Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила до суду позов до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 26 серпня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що від шлюбу у них народився син [PERSON] . Внаслідок різних поглядів на життя між ними припинилися подружні відносини, вони перестали вести господарство та вирішили розірвати шлюб. Проти примирення заперечує, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам, що мають істотне значення. З цих підстав просила позов задовольнити. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 вересня 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження із викликом сторін. Відзиву на позов відповідач [PERSON] до суду не подавав. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні не заперечив проти розірвання шлюбу, пояснивши, що між ним та позивачкою втрачені почуття любові, а тому шлюб існує лише формально. Судом установлено: Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] вступили у зареєстрований шлюб 26 серпня 2015 року, про що складено актовий запис №1455 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 26 серпня 2015 року видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] , про що складено актовий запис №2782 Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, яким 04 грудня 2015 року видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Неповнолітній син сторін зареєстрований та проживає разом із позивачкою по [ADDRESS] , відповідно із довідкою № 198 від 10 серпня 2021 року виданою ДП «Дружба сервіс - житло 2 « м. Тернополя. Згідно викладених у позові обставин, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, спільне життя сторін не склалося, внаслідок різних поглядів на життя між ними припинились подружні відносини, вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Як убачається із наявної у матеріалах цивільної справи посвідки на постійне проживання № [NUMBER] [PERSON] є громадянином Демократичної Республіки Конґо, місце його проживання з 02 грудня 2015 року зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Частиною 1 статті 4 Закону України "Про міжнародне приватне право" передбачено, що право, яке підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про міжнародне приватне право», право на шлюб визначається особистим законом кожної з осіб, які подали заяву про укладення шлюбу. У разі укладення шлюбу в Україні застосовуються вимоги Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Згідно рекомендації Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, Верховний Суд України зазначає, що в разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, один з яких проживає на Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтею 110 Цивільного процесуального кодексу України. На час розгляду даної справи судом - це норми ст.ст.27,28 ЦПК України в новій редакції 2017 року. Приймаючи до уваги те, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено на території України, позивачка є громадянкою України, зареєстрована та проживає у м. Тернопіль, а також те, що відповідач проживає на території України, спір підлягає вирішенню відповідно до законодавства України. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Натомість позивачкою зазначено, що перебування у шлюбі суперечить її інтересам. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що між сторонами втрачено почуття любові та поваги, сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивачки, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання, а позов [PERSON] до задоволення. Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі наведеного та

Outcome: approved