Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Сторони із 14 травня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із 25 жовтня 2017 року відповідач уникає добровільно утримувати дитину, а тому позивач пред'явила вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні поданий нею позов підтримала та суду пояснила, що через нестерпну обстановку в будинку батьків відповідача, через те, що відповідач підняв на неї руку, 25 жовтня 2017 року вона пішла від нього і в даний час проживає у своєї куми в с. Морозівка. З моменту припинення подружніх стосунків відповідач не надає допомоги на утримання дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився. Його представник за довіреністю (а.с. 17) [PERSON] заявила, що оскільки пройшов нетривалий час з моменту припинення подружніх стосунків, а також враховуючи, що має вирішуватися питання про визначення місця проживання дитини, є передчасним стягувати аліменти на користь позивача. В тому числі, в судових дебатах представник [PERSON] заявила, що, оскільки відповідач в даний час не працює, було б за доцільне стягнути аліменти у твердій грошовій сумі по 750 гривень щомісячно. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступних підстав: Свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 4) стверджується, що сторони із 14 травня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження (а.с. 5) доводиться, що вони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою виконавчого комітету Рівненської сільської ради № 1036 від 13 листопада 2017 року (а.с. 6) стверджується заява позивача про те, що син проживає разом з нею. Таку обставину в судовому засіданні не заперечила і представник відповідача. Таким чином, суду доведено, що дитина сторін у справі проживає разом з матір'ю - позивачем у справі. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Сімейне законодавство зобов'язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов'язок є рівною мірою, обов'язком як матері так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Судом встановлено, що дитина сторін проживає біля позивача. Із пояснень сторін в суді встановлено, що відповідач працездатна особа, раніше був працевлаштований, а тепер перебуває на обліку в РЦЗ як безробітний і отримує відповідну допомогу (а.с. 19, 20), не має інших, крім спільного з позивачем сина утриманців, не має протипоказань до роботи, хоча на початку вересня був прооперований у зв'язку із лівобічною паховою грижою (а.с. 18). За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітнього сина, буде визначення розміру аліментів як 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 30 листопада 2017 року.

Outcome: approved