Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.01.2007 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 250\~гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг, які разом із Правилами користування платіжною карткою та заявою [PERSON] складають між банком і відповідачем договір, останній діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий самий термін. У порушення норм Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість у сумі 16 065 грн. 81 коп., яка складається з: 7\~841 грн., 14 коп., заборгованість за кредитом; 6\~043 грн., 80 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом; 939 грн. 64 коп.-заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 741 грн., 23 коп., штраф (відсоткова складова). В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та дав пояснення аналогічні викладеному у позовній заяві. Крім того, дав пояснення, що відповідач неодноразово здійснював зняття готівки, проплати за покупку товарів, оплачував комунальні послуги, а також здійснював погашення заборгованості як через електронну систему Приват-24, так і через термінали самообслуговування та списання з зарплатної картки, що свідчить про визнання та усвідомлення відповідальності по кредитному договору. Відповідач [PERSON] \~в судовому засіданні позов не визнав, подав заперечення проти позову відповідно до якого вважає, що позов не підлягає до задоволення оскільки: заява на отримання кредиту, яка подана до суду, заповнювалась у якості карткового рахунку по заробітній платі, а не кредитної картки та є підробленою, так як заява викладена на українській мові, а дані про кредит заповненні на російській мові та помилково записані дані про відповідача (невірно вказані рік і дата видачі паспорта). Не згідний з наданим доказом "Умови та правила надання банківських послуг", оскільки відсутні обовязкові умови договору, передбачені Законом, а тому вважає, що кредитний договір між сторонами не був укладений. На них не має дати затвердження на момент підписання заяви (могли бути створені банком набагато пізніше), оскільки мала б стояти інша печатка, не згоден з «Розрахунком заборгованості за договором № б/н. від 24.01.2007» так як в розрахунку тричі піднімалась процентна ставка, а самі операції проводились лише з 2012р., що свідчить про сплив строку позовної давності до основної вимоги. Під час розгляду справи відповідач подав заяву про фальшивість доказів та заявив клопотання про огляд оригіналів документів у відповідності до ст. 64ЦПК України, однак, жодного із доказів до суду не надано. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк» є правонаступником прав та обов»язків Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк», у зв»язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009р. змінено найменування позивача з Закритого Акціонерного Товариства [PERSON] «ПриватБанк» на публічне Акціонерне Товариство [PERSON] «Приватбанк», що стверджено п.11 статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». \~\~ Згідно частини 1\~ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 24 січня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] був укладений кредитний договір шляхом приєднання (частина перша статті 634 ЦК України). Відповідно до нього [PERSON] 24 січня 2007 року отримав кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з заяви [PERSON] про надання кредиту від 24.01.2007 року він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приват Банку, а також його місцезнаходження, виразив згоду з тим, що ця заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та Правилами банківських послуг, а також Тарифами складає між ним договір про надання банківських послуг. Він підтвердив, що надана ним інформація правильна. Зобов»язався про всі зміни повідомляти банк не пізніше 15 днів з моменту їх виникнення. Погашення заборгованості по кредитному ліміту може проводитись як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням банком коштів з дебетної карти (вказано номер карти). Згідно пункту 9.12 умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий самий термін. Відповідно п. 5.3 «Умов та правил надання банківських послуг» банк має право на зміну тарифів, які викладені на банківському сайті, вказаному в Умовах. Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі змінами правил чи тарифів обовязок клієнта предявити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Представник позивача та відповідач в судовому засіданні дали пояснення, що жодна зі сторін не проінформувала іншу сторону про припинення дії договору. Як вбачається з розрахунку заборгованості до укладеного сторонами договору № б/н від 24.01.2007 року погашення заборгованості відповідачем за вказаним договором проводилось платежами в різних сумах з 16.06.2012 року по 2.07.2014 року, також проводились зняття готівки, що об»єктивно стверджує пояснення представника позивача про те, що відповідач неодноразово здійснював зняття готівки, проплати за покупку товарів, оплачував комунальні послуги, а також здійснював погашення заборгованості як через електронну систему Приват-24, так і через термінали самообслуговування та списання з зарплатної картки. Згідно довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта [PERSON] (картрахунок 5457082951274641 від 05.01.07) кредитний ліміт в період часу з 05.01.200 7року до 27.07.2012 року змінювався сім разів з 250 грн., до 8\~000 грн. Отже, погашення заборгованості за вказаним договором та зняття готівки проводилось відповідачем протягом тривалого часу, що свідчить про укладення кредитного договору між сторонами, ознайомлення відповідача з умовами договору та визнання всіх умов договору відповідачем, оскільки він не проінформував позивача про припинення дії договору, вимога про припинення дії договору не також не заявлена в судовому засіданні. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що пояснення позивача про те, що він не укладав вказаний кредитний договір, є безпідставними. У порушення норм Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором б/н від 24.01.2007року належним чином не виконав, у звязку із чим утворилась заборгованість у сумі 16 065 грн. 81 коп., яка складається з: 7\~841 грн. 14 коп. заборгованість за кредитом; 6\~043 грн. 80 коп. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 939 грн. 64 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов і правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 741 грн. 23 коп. штраф (відсоткова складова), що стверджено розрахунком заборгованості за договором від 24.01.2007р. станом на 31 січня 2015 року, від 24.01.2007р., укладеного між сторонами. Що стосується заяви позивача щодо спливу позовної давності про застосування якої заявлено відповідачем у спорі суд встановив наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Дія картки закінчилась 31 січня 2008 року, однак останній платіж відповідачем здійснено 2 липня 2014 року, позов до суду поданий 9 квітня 2015 року, тобто в межах строків позовної давності, а тому заява позивача щодо спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем у спорі, є безпідставною, а тому не являється підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Проаналізувавши викладені докази, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю. Судові витрати, сплачений позивачем при подачі позовної заяви судовий збір, слід покласти на відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved