Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 5 січня 2016 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/6 частки заробітку/ доходу/ щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття з 9 грудня 2015 року. Вирішено питання про судові витрати та вирішено питання про негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. З вказаним рішенням не погодилася позивачка [PERSON] у частині розміру стягнення аліментів та подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, а саме: - суд неправильно оцінив наявні у справі докази при визначенні розміру аліментів та врахував наявність у відповідача споживчого кредиту у якості аргументу для зменшення розміру аліментів на дитину чим порушив інтереси дитини та зужив обов'язок батька щодо утримання сина. Просила рішення суду першої інстанції змінити у частині розміру аліментів та задовольнити її позов у повному обсязі: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] аліменти у розмірі ? частини заробітку/ доходу/ відповідача. Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Тому апеляційний суд вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом першої інстанції встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що 10 серпня 2007 року між сторонами було укладено шлюб / а.с.2/, який розірвано рішенням Димитровського міського суду від 07.10.2015 року / а.с.4/; Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]/ а.с.3/; Дитина здорова / а.с.6/ та проживає разом з позивачкою/а.с.5/; Відповідач працює/ а.с.29/, будь яких стягнень за виконавчими листами з відповідача не здійснюється /а.с.7/; Щомісячно за умовами кредитного договору від 30 березня 2012 року відповідач сплачує в середньому 3100,27 грн./ а.с.21-25/; Задовольняючи позовні вимоги частково та прийнявши рішення про стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів, суд враховував наявність кредитних зобов'язань, відповідно до яких щомісячно за умовами кредитного договору від 30 березня 2012 року відповідач сплачує в середньому 3100,27 грн. Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються ст. 180 Сімейного кодексу України, які зокрема передбачають обов'язок батьків утримувати неповнолітніх дочку, сина, до досягнення ними повноліття. Але при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції неправильно витлумачив ст. 182 СК України, щодо визначення розміру аліментів. Апеляційним судом встановлене, що 10 серпня 2007 року між сторонами було укладено шлюб / а.с.2/, який розірвано рішенням Димитровського міського суду від 07.10.2015 року / а.с.4/; Як встановлено цим рішенням суду у сторін є майновий спір, щодо кредитних зобов'язань. Сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]/ а.с.3/; Дитина здорова / а.с.6/ та проживає разом з позивачкою/а.с.5/; Відповідач працює/ а.с.29/, будь яких стягнень за виконавчими листами з відповідача не здійснюється /а.с.7/; Щомісячно за умовами кредитного договору від 30 березня 2012 року відповідач сплачує в середньому 3100,27 грн./ а.с.21-25/; Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 17 постанови від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведене, колегія апеляційного суду бере до уваги обґрунтування апеляційної скарги позивачки у частині того, що суд першої інстанції неправильно оцінив наявні у справі докази при визначенні розміру аліментів та врахував наявність у відповідача споживчого кредиту у якості аргументу для зменшення розміру аліментів на дитину чим порушив інтереси дитини та зужив обов'язок батька щодо утримання сина , оскільки кредитні правовідносини відповідача на які суд першої інстанції послався як на підставу майнового стану відповідача та майновий спір між сторонами з цих підстав не можуть впливати на розмір аліментів на дитину яка має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, бо саме батьки дитини несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Кредитні правовідносини відповідача є особистим його правом на отримання кредиту й не впливають на його відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З цих підстав та в інтересах дитини, колегія апеляційного суду вважає, за доцільне змінити рішення суду у частині стягнення аліментів з 1/ 6 частини до 1/4 частини усіх доходів відповідача. Таке рішення буде справедливим і у відношенні дитини, яка є неповнолітньою й має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, й у відношенні відповідача, який працює, має достатні фінансові можливості, належні умови життя, працює, будь яких стягнень за виконавчими листами з нього не здійснюється, у суді першої інстанції не навів будь яких доказів про тяжкий стан його здоров'я, про наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, які суд повинен врахувати при визначенні розміру аліментів. Підставами для цього у відповідності п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Outcome: approved