Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

Представник Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ ) [PERSON] звернулася до суду із заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. Останній раз він перебував на стаціонарому лікуванні в червні 2016 року. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації станом на даний час є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від його брата [PERSON]. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON], який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON]. [PERSON] [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, тому просить винести рішення про його примусову госпіталізацію. У судовому засіданні представник ТОККПНЛ, лікар-психіатр [PERSON] заяву підтримала і пояснила, що лікування [PERSON] можливе лише в закритому психіатричному стаціонарі, однак, внаслідок психічного розладу він не може усвідомити необхідність проходження лікування та надати згоду на лікування у ТОККПНЛ, у звязку із чим просить заяву задовольнити. Прокурор в судовому засіданні підтримала заяву про госпіталізацію у примусовому порядку [PERSON] в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди. Законний представник [PERSON] його опікун - брат [PERSON] у судовому засіданні вказав, що брат упродовж останнього часу починає проявляти агресію у своїх діях, не може самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, відмовляється приймати призначене лікування, тому потребує лікування в умовах стаціонару. Особа, щодо якої розглядається питання, пов'язане з наданням психіатричної допомоги [PERSON] у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви, оскільки вважає, що він не потребує лікування в умовах стаціонару у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічної лікарні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити, виходячи з наступного: У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], житель [INFO] поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 05 грудня 2017 року по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ, в супроводі брата, з діагнозом помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. Направлення на госпіталізацію було видане 05 грудня 2017 року лікарем-психіатром амбулаторно-поліклінічного відділу, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження або лікування у зв'язку з наявністю у нього психічного розладу, який обумовлює його безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON], які надійшли від його брата [PERSON]. На підставі цих відомостей [PERSON] був оглянутий лікарем-психіатром [PERSON], який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON]. [PERSON] Павлович був оглянутий комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: голови комісії [PERSON], та членів комісії [PERSON], [PERSON], [PERSON] Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України Про психіатричну допомогу та прийшла до висновку, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів [PERSON], [INFO], житель [INFO] поступив на стаціонарне обстеження та лікування в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню 05 грудня 2017 року по направленню амбулаторно-поліклінічного відділення ТОККПНЛ, в супроводі брата. Діагноз помірна розумова відсталість, синдром емоційно-вольової нестійкості. З амнезу хвороби встановлено, що [PERSON] хворіє від народження. З раннього дитинства відставав у фізичному і психічному розвитку від своїх однолітків, говорити в 5 років, в школу пішов у 7 років, проте зразу ж був оформлений на навчання в Підгаєцьку школу-інтернат, ніде більше не навчався. Перебуває вдома разом із сімєю брата, нічим практично не займається. Періодично дратівливий, імпульсивний в діях, різко відреаговує, у звязку із чим практично постійно перебуває під контролем, опікою брата. Стаціонарно обстежувався і лікувався в умовах 8-9 та 7-го психіатричних відділень ТОККПНЛ, встановлена II група інвалідності по даному захворюванню довічно. У 1970 році переніс ВГ, в анамнезі злукова хвороба очеревини, оперований з приводу пахової кили. Остання виписка з стаціонару 17 червня 2015 року. Поступив повторно на обстеження та лікування, у звязку з погіршенням психічного стану - в останні тижні вдома не спокійний, збудливий, озлоблений, різко відреаговує по найменшій причині, неадекватно та з агресивністю себе поводить, конфліктний в стосунках з рідними, не реагує, не виконує їх інструкцій, важко піддається корекції з боку рідних, агресивно висловлюється, словесно погрожує брату. В психічному статусі в свідомості. Мовному контакту доступний формально. На поставлені запитання відповідає після паузи, обдумування, відповіді вкрай прості, примітивні, часто взагалі не в змозі дати відповідь на те чи інше запитання, не розуміє зміст звернених до нього запитань. Не орієнтується в часі, грубо в місці перебування. Увага нестійка. Завдання на узагальнення та виключення не виконує. Відмічається зниження в інтелектуально- мнестичній сфері. Вольові процеси ослаблені. Емоційно неврівноважений, нестійкий, легко збудливий, схильний до афективних та імпульсивних реакцій. Інструкції виконує вибірково, при спонуканні персоналу. Психомоторно розгальмований, неспокійний, метушливий, постійно поривається кудись йти. Немає усвідомлення, критики до скоєних ним вчинків, до госпіталізації байдужий. Перебуває і потребує контролю рідних в його діях, вчинках, критика значно знижена. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу", особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, досліджені докази та вимоги законодавства, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву представника Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved