Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

Представник позивача виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради, як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Представник позивача Завгороднюк В.О. в судове засідання не з`явилася, фіксування судового процесу за допомогою звуко-записувального технічного засобу просила не здійснювати, надала до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у її відсутність, вимоги позовної заяви підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, судовими повістками, які повернуті до суду з відміткою вручено особисто, причини неявки суду не відомі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Згідно ч.5 ст.128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Білгород-Дністровський Білгород-Дністровського управління юстиції Одеської області від 09.08.2007 року, актовий запис №364. Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження із зазначенням відомостей про батька від 20.10.2020 року №00028221616 державна реєстрація народження [PERSON] , [INFO] , проведена відповідно до ст. 126 Сімейного кодексу України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в шлюбі не перебувають, спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 09.03.1994 року та 1/6 частки зазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2016 року, в якій він і зареєстрований. Рішенням виконавчого комітету від 19.06.2020 року №191 малолітнього [PERSON] , [INFO] , було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя на спільне проживання та виховання. Причиною влаштування стало неналежне виконання батьками [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків відносно сина. Рішенням виконавчого комітету від 18.09.2020 року №345 перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] в сім`ї патронатного вихователя було продовжено на три місяці з причини невиконання батьками індивідуального плану соціального супроводу. За період перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] в сім`ї патронатного вихователя батьки не ініціюють зустрічі з дитиною, участі в утриманні та вихованні дитини не приймають на телефонні дзвінки не відповідають, бажання забрати сина на домашнє виховання не виявляють, на контакт зі спеціалістами служби у справах дітей та фахівцями міського центру соціальних служб не йдуть, індивідуальний план соціального супроводу не виконують. [PERSON] , [INFO] , перебуває в службі у справах дітей на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах (наказ служби у справах дітей від 26.02.2020 року №26). Відповідачів [PERSON] та [PERSON] неодноразово запрошували до служби у справах дітей з метою з`ясування їх думки щодо подальшої долі дитини та повернення сина на домашнє виховання. [PERSON] не виявляє бажання забрати дитину на домашнє виховання, ігнорує рекомендації спеціалістів та не виконує індивідуальний план соціального супроводу, офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями. [PERSON] жодного разу не звернувся до служби у справах дітей з заявою забрати сина на домашнє виховання, на запрошення та телефонні дзвінки не реагує. За місцем реєстрації відповідач [PERSON] характеризується посередньо, притягався до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків (інформація Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області від 15.05.2020 року №42/9768. Відповідача [PERSON] , було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків (інформація Білгород-Дністровського ВП ГУНП України в Одеській області від 06.08.2020 року №42/15363). Відповідно інформації міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 08.09.2020 року №571/2, відповідачі [PERSON] та [PERSON] тривалий час не йдуть на контакт із фахівцями Центру, на запрошення та телефонні дзвінки не реагують, подальшою долею своєї дитини не цікавляться та не здатні створити належні умови для виховання та утримання сина. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради надав до суду висновок №32/2552 від 22.10.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, установленої законом. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно із ст.3 "Конвенції про права дитини", прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачами своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачів та є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відповідність позбавлення батьківських прав [PERSON] и [PERSON] , по відношенню до малолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , отже вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved