Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-07 00:00:00

ТОВ «Довіра та Гарантія» звернулося в суд з вищевказаним позовом. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності, у вказаній заяві підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд вважає за можливе розглянути справу відповідно правил ст.\~169,224,225 ЦПК України\~- заочно. В судовому засіданні сторони не були присутні, тому відповідно правил ч.2\~ст.197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 20 липня 2007 року Закрите акціонерне товариство «Агробанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Восток» та [PERSON] уклали Договір про надання кредитної лінії № 55.840.07.17.М, за яким [PERSON] виконав свої зобовязання шляхом надання Позичальнику кредитні кошти у розмірі 830\~000,00 дол. США. Відповідно до п. 4.1. Договору про надання кредитної лінії № 55.840.07.17.М від 20 липня 2007 року Позичальник зобовязався використовувати кредитні кошти на вказані в договорі цілі і забезпечити повернення [PERSON] та сплату нарахованих відсотків у встановлені строки. Відповідно до п. 4.6. Договору про надання кредитної лінії № 55.840.07.17.М від 20 липня 2007 року Позичальник зобовязався повністю повернути [PERSON] в термін, зазначений в п. 1.1. даного договору. В якості забезпечення виконання Позичальником своїх зобовязань по Договору про надання кредитної лінії № 55.840.07.17., між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір № 55.840.07.17.М.1 від 20 липня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстровано за № 3010, в реєстрі заборон за № 158. Предметом даного Договору іпотеки виступило належне [PERSON] на праві власності нерухоме майно, а саме: швацький цех з адміністративно-побутовими приміщеннями № 1, загальною площею 1419,4 кв.м., який знаходиться за адресою м. Дніпро, вул.Артільна, 10. У звязку з невиконанням своїх зобовязань [PERSON], по поверненню кредитних коштів, утворилася заборгованість у розмірі 795\~200,00 дол. США. На підставі чого, [PERSON] звернувся до Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовними вимогами про розірвання кредитного договору та визнання права власності на предмет іпотеки. 26 вересня 2011р. між ТОВ «[PERSON] Фінанс» та Банком укладено Договір відступлення права вимоги № 7, згідно з яким ТОВ «[PERSON] Фінанс» набуло прав кредитора відносно [PERSON] за Кредитним договором № 55.840.07.17.М від 20 липня 2007р. укладеним між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] 20 грудня 2011р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір між Банком та ТОВ «[PERSON] Фінанс» про відступлення права за договором іпотеки № 55.840.07.17.М.1 від 20 липня 2007р. За яким, ТОВ «[PERSON] Фінанс» набуло права Нового Іпотекодержателя. На підставі вищевикладеного, АмурНижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська замінив позивача ПАТ «Банк Восток» його правонаступником ТОВ «[PERSON] Фінанс» по даній справі про розірвання кредитного договору та визнання права власності на нерухоме майно. 16 травня 2012 року АмурНижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення, яким позовні вимоги ТОВ «[PERSON] Фінанс» задовольнив частково, а саме розірвано Договір про надання кредитної лінії № 55.840.07.17.М, стягнуто з [PERSON] на користь позивача судові витрати. В задоволені решти вимог позову відмовлено. 02 жовтня 2012 року Апеляційний суд Дніпропетровської області задовольнив апеляційну скаргу ТОВ «[PERSON] Фінанс», скасував частково рішення Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.12р., в частині відмови ТОВ «[PERSON] Фінанс» в його позовних вимогах до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Визнав за ТОВ «[PERSON] Фінанс» право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Артільна, буд. 10, а саме: цех з адміністративно-побутовими приміщеннями № 1, загальною площею 1419,4 кв.м., у виконання зобовязань за Іпотечним договором № 55.840.07.17.М.1 від 20.07.07р., укладеного між ЗАТ «Агробанк» та [PERSON] Також, 17 лютого 2014 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» та ТОВ «[PERSON] Фінанс» уклали договір про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами, відповідно до якого ТОВ «[PERSON] Фінанс» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» свої права за договором про надання кредитної лінії № 55.840.07.17.М від 20 липня 2007 року, укладеного між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «Агробанк». Відповідно до реєстру прав вимог Договору про відступлення права вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами від 17 лютого 2014 року, який є невід?ємним додатком до даного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» перейшло право вимоги на стягнення заборгованості у сумі 38\~842\~692 грн. 72 коп. Внаслідок відступлення права вимоги, відповідно до вищевказаного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» є єдиним власником всіх прав вимоги за кредитним договором, тому числі на отримання всіх платежів, передбачених кредитним договором, з 17 лютого 2014 року. Також, ТОВ «[PERSON] Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором № 55.840.07.17.М.1 від 20 липня 2007 року, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право Іпотекодержателя відносно предмету іпотеки: нерухомості, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Артільна, 10, а саме: швацького цеху з адміністративно-побутовими приміщеннями приміщення № 1 на першому поверсі поз. 101-115, площею 263, 6 кв. м., на другому поверсі поз. 201-205, площею 371,3 кв.м., на третьому поверсі поз. 301-309, площею 385,8 кв.м., на четвертому поверсі поз. 401-405, площею 398, 7 кв.м., ганки літ. И2, И3, у будівлі літ. И1-4. Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на законних підставах набуло право Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки, зазначеного Іпотечним договором № 55.840.07.17.М.1 від 20 липня 2007 року та має повне право на звернення стягнення даного предмету іпотеки. Відповідно до [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 22.03.2017 Іпотекодержателем нежитлового приміщення за адресою: м.Дніпро, вул. Артільна, 10 є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія». Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього ЗУ «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 ЗУ «Про іпотеку». Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсним. Абзац 5 ст. 38 ЗУ «Про іпотеку» передбачає, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Проте, реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зареєстровано за [PERSON] право власності на даний предмет іпотеки, а саме - швацький цех з адміністративно-побутовими приміщеннями № 1, загальною площею 1419,4 кв.м. на підставі договору купівлі продажу від 10.05.2012 та зареєстрованого за № 471, який було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] В свою чергу, [PERSON] набувши право власності на швацький цех з адміністративно-побутовими приміщеннями № 1, загальною площею 1419,4 кв.м. передав дане майно в іпотеку, як забезпечення виконання зобовязань [PERSON] перед ПАТ «Про [PERSON]», відповідно до договору іпотеки, посвідченого та зареєстрованого 29.03.2013 року за № 1236 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON]. Натомість рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2012 року по справі 401/553/12 було стягнуто заборгованість з [PERSON], розірвано договір про надання кредитної лінії 55.840.07.17.М від 20.07.07, визнано за ТОВ «[PERSON] Фінанс» правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Артільна, 10. Так, відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» має першочергове право на задоволення своїх вимог за рахунок даного предмету іпотеки не зважаючи, що дана нерухомість в подальшому знову була передана в іпотеку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про іпотеку» Предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Попередній іпотекодержатель має право на підставі письмової заяви припинити звернення стягнення на предмет іпотеки, ініційоване наступним іпотекодержателем, якщо таке стягнення матиме наслідком неповне задоволення вимог попереднього іпотекодержателя. У цьому разі вимоги наступного іпотекодержателя підлягають задоволенню після звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем і після повного задоволення його вимог, забезпечених іпотекою. У разі звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем наступний іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов'язання перед наступним іпотекодержателем не настав. При зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог. Так, оскільки Іпотечний договір № 55.840.07.17.М.1 від 20 липня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано за № 3010, в реєстрі заборон за № 158, то відповідно наступне право звернення стягнення цього ж предмету іпотеки за [PERSON] виникло значно пізніше. Також, статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Дана позиція зазначена і у постанові ВСУ від 25 травня 2016 року у справі № 6-2858цс15. Отже, не зважаючи на факт переходу права власності від первісного іпотекодавця [PERSON] до [PERSON], ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» є належним іпотеко держателем та має всі права власника на предмет іпотеки, оскільки відповідно до рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2012 року по справі 401/553/12 було, зокрема, визнано за ТОВ «[PERSON] Фінанс» правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Артільна, 10. Окрім того, підставу для скасування запису про вказану іпотеку в інтересах позивача від 20 липня 2007 року, та в подальшому для набуття права власності [PERSON] та передачі у іпотеку було фактично скасовано ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2012 про скасування заочного рішення по справі 2/0417/5681/2012 від 29.02.2012 року. Так, 29 лютого 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив заочне рішення, яким задовольнив позовні вимоги [PERSON] до Банку та ТОВ «[PERSON] Фінанс» про визнання недійсним договорів, а саме: Договору про надання кредитної лінії № 55.840.07.17.М, Договору іпотеки №55.840.07.17.М.1, Договору поруки № 55.840.07.17.М/П1 від 20.07.07р., Договору відступлення права вимоги № 7 від 26.09.11р., та зобовязав приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] зняти забору відчуження з предмету іпотеки, а сааме з: швацького цеху з адміністративно-побутовими приміщеннями № 1, загальною площею 1419,4 кв.м. В подальшому, 11.07.2012 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ скасовано вищевказане заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ у справі № 0417/2-857/2015. 15 листопада 2012 року по даній справі Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення, яким відмовляє [PERSON]Б у задоволенні позовних вимогах до Банку та ТОВ «[PERSON] Фінанс» про визнання договорів недійсними та визначення правових наслідків недійсного правочину. Таким чином, на час подання даної позовної заяви Договір про надання кредитної лінії № 55.840.07.17.М, Договір іпотеки № 55.840.07.17.М.1, Договір поруки № 55.840.07.17.М/П1 від 20.07.07р., Договір відступлення права вимоги № 7 від 26.09.11р. є чинними. Відповідно у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Зазначений висновок узгоджується із положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обовязки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак договір іпотеки (права й обовязки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державном реєстрі іпотек. Дана правова позиція зазначена у Постанові ВСУ від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2467цс15.Також, у постанові ВСУ від 25 травня 2016 року у справі № 6-2858цс15 зазначена аналогічна позиція. Відповідно до абзацу 5 частини 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з субєктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у звязку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. У відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії нотаріусом проводиться невідкладно після завершення нотаріальної дії, але не пізніше строків, встановлених абзацами першим і другим цієї частини. Відповідно до частини 3 стаття 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» заява про державну реєстрацію прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва одночасно з завершенням такої дії обовязково формується та реєструється нотаріусом, яким вчинено таку дію. При цьому відповідно до частини 3\~статті 49 Закону України «Про нотаріат»\~та пункту 4 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчинені нотаріальної дії. Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Той факт, що позивач є дійсним власником зазначеного майна, що підтверджується рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2012 року по справі 401/553/12. Так, у відповідності до зазначеного рішення суду від 02.10.2012 року було зокрема визнано за ТОВ «[PERSON] Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою м. Дніпро, вул. Артільна, 10. Статтею 27 Закону №1952-IV\~визначено підстави для реєстрації права власності. Так, державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема, рішення суду, що набрало законноїсили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 2 статті 27 Закону №1952-IV визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з частиною 3\~статті 17 Закону №1952-IV\~документи, що встановлюють виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень і подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Оскільки, відчуження права власності на обєкт нерухомості, що розташований за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Артільна, 10, а саме: швацького цеху з адміністративно-побутовими приміщеннями приміщення № 1 на першому поверсі поз. 101-115, площею 263, 6 кв. м., на другому поверсі поз. 201-205, площею 371,3 кв.м., на третьому поверсі поз. 301-309, площею 385,8 кв.м., на четвертому поверсі поз. 401-405, площею 398, 7 кв.м., ганки літ. И2, И3, у будівлі літ. И1-4 було здійснено незаконно, оскільки відчуження здійснювалось без згоди первісного іпотекодержателя, а тому договори на підставі яких було здійснено відчуження також підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. За ч.1\~ст. 316 ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі осіб. У відповідності до\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1\~ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ч.1\~ст.392 ЦК України). Відповідно рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.10.2012 року визнано за ТОВ «[PERSON] Фінанс» право власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ вул. Артільна, 10, загальною площею 1419,4 кв.м ганки літ. и2, и3, у будівлі літ. И1-4, у виконання зобовязань за іпотечним договором від 20 липня 2007 року №55.840.07.17М, укладеним між Закритим акціонерним товариством «Агробанк» та [PERSON]. Згідно п. 37 Пленуму ВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК\~власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст.88 ЦПК України\~сплачний позивачем судовий збір підлягає солідарному стягненню з відповідачів на його користь. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved