Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві зазначено, що вона з відповідачем перебували у шлюбі з 01.08.1998 року. [INFO] року у них народився син - [PERSON], у свідоцтві про народження якого відповідач зазначений батьком. Шлюб між сторонами розірваний, за рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, 09 жовтня 2009 року. Після розірвання шлюбу, син проживає разом позивачкою, яка матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач у вихованні сина, як під час шлюбу, так і після його розірвання, участі не приймав. Відповідач свою дитину не утримував, як батько не піклувався про стан здоров'я, моральне, фізичне, психічне виховання, а також про духовний розвиток дитини. Відповідача не цікавлять матеріально-побутове забезпечення дитини. Він не навідував дитину, не маючи до цього поважних підстав і причин. Таким чином, позивач вважає, що є підстави позбавити батьківських прав відповідача, оскільки він ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню, догляду та утриманню своєї дитини, з якою не бачився з п'ятирічного віку, матеріальної допомоги на утримання не надає, тому позбавлення його батьківських прав буде доцільним, та відповідатиме інтересам дитини. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила суду, що між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу, склались неприязні стосунки у зв'язку зі створенням нею нової родини з [PERSON] Вказані обставини відобразилось на відносинах [PERSON] із сином, оскільки [PERSON], намагається маніпулювати дитиною, ображаючи його матір та вітчима. Під час зустрічей із сином, навмисно затримувався та не відповідав на телефоні дзвінки. Не давав дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення. Також, позивачка зауважила суд, що після розлучення з відповідачем вона не заперечувала проти спілкування батька з сином, але відповідач у грубій формі зазначав, що його це не цікавить. Згодом, відповідач звертався до суду для встановлення часу побачень з сином та у них була укладена мирова угода щодо зустрічей батька з сином, однак навіть у визначені дні відповідач відмовляється від побачень. На підставі вищевказаного, позивачка просить суд позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його відносно малолітнього сина [PERSON] та прийняти до уваги думку сина з цього приводу. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Посилаючись на норми Закону та з урахуванням висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, а також з урахуванням думки дитини, просила суд задовольнити вимоги [PERSON] Відповідач та його представник у судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. Відповідач повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином, що підтверджується матеріалами справи. В останнє, відповідач з'являвся у судове засідання 24.01.2018 року, суду пояснював, що не бажає бути позбавленим батьківських прав по відношенню до свого сина [PERSON]. Відповідно до мирової угоди від 02.11.2010 року, визнаної Жовтневим районним судом встановлено порядок його зустрічей із сином, однак позивачка разом зі своїм чоловіком, чинить йому перешкоди у реалізації рішення суду. Він бажає спілкуватись з дитиною та хоче бути його батьком. У судові засідання 05.03.2018 року, 10.04.2018 року, 17.04,2018 року, 15.05.2018 року та 13.06.2018 року відповідач не з'явився, станом справи не цікавився, доказів в обґрунтування своїх заперечень не надавав. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами. Представник третьої особи спеціаліст відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради - [PERSON], позовні вимоги підтримала, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], оскільки відповідач самоусунувся від батьківських обов'язків відносно свого сина. При опитуванні [PERSON], останній не бажає бачити [PERSON]. Він пояснив, що у нього добрі стосунки з [PERSON] та він вважає його своїм батьком. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є викладачем [PERSON] з музики на протязі останніх п'яти років. Біологічного батька [PERSON], він ніколи не бачив до музичної школи дитину приводить [PERSON]. На його думку, родина [PERSON], має добрі взаємовідносини, дитина росте у взаєморозумінні та взаємоповазі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є знайомою позивачки [PERSON], їх діти ходять до одного класу. До виклику до суду, вважала, що [PERSON] є рідним батьком [PERSON]. За час навчання дітей у одному класі, біологічного батька жодного разу не бачила. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона знає родину [PERSON] з 2015 року, познайомились на психологічних тренінгах. Їй відомо, що [PERSON] вдруге заміжня, однак їй не було відомо, що [PERSON] не є біологічним батьком [PERSON], оскільки відносини між ними такі, що [PERSON] ставиться до [PERSON] як до рідного сина. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення свідків та представника третьої особи, дослідивши висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, а також з урахуванням думки дитини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі ст.164 СК України, оскільки батько і матір можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадського стану Запорізької міської ради міського управління юстиції, 01 серпня 1998 року, актовий запис № 561 (а.с.7). [INFO] року у сторін народився син - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.6). У свідоцтві про народження, [PERSON] зазначений батьком. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний, за рішенням Жовтневого районного суду міста Запоріжжя, 09 жовтня 2009 року (а.с.8). За цим же рішенням суду з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], тобто, аліментні зобов'язання між позивачем та відповідачем не наразі існують, однак виконавчий лист, позивач забрала з виконання, оскільки відповідач офіційно не працює, у зв'язку з цим аліменти на дитину не отримувала. Після розірвання шлюбу, син проживає разом із позивачем - матір'ю. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Позивач уклала шлюб з [PERSON], який на теперішній час проживає разом з нею та її сином за адресою [ADDRESS] 14.12.2009 року розпорядженням голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради № 807-р визначено часи і місця побачень [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] 02.11.2010 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя визнано мирову угоду укладену між [PERSON] та [PERSON] та погоджено часи зустрічей із дитиною (а.с.9). Судом встановлено, що під час виконання ухвали суду від 02.11.2010 року, у сторін виникали конфліктні ситуації, що стало причиною, звернень сторін, у тому числі і до правоохоронних органів (а.с.57-61). Однак, як вбачається з наданих документів, у 2013 році відповідач [PERSON] втратив інтерес, щодо захисту свого права на спілкування із сином та свідомо самоусунувся від спілкування із ним. Згідно з довідки Запорізької гімназії № 28 Запорізької міської ради [PERSON] навчається з 1 вересня 2013 року та по теперішній час у даному навчальному закладі. Протягом навчання батько з вчителями не спілкувався, на батьківські збори не з'являвся, успішністю не цікавився, жодної участі у вихованні дитини не бере. Вихованням та навчанням сина цікавиться тільки мати та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до пояснень малолітнього [PERSON] від 29.01.2018 року, відібраних під час спілкування з фахівцем відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, хлопець згоден з позбавленням батька батьківських прав, підтримує позовні вимоги матері в повному обсязі. Дитина характеризує своє спілкування з батьком з негативної сторони. У поясненнях дитина зазначає [PERSON] «своїм справжнім татом». Позивач наполягає на тому, що відповідач [PERSON] не утримує свого сина. Він як батько не піклується про його стан здоров'я, моральне, фізичне, психічне виховання, духовний розвиток. Відповідача не цікавлять матеріально-побутове забезпечення дитини. Доказів на спростування вказаних обставин відповідачем не надано. Згідно з висновком Запорізької міської ради по Дніпровському району № 05/01-27/0159 від 23.02.2018 року, визнано за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав у відношенні його малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності суд розцінює як свідоме нехтування відповідачем своїх батьківських обов'язків та характеризує [PERSON] з негативної сторони, як особу яка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. У відповідності до вимог ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.15 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 Постанови Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В статті 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави- учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви, для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Батько малолітнього [PERSON], відповідач - [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому суд враховуючи інтереси дитини, та той факт, що вона зростає у родині з матір'ю та відчитом в умовах повного і гармонійного розвитку її особи, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON]. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved