Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-28 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до [PERSON] з вимогою позбавити його батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO] та збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів до суми у розмірі 1600,00 гривень, щомісячно, до досягнення донькою повноліття. Свою позовну заяву мотивує тим, що відповідач після їх розлучення, а це майже 8 років не цікавиться донькою, зовсім не спілкується з нею, не бере участі в її вихованні, розвитку, лікуванні та взагалі в її житті. Вихованням дитини займається виключно позивачка. При цьому вказала, що відповідач всі ці роки будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, аліменти не сплачує, сума заборгованості на момент подачі позову до суду складає 52742,85 грн., донька перебуває повністю на утриманні позивачки. З метою захистити права та інтереси своєї неповнолітньої доньки вимушена звернутись до суду. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Представник третьої особи - служби у справах дітей Сумської РДА Максименко Н.В. в судовому засіданні вважала за можливим задовольнити позовну вимогу щодо позбавлення батьківських прав відповідача, зазначила, що є достатньо підстав для позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка [PERSON], перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є позивачка та відповідач у справі - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9), які перебували у шлюбі до 13.09.2010 року, шлюб розірвано на підставі рішення Сумського районного суду Сумської області від 13.09.2010 року за № 2-791/2010 (а.с. 8). Дитина, на час подачі позову та розгляду справи в суді, проживає разом із позивачкою за адресою: [ADDRESS], яка займається його вихованням (а.с. 7). Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Згідно довідки зі КУ «Токарівська загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів» [PERSON] навчається з 2014 року по даний час. Батько жодного разу в школі не з'являвся, навчанням дівчинки та її шкільним життям не цікавиться, телефонного зв'язку ні з класним керівництвом, ні з адміністрацією школи не підтримує (а.с. 10). Свідок [PERSON] вказала, що вона доводиться позивачці матір'ю, позивачка в 2008 році уїхала з м. Харкова, де проживала разом з відповідачем. З того часу останній не цікавиться життям онуки, жодного разу не телефонував їй, не надавав матеріальної допомоги. Ксенія також батьком не цікавиться, оскільки він навіть жодного разу з того часу не вітав її з днем народження або з іншими святами. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання доньки, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров'ям, не турбується про її фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню доньки. Відповідно до довідки Новоград-Волинського міськрайонного відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Житомирській області № 9489 від 21.11.2017 року заборгованість по аліментах станом на 01.11.2017 року становить 52742,85 гривень (а.с. 11). Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON]. Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області від 13.09.2018 року з відповідача було вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, до повноліття дитини (а.с. 8). Разом з тим, згідно до вимог ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначених за рішенням суду згодом може бути зменшений або збільшений за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшенням здоров'я когось із них та в інших випадках, передбаченим цим кодексом. Суд вважає, що на сьогоднішній день сума стягуваних аліментів є вкрай недостатньою для матеріального забезпечення дитини, її лікування та навчання, а тому необхідно збільшити розмір стягуваних з [PERSON] аліментів. Крім того, відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved