Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

У жовтні 2017 року Публічне акціонерне товариство «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» (далі - позивач) звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON](далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 25.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №302/707294-Р, відповідно до п. 1.1. якого, позивач надав кредит відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 34428,00 доларів США, строком користування з 25.09.2008 року по 25.09.2015 року зі сплатою процентів в розмірі 13,2% річних. 13.08.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, в якому строк кредитування було змінено до 24.09.2018 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач умови кредитного договору порушує, кредит не повертає, відсотки не сплачує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість. Тому, позивач, з урахуванням уточнюючої заяви, просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №302/707294-Р від 25.09.2008 року в розмірі 4380,02 доларів США, 975,16 грн. та витрати по сплаті судового збору. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що ПАТ КБ «КРЕДІ АГРІКОЛЬ БАНК» не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника та винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У судовому засіданні було встановлено, що 25.09.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір №302/707294-Р, відповідно до п. 1.1. якого, позивач надав кредит відповідачу на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 34428,00 доларів США, строком користування з 25.09.2008 року по 25.09.2015 року зі сплатою процентів в розмірі 13,2% річних. 13.08.2009 року між позивачем та відповідачем був укладений договір №1 про внесення змін та доповнень до кредитного договору, в якому строк кредитування було змінено до 24.09.2018 року. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 34428,00 доларів США, але, як зазначає позивач в позовній заяві, відповідач умови кредитного договору порушує, кредит не повертає, відсотки не сплачує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Розділом 5 кредитного договору передбачено, що вразі порушення відповідачем умов договору, він повинен сплатити банку штраф у розмірі 25% від суми коштів, використаних не за цільовим призначенням; пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, штраф у розмірі 1% від суми кредиту. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи, позивач звертався до відповідача з повідомленням-вимогою від 14.08.2017 року, у якому просив сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором. Проте, відповідач покладені на нього зобов'язання за кредитним договором №302/707294-Р від 25.09.2008 року не виконує. Згідно із розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором №302/707294-Р від 25.09.2008 року станом на 02.10.2017 року становить 4380,02 доларів США, яка складається з: 3244,07 доларів США - заборгованість за кредитом, 945,88 доларів США - прострочена заборгованість, 29,19 доларів США - заборгованість по нарахованих відсоткам з 14.09.2017 року по 02.10.2017 року, 124,19 доларів США - прострочені відсотки, 36,69 доларів США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентної винагороди. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (Правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-145цс14). За офіційним курсом НБУ гривні до долару США, станом на 02.10.2016 року (2657.5784), 4380,02 доларів США у гривневому еквіваленті складає 116414,34 грн. Даючи юридичну оцінку доказам наявним у матеріалах справи, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором №302/707294-Р від 25.09.2008 року належним чином не виконує, а отже зобов'язаний повернути позивачу заборгованість по договору в розмірі 4380,02 доларів США, пеню в розмірі 975,17 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1746,22 грн.

Outcome: approved