Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини мотивуючи тим, що відповідач є батьком дитини, яка в теперішній час знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн.. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач проживає окремо та не надає допомоги на утримання дитини. Вона не працює, фактично утримує дитину сама шляхом ведення домашнього господарства. Відповідач позов не визнав, пояснивши, що він немає змоги допомагати дитині фінансово так як не працює. Просив у задоволенні позову відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина - син [PERSON] [INFO], батьком якого є відповідач, який проживає окремо і не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується показами сторін, свідоцтвом про народження дитини, довідкою Успенської сільської ради Буринського району (а.с.2-8) Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, частиною 1 статті 184 цього ж Кодексу передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів які необхідно стягувати з відповідача на утримання дитини, суд також враховує його матеріальне становище, нормальний стан здоров'я та відсутність інших дітей, що перебувають на його утриманні. Твердження відповідача про неможливість сплати аліментів через необхідність надання допомоги його батькам похилого віку та брату інваліду не є підставою для звільнення його від обов'язку утримувати свою малолітню дитину. Крім того розмір аліментів, які просила позивачка стягнути з нього, є невеликим, і таким, що є мізерно необхідним для утримання дитини. Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, оскільки він не працює, має нерегулярний мінливий дохід і позивачка подала заяву про це, задовольнивши її позов в повному обсязі.

Outcome: approved