Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовною заявою про визнання за нею права на земельну ділянку, згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 23 квітня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 230 від 14 квітня 1997 року, в порядку спадкування після смерті батька. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на усе його майно, у тому числі і на земельну ділянку розміром 1,39 в умовних кадастрових гектарах, згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 23 квітня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 230 від 14 квітня 1997 року. Її мати відповідачка по справі [PERSON], як спадкоємиця обов'язкової частки після смерті чоловіка відмовилася від своїх спадкових прав. Відтак позивачка як єдина спадкоємиця після смерті батька звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у цьому з підстави відсутності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачка подала до суду заяву про слухання справи без її участі. Позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно копії Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 23 квітня 1997 року на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 230 від 14 квітня 1997 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 1,39 в умовних кадастрових гектарах із земель, які на праві колективної власності належали ССП «Свіча». Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 26 серпня 2010 року, [PERSON] помер [INFO] у с. Лисків Жидачівського району Львівської області. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено та підтверджено довідкою Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області № 892 від 02 листопада 2016 року, що позивачка постійно до дня смерті батька була зареєстрована та прожиала разом із ним. Відтак, позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті батька. Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 924/02-31 від 03 листопада 2016 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька у зв'язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] цілком визнала позов, про що представником відповідача подано суду заяву, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи що відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, а отже за позивачем, як за спадкоємцем за законом, слід визнати право власності на спадкові земельні ділянки.

Outcome: approved