Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

Представник неповнолітніх позивачів звернувся з позовом до суду в якому просив : визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в м. Дніпропетровську на 1/12 частку квартири [ADDRESS] Кіровоградської області;визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в м. Дніпропетровську на 1/12 частку квартири [ADDRESS] та внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом № 1804, виданого 26.12.2012 року державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Голованівського району Кіровоградської області Бурдейною Г.І. на ім»я [PERSON] щодо майна [PERSON], який помер [INFO] року, зазначивши, що [PERSON] має право на 1/12 частку квартири [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що з вересня 2004 року по травень 2008 року [PERSON] проживала в [ADDRESS] зі своїм співмешканцем [PERSON]. Протягом спільного проживання у них народилися діти- [PERSON], [INFO] та [PERSON], 25.02.2007 року, що підтверджується довідкою Грушківської сільської ради Ульяновського району № 474 від 18.05.2015 року. Згідно даних свідоцтв про народження [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON] [INFO] [PERSON] помер у віці 34 роки в м. Дніпропетровську, про що в книзі реєстрації смертей 13.08.2010 року було зроблено відповідний актовий запис за № 55. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входила 1/4 частина квартири [ADDRESS], яка належала покійному на підставі свідоцтва про право власності б/н від 02.08.2004 року. 04.05.2017 року [PERSON] звернулася до Голованівської державної нотаріальної контори Голованівського району Кіровоградської області як законний представник своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з приводу оформлення спадщини за законом після смерті [PERSON] та видачу на ім'я дітей Свідоцтв про право на спадщину на зазначене вище майно. 04.05.2017 року Державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Бурдейною Г.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 166/02-32, якою [PERSON] було відмовлено як законному представнику, в оформленні спадщини, а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/4 частку вказаної вище квартири на ім'я спадкоємців [PERSON] та [PERSON]. Згідно зазначеної постанови, відмова нотаріуса мотивована тим, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена за заявою відповідачки [PERSON], матері померлого, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру № 25973265 від 27 січня 2011 року на протязі шестимісячного строку визначеного ст. 1270 ЦК України. Згідно витягу зі спадкового реєстру № 25973240 від 27.01.2011 року заповіт від імені спадкодавця відсутній. 26.12.2012 року за заявою [PERSON] на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену вище 1/4 частину квартири, яка належала за життя [PERSON] На день видачі свідоцтва відомості про наявність інших спадкоємців померлого у нотаріальній конторі були відсутні. З огляду на викладене видати свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] та [PERSON] неможливо. Вважає, що діти спадкодавця [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] так само як і відповідачка [PERSON], яка є матір'ю спадкодавця.. 19.09.2017 року було винесено ухвалу суду про заміну первісного відповідача, замінивши відповідача [PERSON], яка померла [INFO] року в зв»язку зі смертю на належних відповідачів - [PERSON] та [PERSON], оскільки ті також являються спадкоємцями за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні законний представник малолітніх позивачів [PERSON] та їх представник [PERSON] позов підтримали, просять позов задовольнити в повному обсязі . Відповідач по справі [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про счвс та місце розгляду справи був повідомлений належним чином . Суд, заслухавши позивача, законний представник малолітніх позивачів та відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з вересня 2004 року по травень 2008 року проживала в [ADDRESS] без реєстрації шлюбу . У вказаний період у них народилось двоє дітей: [PERSON],[INFO] та [PERSON], 25.02.2007 року, що підтверджується довідкою Грушківської сільської ради Ульяновського району № 474 від 18.05.2015 року. Згідно даних свідоцтв про народження [PERSON] є батьком малолітніх [PERSON] та [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер у віці 34 роки в м. Дніпропетровську, про що в книзі реєстрації смертей 13.08.2010 року, актовий запис за № 55. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила 1/4 частина квартири [ADDRESS], яка належала покійному [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності б/н від 02.08.2004 року. 04.05.2017 року [PERSON], як законний представник своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] зверталась до Голованівської державної нотаріальної контори Голованівського району Кіровоградської області з приводу оформлення спадщини за законом після смерті [PERSON] та видачу на ім'я дітей Свідоцтв про право на спадщину на зазначене вище майно, про що 04.05.2017 року Державним нотаріусом Голованівської районної державної нотаріальної контори Бурдейною Г.І. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 166/02-32. Згідно зазначеної постанови, відмова нотаріуса мотивована тим, що спадкова справа після смерті [PERSON] була заведена за заявою відповідачки [PERSON], матері померлого, що підтверджується витягом зі спадкового реєстру № 25973265 від 27 січня 2011 року на протязі шестимісячного строку визначеного ст. 1270 ЦК України. Згідно витягу зі спадкового реєстру № 25973240 від 27.01.2011 року заповіт від імені спадкодавця відсутній. 26.12.2012 року за заявою [PERSON] на її ім'я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену вище 1/4 частину квартири, яка належала за життя [PERSON] На день видачі свідоцтва відомості про наявність інших спадкоємців померлого у нотаріальній конторі були відсутні. З огляду на викладене видати свідоцтва про право на спадщину на ім'я [PERSON] та [PERSON] неможливо. Згідно вимог ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті У відповідності до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У свою чергу ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, діти спадкодавця : [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] є спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] . Частиною 4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. При цьому у відповідності до вимог ч. 5 цієї ж статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Виходячи з викладеного, вбачається що спадщину після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла не лише його мати [PERSON], а й його малолітні діти [PERSON] та [PERSON], а відтак спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] належала з дня його смерті у рівних частинах кожному із трьох зазначених спадкоємців. Таким чином, частка кожного зі спадкоємців першої черги (матері спадкодавця [PERSON] та його дітей [PERSON] та [PERSON].) у спадковому майні складає 1/3 частину. Оскільки спадкодавцеві за життя належала 1/4 частина спірної квартири, то частка кожного зі спадкоємців першої черги, які прийняли спадщину складатиме по 1/12 частині. За таких умов кожному з малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з дати смерті їх батька [PERSON] ([INFO] року) належить спадщина у розмірі по 1/12 частці квартири [ADDRESS]. У відповідності до ч. 2 ст. 1300 ЦК України, на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Отже, за таких умов, вважаю, що за малолітніми [PERSON] та [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті їх батька [PERSON] має бути визнано право власності на 1/12 частину спірної квартири за кожним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно ч.7 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.» державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Суд вважає, що неможливість малолітніх позивачів отримати свідоцтво про право на 1/12 частину спадщини є порушенням їх права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Суд вважає доведеним, що малолітні позивачі [PERSON], [INFO] та [PERSON],[INFO] є спадкоємцями померлого батька [PERSON]за законом . У суду є всі підстави для визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом, іншого порядку визнання права власності не існує . Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави. На підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.), ст. 41 Конституції України, ст.ст. 15, 16 Закону України «Про власність», п. 8, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved