Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-23 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2011 року. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка знаходяться на утриманні позивачки. Спору про місце проживання дитини не заявлено. [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що відповідач не поважав її як свою дружину, ображав нецензурними словами та наносив їй побої. Він зловживав спиртними напоями. За час окремого проживання відповідач неодноразово приходив миритися, але потім його розмови переходили у сварку і він обзивав її та погрожував. Недавно він відкрив свою сторінку у соціальних мережах де виклав її фотографії, які не підлягали загальному оглядові. Крім того він погрожував їй, якщо вона з ним не примириться то викладе і інші фотографії такого змісту. Його дратувала навіть її присутність. Із грудня 2017 року проживають окремо та не ведуть спільне господарство. Кожен з них ще має можливість створити нову сім'ю та не заважати один одному. Миритися із позивачем не бажає, тому що переконана - жити з ним не буде. Відповідач у судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що причиною розпаду сім`ї стало відношення батьків дружини до нього. Його не поважали, принижували, вигнали з будинку. Позивачка та її батьки свідки [PERSON] і у них виникали суперечки на цьому ґрунті. Позивачку він не бив. Один раз хотів ударити її по щоці, але випадково наніс удар. Інтимні фотографії дружини у соціальні мережі не викладав, це вона вигадує на нього, так як він своєю сторінкою не користувався, а передав пароль позивачці. Ті дві фотографії які він виклав не були інтимними. Якщо [PERSON] заявляє, що не буде з ним спільно проживати то і він не бажає зберігати шлюб, так як уже рік живе без жінки. Строк на примирення не хоче. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття любові та поваги однин до одного. Це підтверджується тим, що вони спільно не проживають більше року. Позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує. Крім того між сторонами, а також між відповідачем та батьками позивачки існує конфлікт на релігійному ґрунті. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сім'я розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 704.8 грв. За таких обставин,

Outcome: approved