Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-16 00:00:00

У квітні 2016 року до суду надійшла заява [PERSON], заінтересовані особи: [PERSON], Головне територіальне управління юстиції м. Києва в особі Одинадцятої київської державної нотаріальної контори про встановлення факту постійного проживання з померлою на час відкриття спадщини та про встановлення факту родинних відносин. Заявник послалася на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. За життя покійна - [PERSON] склала заповіт на ім'я брата - [PERSON]. З заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори [PERSON] не звертався, 12 березня 2016 року, [PERSON], звернулася до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Як зазначено в листі-відповіді з Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори від 22 березня 2016 року на підставі заяви заявника було заведено спадкову справу №282/16 до майна [PERSON]. Також в листі-відповіді нотаріальної контори зазначено, що заявник повинна підтвердити факт прийняття спадщини, тому, що заявник пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, а також підтвердити родинні стосунки з померлою, тому, що в свідоцтві про смерть - матір заявника зазначено: як [PERSON], а в свідоцтві про народження - матір заявника зазначено: як [PERSON]. Заявник в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій також зазначила, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи без його участі, у якій також зазначив, що заявлені вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник Головного територіального управління юстиції м. Києва в особі Одинадцятої київської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (мати заявника) (а.с. 11). Проживала покійна - [PERSON] разом з заявником, у зв'язку з тим, що [PERSON] була людиною похилого віку (90 років), потребувала постійного догляду, тому заявник вирішила забрати матір проживати разом в 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS], хоча зареєстрована мати залишалася в належній заявнику на праві власності квартирі [ADDRESS]. ч. 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Заявник прийняла спадщину після смерті матері, так як мати на час відкриття спадщини проживала разом з заявником, що підтверджується вищезазначеними доказами. 12 березня 2016 року, [PERSON], звернулася до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] було заведено спадкову справу №282/16. Для оформлення права на спадщину нотаріусу необхідно подати документи стосовно родинних зв'язків між заявником та померлою - [PERSON]. Заявник надала відповідні документи до нотаріуса, проте у документах є розбіжності щодо написання імені матері. В свідоцтві про смерть - матір заявника зазначено: як [PERSON], а в свідоцтві про народження - матір заявника зазначено: як [PERSON]. Тобто в документі допущена помилка, яку виправити на даний час не можливо. Судом встановлено, що в підтвердження родинних відносин є такі документи: копія свідоцтва про смерть, актовий запис №277 від [INFO], де зазначено, що [INFO] померла [PERSON]; копія свідоцтва про шлюб від 27 серпня 1983 року, де зазначено, що дошлюбне прізвище заявника - «[PERSON]»; копія свідоцтва про народження заявника, де батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Тобто в свідоцтві про народження прізвище та по-батькові матері зазначено, так як і в свідоцтві про смерть; копія свідоцтва про одруження батьків заявника, де ім'я матері заявника, а також прізвище та по батькові по батькові співпадає з її ПІП, які записані в свідоцтві про смерть, а саме: [PERSON]; копія дарування квартири, з якого вбачається, що [PERSON] подарувала заявнику - [PERSON] квартиру [ADDRESS]; копія довідки КП «Житлосервіс «Оболонь» за №35 від 23 січня 2015 року, в якій зазначено, що [PERSON] (мати заявника) була дійсно з 27 лютого 2003 року зареєстрована в вищезазначеній квартирі та знята з реєстраційного обліку 24 червня 2010 року у зв'язку зі смертю. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони. Оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази підтверджують факт того, що [PERSON], яка померла [INFO] є матір'ю [PERSON], [INFO].

Outcome: approved