає, що позовні вимоги первісного позову мають бути задоволені. За правилом ст. 267 ЦПК України суд ухвалюючи ршення по справі має право встановити порядок його виконання. Вирішуючи питання зустрічного позову, суд дійшо до наступного: У своєму зустрічному позові [PERSON] просить суд стягнути з відповідачів існуючу заборгованість по сплаті членських внесків ОС «Степове», заборгованість по електропостачанню, водопостачанню. З [PERSON] [PERSON] просить стягнути 6460 грн., а з [PERSON] він просить стягнути 25840 грн. Наявна заборгованість обгрунтована [PERSON] листом Лиманської районної державної адміністрації Одеської області від 13.08.2018 року, листом Лиманського ВП ГУ НП в Одеській області від 23.08.2018 року. Суд вважає, що [PERSON] не наділений повноваженнями звертатись до суду із позовом про стягнення з інших співвласників цієї заборгованості, як водопостачання, так і членських внесків та електропостачання. Доказів оплати ним вказаної заборгованості по водопостачанню, членським внескам суду не надано. Отже навіть права на регресне відшкодування у [PERSON] не виникло. Що стосується наданих квитанцій про сплату боргу за електропостачання в сумі 1707,52 грн. 1998,24 грн., суд критично відноситься до цих квитанцій в розумінні можливості регресного відшкодування, оскільки, як встановлено судом, у квитанціях період заборгованості чітко не визначений, вказано оплата 2018 рік, при цьому, як визначено судом, у це період часу позивачі за первісним позовом не мали можливості користуватись своїми частками у спірній земельній ділянці, а рівно - електроенергією. Суд при цому враховує, що електроенергія нараховується по даному особовому рахунку (досі відкритий на спадкодавця - [PERSON] ) по електролічильнику. Тому суд вважає, що факт відсутності достатніх доказів користування відповідачами по зустрічному позову спірною земельною ділянкою у 2018 році (період, що вказаний у квитанціях про сплату заборгованості по електроенергії) виключає можливість вимоги іншим співласником (користування яким спірною ділянкою не заперечується) відшкодування спожитою ним електроенергії за цей період. Жодних доказів того, що [PERSON] звертався до [PERSON] , [PERSON] з вимогою погасити існуючі заборгованості суду не надано. Вирішуючи питання відшкодування завданої [PERSON] моральної шкоди, суд виходить з того, що чстиною 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У п. 3 постанови "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31 березня 1995 року (з наступними змінами) Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Факт спричинення [PERSON] моральної шкоди, на переконання суду, не знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в судовому порядку. Факт протиправних дій відповідачів по зустрічному позову не знайшов своє підтвердження. Право вимоги заборгованостей [PERSON] не належить (до сплати ним цієї заборгованості). Таким чином, причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) [PERSON] , [PERSON] та моральної шкоди [PERSON] - відсутній. Отже у задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити повністю. На підставі наведеного,

Outcome: approved