Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

представник позивача в листопаді 2015 року звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на порушення відповідачем [PERSON] договірних зобовязань по сплаті коштів за наданий йому кредит, а тому порушує питання про стягнення в солідарному порядку з нього та поручителя [PERSON] заборгованості по кредиту та відсотках в загальному розмірі 28\~229,69 доларів США, що еквівалентно 646 572 грн. 40 коп. та судових витрат. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідачів в суді проти позову заперечив посилаючись на те, що банк всупереч вимог п. 7.1.2 кредитного договору та ст. 1056-1 ЦК України в односторонньому порядку змінив процентну ставку за кредитом, а тому вважав, що розмір заборгованості по відсотках підлягає перерахунку. Крім того, вважав поруку [PERSON] припиненою, оскільки шестимісячний строк встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, протягом якого позивач повинен був предявити вимогу до поручителя сплив 06 серпня 2014 року. Також просив застосувати до спірних правовідносин спеціальну позовну давність (ст. 258 ЦК України). Заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 05 лютого 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №929-022/07Р (далі кредитний договір), за яким останній зобовязувався повернути отримані грошові кошти в сумі 33 279 доларів США у строк до 05 лютого 2014 року разом зі сплатою процентів в розмірі 11,99 % річних, здійснюючі щомісячні виплати в сумі 397 доларів США до 10 числа наступного місяця (п.п. 1.1, 1.2, 4.4 кредитного договору). Відповідно до п. 4.5 кредитного договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами календарного місяця) у термін до 10 числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, вказаного п. 1.2 даного договору. Позичальник зобовязується забезпечити своєчасне повернення коштів і сплату нарахованих відсотків (п. 6.1.1 кредитного договору) та погашати заборгованість за кредитом, відсотками і пеню у валюті кредиту (п. 6.1.11 кредитного договору). Згідно п. 1.3 кредитного договору у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за цим договором (відносно строків сплати відсотків і повернення кредиту та/або сплати відсотків та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1% річних. Починаючи з розміру, встановленого п. 1.2 даного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобовязань за цим договором розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Відповідно до п. 7.1.2 кредитного договору банк має право залежно від зміни кредитної політики банку, змінювати розмір процентної ставки за користування кредитом, письмово попередивши позичальника про зміну відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати введення нової ставки. 07 вересня 2010 року між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачем [PERSON] укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору відповідно до якого, з метою проведення реструктуризації заборгованості позичальника за кредитним договором сторони погодили новий графік погашення кредиту. Відповідно до п. 5 вказаного договору шляхом його укладання та підписання позичальник підтверджує факт свого ознайомлення з розміром фактичної заборгованості за кредитом. 05 лютого 2007 року, з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між АКБ «Правекс-Банк» та відповідачкою [PERSON] (далі поручитель) укладено договір поруки №929-002/07Р. Відповідно до п. 1.1 договору поруки поручитель, у порядку та на умовах, передбачених цим договором, зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань [PERSON] за кредитним договором. Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель дає свою згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за цим договором зобовязання позичальника, що може виникнути в майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору, змін до кредитного договору та/або до даного договору кредитором в односторонньому порядку. Згідно п. 4.1 договору поруки даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та нотаріального посвідчення і діє до 05 лютого 2017 року. Банк виконав свої зобовязання за кредитним договором та видав позичальникові кредитні кошти, що підтверджується меморіальним ордером №9 від 05 лютого 2007 року. Разом з тим, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання по виплаті кредитних коштів у строки визначені кредитним договором не виконує, термін сплати коштів порушено. У звязку неналежним виконанням боржником своїх зобовязань по поверненню грошових коштів, банк згідно п. 1.3 договору, тобто за домовленістю сторін, збільшував розмір процентної ставки. Зокрема 11 квітня 2007 року до 12,99 %; 11 червня 2007 року до 13,99%, 11 січня 2008 року до 14,99%. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а в разі порушення боржником цих вимог той, згідно зі статтями 625, 1048 і 1050 ЦК України, повинен сплатити кредиторові суму боргу та проценти встановлені за умовами кредитного договору. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо не виконав його у строк встановлений договором. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно розяснень даних в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року. Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів). При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Як встановлено по справі розмір процентної ставки боржника банком збільшувався за домовленістю сторін та з дотриманням умов договору (п. 1.3 кредитного договору). Зміна процентної ставки мала місце в період з 11 квітня 2007 року по 11 січня 2008 року. Відтак за будь-яких обставин норма ст. 1056-1 ЦК України, яка набрала чинності з 10 січня 2009 року, до спірних правовідносин застосована бути не може, як та, що не має зворотної сили в часі згідно ст. 58 Конституції України. При цьому слід відрізняти порядок зміни розміру процентної ставки передбачений п. 1.3 Договору, внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобовязань, про які сторони домовились при підписанні договору, від порядку передбаченого п. 7.1.2 Договору, який може мати місце залежно від зміни кредитної політики банку. Судом встановлено, що розмір процентної ставки згідно п. 7.1.2 Договору банком в односторонньому порядку не змінювався, а відтак права боржника в цій частині не порушувалися. Відтак, доводи представника відповідачів про те, що позивач в порушення п. 7.1.2 кредитного договору в односторонньому порядку змінив розмір процентної ставки без повідомлення про це відповідачів, на увагу суду не заслуговують. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. У разі солідарного обовязку (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку в повному обсязі, відповідно до вимог ч. 1 ст. 543 ЦК України. Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Згідно п. 4.1 договору поруки даний договір діє до 05 лютого 2017 року. Відтак порука [PERSON] на час звернення позивача до суду не припинилася, а тому остання несе солідарну з позичальником відповідальність перед кредитором. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог и про стягнення неустойки (штрафу, пені). Як вбачається зі змісту позову позивач не висуває вимогу про стягнення з відповідачів неустойки (штрафу, пені), відтак підстав для застосування строку спеціальної позовної давності в цій справі судом не встановлено. З огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, що підлягає захистові шляхом примусового виконання грошового зобовязання. Вирішуючи питання про визначення розміру стягнення, суд виходить зі змісту позовних вимог та наданих суду розрахунків, зокрема: суми заборгованості за кредитом, яка виникла станом на 30 жовтня 2015 року та складається з: -заборгованості за кредитом у розмірі 20\~422 доларів США, що еквівалентно 467\~663 грн. 80 коп., -заборгованості по сплаті відсотків в розмірі 7\~807,69 доларів США, що еквівалентно 178 796 грн. 10 коп., що в загальному розмірі становить 28\~229,69 доларів США, що еквівалентно 646 572 грн. 40 коп. та сумнівів у суду не викликає. У той же час ПАТ КБ «Правекс-Банк» має право на здійснення операцій в іноземній валюті, згідно банківської ліцензії №7 від 29 грудня 1992 року та дозволу №7-1 наданого Національним банком України від 03 грудня 2001 року на право здійснення валютних операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та 4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», у відповідності до вимог ст. 5 Декрету КМУ Про валютне регулювання. Таким чином зазначений кредит правомірно наданий в іноземній валюті, а тому заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в іноземній валюті, як про це просить позивач, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України. Таким чином, предявлений позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Крім того, представником позивача представлено документальне підтвердження понесених судових витрат, які слід стягнути з відповідачів. На підставі викладеного і

Outcome: approved