Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

Позивачка просить визначити, що частки майна у спільній сумісній власності подружжя [PERSON] та [PERSON] - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області є рівними і становлять по 1/2; визнати за нею право власності на 6/16 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області, як спадкоємця за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO] року, загальна вартість яких становить 16299,37 грн. В обгрунтування позову покликається на те, що [INFO] року померла її бабуся- [PERSON], а [INFO] року - її дідусь [PERSON]. Ще за життя, [PERSON] та [PERSON], перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, протягом 1965-1967 років збудували власний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Таким чином, після їхньої смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить будинковолодіння за вказаною вище адресою. Ще за життя, 05.11.2013 року її бабця - [PERSON] склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. Вважає, що на підставі заповіту, вона повинна б отримати 1/2 частки спадкового домоволодіння, яке у рівних частках належало її бабці та дудусеві. Однак, враховуючи те, що дідусь помер пізніше бабці, то вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї дружини, і йому належить обов»язкова частка спадщин померлої. Крім того, обов»язкова частка спадщини належить також дочці її бабусі (її тітки) [PERSON]. Як спадкоємець за заповітом після її смерті бабусі, вона у встановлений законом порядок звернулася до державного нотаріуса Долинського районого нотаріального округу Дуткевич О.Я. із відповідною заявою. Проте, крім неї на спадкове майно претендує [PERSON] - син [PERSON] та [PERSON] Оскільки для її мами та тітки, померлий [PERSON] не був рідним батьком, а відчимом, то вони не можуть претендувати на його спадщину. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 6/16 часток на згаданий вище будинок нотаріус відмовила, оскільки не виділена частка у спільній сумісній власності спадкодавців. Враховуючи той факт, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами був збудований її бабусею та дідусем в період їхнього спільного шлюбу та спільного проживання однією сім»єю, з цих підстав вважає, що частка у їхній спільній сумісній власності становить по 1/2. Окрім цього, нотаріусом було визначено частки спадкового майна померлої [PERSON], з яких 6/8 часток спадкового майна, що становить 6/16 часток житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами належать їй, 1/8 частки спадкового майна (1/16 частка будинку) - дочці померлої - [PERSON] та 1/8 частки спадкового майна (1/16 частка будинку)- чоловіку померлої - [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник Кажук В.Б. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнала , вказавши, що не заперечує щодо розподілу частки спадкового майна померлої [PERSON] в порядку, який визначила нотаріус. Відповідачка [PERSON]та її представник адвокат Андрійович Я.Ф. в судовому засіданні позов визнали , вказавши, що не заперечують щодо розподілу частки спадкового майна померлої [PERSON] в порядку, який визначила нотаріус. Заслухавши пояснення сторін,дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З матеріалів справи та в судовому засіданні встановлено, що 31.08.1961 року між спадкодавцями [PERSON] та [PERSON], Надіївською сільською радою Долинського району був зареєстрований шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 31.08.1961 року (а.с.10). З даних копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.04.2016 року, виданого виконавчим комітетом Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №6, встановлено, що [INFO] року померла бабця позивачки - [PERSON] (а.с. 8). З даних копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.04.2016 року, виданого виконавчим комітетом Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №7, встановлено, що [INFO] року помер дідусь позивачки - [PERSON] (а.с. 9). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 05.11.2013 року секретарем виконавчого комітету Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за №36, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповіла позивачці [PERSON] (а.с.11). Суду не представлено жодного доказу про те, що вказаний заповіт змінювався чи скасовувався заповідачем та є недійсним на сьогоднішній день. Осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадковому майні, немає. В судовому засіданні також встановлено, що позивачка являється спадкоємцем 6/8 часток спадкового майна, що становить 6/16 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за заповітом після смерті бабусі, яка у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до державного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Дуткевич О.Я. про прийняття стадщини. Однак у видачі свідоцтва на право власності на вказане вище будинковолодіння після сметрі [PERSON] державний нотаріус відмовила, оскільки не виділена частка у спільній сумісній власності спадкодавців. Окрім цього, нотаріусом було визначено частки спадкового майна померлої [PERSON], з яких 6/8 часток спадкового майна, що становить 6/16 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами належать позивачці - [PERSON], 1/8 частки спадкового майна (1/16 частка будинку) - дочці померлої - [PERSON] та 1/8 частки спадкового майна (1/16 частка будинку)- чоловіку померлої - [PERSON] (а.с.12). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Норма ч.1 ст. 355 ЦК України прописує, що майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. Зміст ч. 1 ст. 368 ЦК України зазначає, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Як вбачається з ч.2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Право власності на вказаний житловий будинок - домоволодіння в [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 12.06.2008 року згідно з рішенням виконавчого комітету Надіївської сільської ради №21 від 24.04.2008 року, зареєстровано за [PERSON] (а.с.15). Як вбачається з копій витягів про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 22 та 29 червня 2016 року, нотаріусом Долинської районої державної нотаріальної контори Дуткевич О.Я. була зареєстрована спадкова справа, спадкоємцем якої вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,14). Відповідно до світлокопії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловай будинок, виготовлений 20.03.2008 року на замовлення [PERSON], будинковолодіння [ADDRESS] Долинського райну Івано-Франківської області, складається з житлового будинку (літ. А), гаражу(літ. Б), стодоли (літ. В), стайні (літ. Г), вбиральні (літ.Д), воріт з хвірткою (№1), огорожі (№2), криниці (№3) (а.с.16-19). Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності № 20 від 22.12.1995 року, частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Також суд при ухваленні рішення бере до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. У зв'язку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що спірне майно набуте у шлюбі належало двом співвласникам на праві спільної сумісної власності, а не на праві спільної часткової власності, з огляду на те, що суду не було надано доказів та не було встановлено обставин щодо зменшення чи збільшення часток співвласників у такому майні, суд вважає, що частки співвласників нерухомого майна, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської областієрівними, тобто становлять по 1/2, а тому позов підлягає до задоволення, з визначенням, що частка померлої співвласниці [PERSON] в праві спільної сумісної власності на дане майно становить 1/2, та частка померлого співвласника [PERSON] в праві спільної сумісної власності на дане майно становить 1/2. З приводу вимоги визнати за позивачкою [PERSON], право власності на 6/16 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що в [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області, як спадкоємця за заповітом після смерті її бабусі [PERSON], суд вважає за необхідне вказати наступне. Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка є спадкоємцем за заповітом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак оформити право власності не має змоги, оскільки не виділена частка у спільній сумісній власності спадкодавців [PERSON] та [PERSON], тому є достатні підстави, щоб визнати за позивачкою право власності на 6/16 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] Долинського району Івано-Франківської області, як спадкоємця за заповітом після смерті її бабусі [PERSON], померлої [INFO] року. На пiдставi викладеного та ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, ст. 41 Конституції України, ст.ст.355, 368, 372, 392,1216-1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, ст.60 Сімейногго Кодексу України,

Outcome: approved