Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд закордон неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] без згоди батька. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та пояснила, що у шлюбі з відповідачем народила дочку [PERSON], яка на даний час є малолітньою. В 2015 році відповідач покинув їх з дочкою і з того часу долею дитини не піклується, не бере жодної участі в її житті, не займається вихованням, не спілкується, не дбає про її матеріальне забезпечення. Починаючи з лютого 2017 року сплачує за рішенням суду аліменти на утримання дитини. Ніякої іншої допомоги не надає. Усі турботи про дитину, вона несе самостійно. Фінансово утримувати доньку допомагають її родичі. Дитина відвідує дошкільний навчально-виховний заклад, а також займається додатково у танцювальному гуртку. Дитячий колектив періодично має змогу виїжджати на міжнародні фестивалі та виступи, але за відсутності письмового дозволу батька на виїзд дитини закордон, буде позбавлена такої можливості. Її звернення з цього приводу відповідач проігнорував, поставивши свої особисті інтереси понад інтереси та потреби дитини. Протягом певного часу відповідач обіцяв вирішити це питання а надати такий дозвіл, згодом став уникати спілкування, а в кінцевому результаті через свою сестру повідомив, що такий дозвіл вона не отримає. На даний час,, за сприяння своїх родичів, має можливість оздоровити дитину в умовах морського клімату, що відповідає рекомендаціям лікарів. Донька потребує такої реабілітації, оскільки знаходиться на диспансерному обліку з приводу частих захворювань органів дихання. Однак відсутність дозволу батька знову стає перешкодою в цьому. Тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини закордон без згоди батька. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов суду не подав. У зв'язку з цим судом ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у шлюбі, який був зареєстрований між позивачкою та відповідачем народжена донька [PERSON], [INFO] 29.06.2016 року за рішенням Сихівського районного суду м.Львова шлюб між сторонами розірвано. Дитина залишилась проживати з матір'ю [PERSON]. Відповідач з 2015 року з жодної участі у вирішенні долі дитини не бере, не займається її вихованням, не дбає про забезпечення її прав та інтересів, лише з лютого 2017 року за зверненням позивачки сплачує аліменти на утримання дитини на підставі судового рішення. Позивача самостійно здійснює усі обов'язки по вихованню дитини. Для забезпечення усестороннього розвитку дитини та реалізації права на фізичний, розумовий, духовний, соціальний розвиток у позивачки періодично виникає потреба забезпечити можливість виїзду дитини закордон, як то для участі у міжнародних заходах з обраного виду спорту, а також для відпочинку. Добровільно вирішити питання про надання дозволу на виїзд дитини закордон відповідач відмовився. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий лише у випадку: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Вказані у пп.2 п.4 Постанови випадки не можуть бути застосовані стосовно позивачки та її дочки. Тому, за відсутності у позивачки нотаріально посвідченої згоди відповідача, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, виїзд разом з нею дитини на відпочином закордон є неможливим. В силу ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд дитини закордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дитини. Окрім того, як встановлено судом, виїзд дитини закордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини ніяким чином не може бути порушеним чи обмеженим. На підставі наведеного, враховуючи обставини справи та інтереси неповнолітньої [PERSON], [INFO], зважаючи на необхідність періодичних виїздів дитини закордон для відпочинку, оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на виїзд дитини без згоди та супроводу її батька, в супроводі матері або осіб, уповноважених нею.

Outcome: approved