Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивач Чернівецька міська рада звернувся до суду з вище вказаним позовом. Посилався на те, що відповідно до інформаційної довідки Реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції від 19.11.2013 року [PERSON] 20.05.2008 року набув право власності на будівлю, яка розташована за адресою - [ADDRESS], проте земельна ділянка на якій розташована вказана будівля не перебувала у власності попереднього власника будинку, а була у його користуванні на підставі договору оренди, у зв'язку з чим, придбавши будівлю відповідач не набув права власності або право користування спірною земельною ділянкою, оскільки не переоформив право користування земельною ділянкою з відповідною сплатою коштів за таке право. Вказував на те, що спірна земельна ділянка розташована у межах населеного пункту м. Чернівці, її власником виступає територіальна громада Чернівців в особі Чернівецької міської ради, а тому враховуючи той факт, що відповідач не є власником земельної ділянки на якій розташована будівля, земля відповідно до норм ЗК України не може бути оформлена за ним на правах постійного користування, тому плата за користування спірною земельною ділянкою має визначатись виходячи із розміру орендної плати, у зв'язку з чим [PERSON] повинен оплачувати Чернівецькій міській раді плату за користування земельною ділянкою. Посилався на те, що відповідно до акта з визначення збитків, заподіяних територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради, внаслідок порушення земельного законодавства від 31.07.2013 року, який затверджений рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 10.09.2013 року №467/15 [PERSON] заподіяно збитків на загальну суму 134204,25 грн. Окрім того, відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 19.02.2012 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 188-5 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 160 грн. Вказував на те, що Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на адресу відповідача направлявся лист щодо сплати грошових коштів за користування земельною ділянкою, проте відповідач на вказаний лист належним чином не відреагував. У зв'язку з наведеним, посилаючись на норми права, просив стягнути з [PERSON] на користь Чернівецької міської ради заподіяні збитки в сумі 134 204,25 грн. та судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог, просив позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, надав пояснення аналогічні змісту письмових заперечень на позов, в яких зазначав, що відповідач не використовує усю площу земельної ділянки, якою користувався попередній власник тобто 0,0388 га, а в його користування перебувають лише 0,0119 га та вказана земельна ділянка не була ним зайнята самовільно та протиправно, а займається лише в результаті розміщення на ній об'єкту нерухомого майна, який він придбав на підставі договору купівлі-продажу, окрім того, вважає, що позивачем не надано доказів, що він наніс збитки внаслідок використання спірної земельної ділянки та в чому саме полягають вказані збитки, оскільки відсутні посилання на докази, що Чернівецькою міською радою був втрачений будь-який дохід, який позивач міг би отримати. Окрім того, вказував на те, що між позивачем та відповідачем відсутній договір оренди земельної ділянки, а тому позивач не має права стягувати з відповідача грошові кошти, які підпадають під визначення «орендна плата», у зв'язку з чим просив в задоволенні позову відмовити. Також вказував на те, що договір оренди земельної ділянки між відповідачем та позивачем укладено не було у зв'язку з тим, що з боку позивача ініціативи не було, а також відповідач звертався з заявою про можливий викуп спірної земельної ділянки, оскільки запропонована відповідачем орендна плата була висока. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що використовує лише ту частину земельної ділянку, площу якої займає належна йому споруда, а тому просив в задоволенні позову відмовити. Спеціаліст [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що за площею приміщення, яке належить відповідачу рахується земельна ділянка у розмірі 0,0388 га та при здійсненні перевірки було встановлено, що у відповідача відсутні документи на право користування вказаною земельною ділянкою у зв'язку з чим було винесено приписи, а в подальшому накладено адміністративне стягнення. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.ст. 10,60 ЦПК України обов'язок доказування покладається на сторін в цивільному процесі. Так, судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.11.2013 року право власності на нерухоме майно, поділене в натурі за адресою - [ADDRESS] належить відповідачу [PERSON] (а/с 30). Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.08.2012 року громадянин [PERSON] використовує земельну ділянку площею 0,0388 га за адресою [ADDRESS] без наявності правопосвідчуючого документу на земельний наділ, земельна ділянка використовується для обслуговування нежитлових приміщень (а/с 28). У зв'язку з вище вказаними обставинами, встановленими в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства, Державною інспекцією сільського господарства в Чернівецькій області було винесено приписи №00268 від 19.09.2012 року та № 00226 від 17.08.2012 року (а/с 26,27). Щодо невиконання вимог вказаних приписів було складено акти перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 24.10.2012 року та від 19.09.2012 року (а/с 22,25). Диспозицією ст. 188-5 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання законних розпоряджень чи приписів, інших законних вимог посадових осіб органів, які здійснюють державний контроль у галузі охорони навколишнього природного середовища, використання природних ресурсів, радіаційної безпеки або охорону природних ресурсів, ненадання їм необхідної інформації або надання неправдивої інформації, вчинення інших перешкод для виконання покладених на них обов'язків. Постановою Державної інспекції сільського господарства в Чернівецькій області від 19.09.2012 року №163 на [PERSON] було накладено адміністративне стягнення за ст. 188-5 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 160 грн. за невиконання умови припису посадової особи №00226 від 17.08.2012 року щодо усунення порушення земельного законодавства за адресою [ADDRESS] (а/с 23). Так, відповідно до ст.14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст. 90 ЗК України власники земельних ділянок мають право: а) продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину; б) самостійно господарювати на землі; в) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; г) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об'єкти, а також інші корисні властивості землі; ґ) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; д) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою [ADDRESS] площею 0,0388 га належить територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України та п.п. 3,4 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», окрім того дана обставина визнана в судовому засіданні сторонами та їх представниками, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України визнається такою, що не підлягає доказуванню. Як вбачається з копії договору оренди землі від 31.07.2006 року, укладеного між Департаментом містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та громадянином [PERSON], спірна земельна ділянка на строк до 07.07.2009 року була передана в оренду [PERSON] для обслуговування нежилих будівель (майстерня з декоративно прикладних робіт). Відповідно до інформації, яка міститься в інформаційній довідці з реєстру прав власності на нерухоме майно, [PERSON] на підставі договору дарування від 29.04.2005 року належить поділене в натурі нерухоме майно, яке складається з приміщень, загальною площею 158,90 кв.м., а також на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2008 року належить поділене в натурі нерухоме майно , яке складається з приміщень площею 119,60 кв.м., та вказані об'єкти нерухомого майна знаходяться на земельній ділянці за адресою [ADDRESS] (а/с 30,31). Судом встановлено, що у відповідача відсутні будь-які правовстановлюючі документи, які посвідчують його право власності або право користування спірною земельною ділянкою, що також підтверджується дослідженими в судовому засіданні актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства складеними Державною інспекцією сільського господарства в Чернівецькій області, а також приписами та постановою про накладення адміністративного стягнення (а/с 22,23,25,26,27,28). Відповідно до положень норм ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Згідно ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно до п.п. 1, 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Розміри збитків визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. До складу комісій включаються представники Київської, Севастопольської міських, районних державних адміністрацій, виконавчих комітетів міських (міст обласного значення) рад (голови комісій), власники землі або землекористувачі (орендарі), яким заподіяні збитки, представники підприємств, установ, організацій та громадяни, які будуть їх відшкодовувати, представники державних органів земельних ресурсів і фінансових органів, органів у справах містобудування і архітектури та виконавчих комітетів сільських, селищних, міських (міст районного значення) рад, на території яких знаходяться земельні ділянки. Результати роботи комісій оформляються відповідними актами, що затверджуються органами, які створили ці комісії. Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 09.10.2012 року №645/20 було створено комісію з питань визначення та відшкодування збитків, заподіяних територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради внаслідок порушення земельного законодавства та затверджено її склад (а/с 16). Відповідно до акту з визначення збитків, заподіяних територіальній громаді м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради внаслідок порушення земельного законодавства від 31.07.2013 року визначено розмір збитків, які підлягають відшкодуванню Чернівецькій міській раді [PERSON] за користування земельною ділянкою площею 0,0388 га по [ADDRESS] без правопосвідчуючого документу в сумі 134204,25 грн. та вказане також підтверджується розрахунком суми втрат орендної плати (а/с 9,14). Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Окрім того, п. 14.1.147 Податкового кодексу України визначено, що плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності. Таким чином, орендна плата являється складовою плати за змелю та сплачується саме орендодавцеві. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Положеннями п. 6 ст. 156 ЗК України передбачено, що власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки. Таким чином, відшкодування збитків за доходи які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене являється мірою цивільно-правової відповідальності та може виникати за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, і вини, за відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Так, ст. 120 ЗК України (в редакції від 25.10.2001) було передбачено перехід права користування земельною ділянкою до нового власника житлового будинку (будівлі, споруди), розташованого на цій земельній ділянці, на підставі договору оренди. З 20.06.2007 набрав чинності Закон України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Цивільного кодексу України" від 27.04.2007 N 997-У, яким було змінено редакцію частин першої та другої статті 120 ЗК України. Зокрема, стаття 120 ЗК України (в редакції від 27.04.2007) не містила положення про договір оренди як про єдину підставу права користування земельною ділянкою, на якій знаходиться житловий будинок, будівля, споруда. Отже, з дати набрання чинності названим Законом передбачене статтею 120 ЗК України право власника нерухомого майна користуватися земельною ділянкою, на якій знаходиться це майно, може ґрунтуватися й на інших підставах, ніж договір оренди земельної ділянки. Зокрема, статтями 92,93,98, 102 ЗК України передбачено користування земельною ділянкою на праві постійного користування, оренди, сервітуту, еміфітевзису та суперфіцію, проте відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він має право користування спірною земельною ділянкою на встановлених законом підставах, окрім того, протиправне використання спірної земельної ділянки без належних правопосвідчуючих документів встановлено актами, приписами та постановою про накладення адміністративного стягнення Державною інспекцією сільського господарства в Чернівецькій області. Відповідно до п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» збитки відшкодовуються власникам землі і землекористувачам, у тому числі орендарям, підприємствами, установами, організаціями та громадянами, що їх заподіяли, за рахунок власних коштів не пізніше одного місяця після затвердження актів комісій. Як вбачається з листів Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради направлених на адресу відповідача, останнього було повідомлено про необхідність в добровільному порядку відшкодувати завдані протиправним використанням земельної ділянки збитків, проте відповідач на вказані листи належним чином не відреагував (а/с 6,8). Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 «Про Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам» відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані, при цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог Чернівецької міської ради, оскільки в судовому засіданні встановлено наявність в діях відповідача сукупності усіх елементів, які вказують на наявність складу цивільного правопорушення, що тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування позивачу збитків за неодержаний дохід (упущену вигоду), оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідачем не отримано правовстановлюючого документу на право використання земельної ділянки на якій розміщений набутий на підставі договору у власність об'єкт нерухомого майна, чим порушено цивільне право позивача на отримання плати за використання землі. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved