Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку та визнання за ним права власності на будинок. На обґрунтування вимог зазначила, що 13 грудня 2001 року за договором купівлі-продажу, зареєстрованим на регіональній товарній біржі Юго-Восток в місті Димитров (Мирноград), вона придбала у відповідача [PERSON] будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований по пров. Переясловському, 27 в м.Димитров (Мирноград) Донецької області. До оформлення вказаного договору вони із власником будинку дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу та вважали, що оформлений на товарній біржі договір є дійсним і подальшого нотаріального посвідчення не вимагає. Вказуючи на те, що в теперішній час вона не має можливості розпорядитися будинком на свій розсуд шляхом відчуження, оскільки угода нотаріально не посвідчена та що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору, що створює їй перешкоди при реалізації свого права на відчуження квартири, позивачка просить суд визнати договір купівлі-продажу будинку, укладений на регіональній товарній біржі «Юго-Восток» 13.12.2001 року, дійсним та визнати за нею право власності на будинок № 27 по пров.Переясловському в м.Мирноград Донецької області. Сторони, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, до судового засідання не зявилися, надавши суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, що не перешкоджає винесенню судового рішення. З письмової заяви відповідача, надісланої на адресу суду, вбачається, що він, не заперечуючи проти вимог позивачки, не згоден на нотаріальне оформлення договору купівлі-продажу спірного будинку. Судом встановлено, що 13.12.2001 року на регіональній товарній біржі Юго-Восток в м.Димитров (Мирноград) між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого відповідач [PERSON] продав, а позивачка [PERSON] придбала жилий будинок з відповідними надвірними спорудами та побудовами, розташований на земельній ділянці Димитровської (Мирноградської) міської ради площею 515кв.м за адресою: м.Димитров (Мирноград) Донецької області, пров.Переясловський, буд. № 27, загальною площею 58,4кв.м., в тому числі жилою 44,0кв.м. Продаж вчинено за 500 грн., які продавець отримав від покупця до підпису цього договору. Згідно вказаного договору в користування позивача, як покупця, перейшли: жилий будинок, позначений у плані літерою А1, та послідуючі споруди та побудови: Б-1 літня кухня, Б'-1 літня кухня, б-1 тамбур, б' крильце, В 1 сарай, пг льох, Г-1 сарай, Д-1 сарай, Ж-1 уборна, в-1 душ, №1 паркан, №2 ворота, І водопровід, ІІ, ІІІ замощення (а.с.4) Майно, яке є предметом договору, належало відповідачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого регіональною товарною біржою «Юго-Восток» м.Димитрова Донецької області, 21.10.1999р. за реєстровим № 402, зареєстрованого у БТІ м.Димитрова 01.11.1999р. у реєстровій книзі № 36, за реєстровим №5394, стор.255. 21 лютого 2002 року вказаний будинок був зареєстрований за позивачкою [PERSON] в бюро технічної інвентаризації м. Димитрова за реєстровим № 5394 реєстрової книги № 36 стор. 256 (арк.спр.5). Відповідно до ст.227 ЦК УРСР від 18.07.1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Судом встановлено, що договір купівлі-продажу спірного будинку, укладений сторонами 13 грудня 2001 року та зареєстрований на регіональній товарній біржі Юго - Восток в місті Димитров, нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР від 18 липня 1963р. нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Згідно частини 2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення угоди купівлі-продажу спірного майна, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 28.04.1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (із змінами згідно з постановою Пленуму Верховного Суду від 25.05.98 року № 15), яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу, в тому числі при придбанні на біржових торгах, міни або дарування жилого будинку (квартири) чи його (її) частини; дарування іншого майна на суму понад 500 крб. і валютних цінностей на суму понад 50 крб. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Однак це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Як встановлено судом, між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] було досягнуто згоди з усіх істотних умов, які обумовлюються змістом договору, про що свідчать їх підписи (а.с.4). Це дає суду підстави вважати, що волевиявлення учасників правочину відповідало їх внутрішній волі, а сам правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, тому права жодної із сторін не порушені. З позовної заяви вбачається, що договір купівлі-продажу, укладений на торговій біржі, позивач вважав законним, оскільки згідно ст.12 Закону України "Про власність" громадяни набувають права власності на майно шляхом укладання угод, не заборонених законом, в тому числі і шляхом реєстрації договорів купівлі-продажу квартир на біржових торгах, які згідно положень ст.15 Закону України «Про товарну біржу» нотаріальному посвідченню не підлягають. Підставою звернення позивача до суду в теперішній час стало невизнання особою публічного права нотаріусом договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, та ухилення відповідача від нотаріального посвідчення договору, що не дозволяє їй реалізувати своє право на розпорядження майном шляхом відчуження квартири. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 07 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру, садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Тому суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що на теперішній час вона невзмозі без скасування в судовому порядку реєстрації права власності отримати витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, який потрібно надати нотаріусу. Зазначене кореспондується з п.1.1, п.1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, а також п. 3.5.5. «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 року № 1692/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за №157/6445, згідно якого реєстратор БТІ відмовляє у проведенні державної реєстрації прав, якщо заявлене право вже зареєстроване. Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу, укладеного між сторонами на товарній біржі, будь-яких протизаконних умов він не містить. До того ж, судом встановлено, що на час його укладення будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення були відсутні. Договір не був посвідчений нотаріально в зв'язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Заборон щодо відчуження спірного будинку судом не встановлено. Згідно ст. 16 ЦК України 2003 року кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Такий спосіб захисту цивільних прав був передбачений і ст. 6 ЦК УРСР 1963року, діючого на час укладення договору. Оскільки жодної протизаконної умови, яка б ставила під сумнів волевиявлення сторін, судом не встановлено, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу будинку, укладеного між нею та відповідачем [PERSON] 13.12.2001 року на регіональній товарній біржі Юго-Восток в м.Димитров за реєстраційним №948 та визнання за нею права власності на цей будинок є такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved