Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 09 листопада 2020 року позивач [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, просить суд: визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Так, вимоги позивача мотивовані тим, що вона, на підставі договору дарування частини нерухомого майна від 08.09.2011 року, та свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 733, спадкова справа № 309/2010, договору про поділ спадкового майна від 19.03.2011 року, зареєстрованого в реєстру за № 764 є власником квартири під [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в належному їй будинку зареєстрований відповідач її сестра з чоловіком та дітьми, які не проживають у квартирі з моменту реєстрації, а саме з 04.02.2000 року. Позивач вказує, що наразі виникла потреба з продажу квартири, та покупці вимагають, щоб на момент укладання нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, у квартирі не було прописано жодної особи. Посилаючись на той факт, що тривалий час вони з сестрою та її родиною не спілкуються, вказує на неможливості вирішення питання зняття з реєстрації в позасудовому порядку. З урахуванням наведених вище обставин, вона, посилаючись на принцип захисту права власності, звернулась до суду з даним позовом. Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі. 13 листопада 2020 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням справи до її підготовчого розгляду. 07 квітня 2021 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду підготовче провадження по справі було закрито та вона призначена до судового розгляду по сутті. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Відповідачі\~ [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, у відповідності до ст. 131 ЦПК України були повідомлені належним чином, причина неявки суду невідома. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутність, проти позовних вимог не заперечують. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом. Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування частини квартири від 08.09.2011 року, Витягом про державну реєстрацію прав № 32836621, що є правовстановлюючими документами набуття у власність [PERSON] 2/3 частин даної квартири, а також копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.03.2011 року та договору про поділ спадкового майна від 19.03.2011 року, та Витягу про державну реєстрацію прав № 30514313 від 05.07.2011, якими підтверджено оформлення власності на іншу 1/3 частини такого нерухомого майна. /а.с. 8-10/ Як вбачається з матеріалів справи, з 08.01.2013 року позивач уклала шлюб та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Згідно копії домової книги, у квартирі [ADDRESS] , окрім інших, зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказане також підтверджено інформацією, викладеною у листах виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради № 22/2124 від 17.11.2020 року. Згідно акту, складеного КП «ЖЕО №1» від 20.10.2020 року, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані сестра власниці [PERSON] , 1974 року народження, з 2000 року; чоловік сестри [PERSON] ,1972 року народження, з [INFO] ; син сестри [PERSON] , 1993 року народження, з 04.02.2000 року та син сестри [PERSON] , 1999 року народження, з 04.02.2000 року. Зі слів сусідів, сім`я [PERSON] , складом з 4 осіб не проживають за вказаною адресою з часу реєстрації. Факт не проживання підтверджують сусіди [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач вказує, що її сестра [PERSON] , отримавши у спадщину садовий будинок за адресою: [ADDRESS] оформила дане нерухоме майно у власність та переїхала разом із родиною проживати у вищеназваний садовий будинок. В якості надання доказу не проживання відповідачів у належній їй квартирі також надає довідку СК «Росинка» № 23 від 03.10.2018 року про те, що [PERSON] , її чоловік [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] дійсно постійно мешкають на дачі /земельна ділянка [ADDRESS] . Нормативне обґрунтування,\~оцінка аргументів\~сторін,\~висновки суду. Частиною першої\~ статті 316 ЦК України\~ встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~ статті 346 ЦК України\~ право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ ст. 383 ЦК України\~ та\~ ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~ (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~ Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~ 316,\~ 317,\~ 319,\~ 321 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, за змістом зазначених норм права, користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У системному аналізі статей 383, 391 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України, слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України, а також ст. 71,72 ЖК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартири тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405,406 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. За змістом \~ч. 1\~ ст. 71 ЖК України,\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї \~були \~відсутні \~з \~поважних причин \~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього \~може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу\~ передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не \~проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців \~та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом не проживання від 20.10.2020 року та довідкою СК «Росинка» від 03.10.2018 року за № 23. Будь-яких поважних причин не проживання відповідачів за місцем реєстрації матеріали справи не містять. Таким чином, не зняття з реєстрації відповідачів порушує право власності позивача, зокрема право розпорядження належним їй майном. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що відповідачі дійсно не проживають в ній понад встановлені чинним законодавством строки, тобто з 2000 року, в той час як мешкають за іншою адресою, що також документально підтверджено в ході розгляду справи, виходячи з принципу захисту права власності та з урахуванням того, що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved