Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

У грудні 2017р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. В обґрунтування позову зазначила, що 02.08.2017 року померла її рідна тітка [PERSON] Вона у визначений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті тітки, а саме: квартири [ADDRESS]/ вул. Центральна в м. Бердянську. Але, ще за життя тітка уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу квартири і власником квартири тепер є відповідач. Померла [PERSON] інших родичів не мала, окрім позивача та її доньки [PERSON] [PERSON] мала незначний розмір пенсії, якої не вистачало на харчування, купування ліків, одягу, а тому позивач їй завжди допомагала. Позивач забирала її до себе на проживання до м.Мурманська, возила її на різноманітні медичні обстеження як в Росії, так і в Україні. Тітка мала поганий зір, у неї була глаукома і вона практично не бачила на одне око. Також тітка дуже погано чула. У 2015р. померлій була проведена операція по видаленню глаукоми, у жовтні місяці 2015р. тітку було поставлено на чергу для отримання слухового апарату. Після операції зір у тітки не відновився, і через це у них стався конфлікт, позивач змушена була перейти проживати в свою квартиру, а згодом виїхати до Росії. З 2015р. тітка мала тимчасові розлади психічного здоровя, оскільки у неї були галюцинації, навязливі ідеї. Починаючи з кінця листопада 2016р. тітку почала відвідувати [PERSON], з якою тітка у грудні 2016 року уклала договір купівлі-продажу квартири.. Однак після укладення договору купівлі-продажу тітка залишилася проживати в квартирі, оскільки ця квартира була її єдиним житлом, сплачувала комунальні платежі. У квітні 2017р. з ініціативи [PERSON] тітку було госпіталізовано до психоневрологічного відділення Бердянської міської лікарні. Під час відвідування її в лікарні, вона розповіла позивачу, що квартиру вона не продавала. Думала, що укладає договір пожиттєвого утримання, а не договір купівлі-продажу квартири, вона не мала бажання продавати квартиру, оскільки іншого житла не мала. [PERSON] ніяких грошей за квартиру їй не передавала. Підписуючи у нотаріуса якийсь документ, вона була впевнена, що укладає договір пожиттєвого утримання, Думала, що [PERSON] буде доглядати її і допомагати по господарсту. У день виписки тітки з лікарні, [PERSON]П, за підтримки священика [PERSON], який приїхав за її телефонним дзвінком, забрала [PERSON] до свого автомобіля і вони поїхали в невідомому напрямку. Після того вдома тітка так і не зявилася. З приводу зникнення тітки вона зверталася до поліції. Як потім зясувалося, [PERSON] забрала тітку до себе до дому. Вона зробила це, щоб тітка не могла з нею спілкуватися і бачитися. Тітка померла у серпні 2017 року. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу є недійсним. Вказує на те, що [PERSON] не мала вільного волевиявлення на укладання з відповідачем договору купівлі-продажу квартири. Підписуючи договір купівлі-продажу вона помилялася відносно прав і обовязків сторін по даному договору, про що свідчать фактичні обставини, а саме: у житті [PERSON] нічого не змінилося, вона продовжувала проживати у своїй квартирі до моменту госпіталізації в психо-неврологічне відділення лікарні, її продовжував обслуговувати соціальний працівник центру соціальної допомоги, квартиру вона не передавала покупцеві, не звільняла, речі не вивозила, в інше місце проживання не переїжджала, з реєстрації місця проживання в цій квартирі не знімалася. У тітки не було іншого житла. Посилаючись на ч.3 ст.203, ст.229 ЦК України позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений 03.12.2016. між [PERSON] та [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №2827. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Позивач [PERSON], допитана за її заявою також в якості свідка, суду показала, що вона постійно проживає в Росії в м. Мурманськ. [PERSON] є її рідною тіткою. У неї з тіткою були розбіжності стосовно її догляду, внаслідок чого у них виникали конфлікти. 10 квітня 2017р. вона приїхала до Бердянська. Від соціального працівника дізналася, що тітка знаходиться в психіатричній лікарні, а квартира продана. Працівники лікарні спочатку не хотіли пускати її до тітки. У двадцятих числах квітня 2017 року вона відвідала тітку і зі слів тітки дізналася, що вона не підписувала договір купівлі-продажу квартири, думала, що укладає договір пожиттєвого утримання. Грошових коштів від продажу квартири вона взагалі не отримувала. Взагалі продавати квартиру вона не збиралася. За договором тітка повинна була виписатися з квартири до 01.01.2017р., але вона залишилася проживати в квартирі, бо іншого житла у неї не було. Також суду показала, що на час укладання договору купівлі-продажу тітці було 86 років, вона погано бачила, у неї була глаукома очей. Крім того тітка дуже погано чула, їй потрібно було голосно говорити. Вона проходила аудіограмму, її поставили на облік на отримання слухового апарату. У 2015 році у [PERSON]І був розлад психіки, галюцинації, внаслідок чого вона неодноразово безпричинно викликала міліцію. В грудні 2016р., коли вона була в м.Бердянську, то бачила [PERSON] в квартирі тітки. Тітка сказала, що [PERSON] їй допомагає і вона платить за це їй гроші. Соціальний працівник [PERSON] розказувала їй, що [PERSON] привів до [PERSON] священик. Ця жінка допомагає їй по господарству. Тому, вона була впевнена, що за тіткою дійсно доглядають. У квітні 2017 року у тітки знову стався психічний розлад і її помістили у психіатричне відділення. Після виписки з психіатричної лікарні в кінці квітня 2017 року [PERSON] силоміць відвезла [PERSON] до себе додому, тітку з квартири не випускала, тому у неї не було можливості ні зустрітися з нею, ні поспілкуватися. У липні 2017 року їй довелося виїхати з України, так і не побачившись з тіткою. А у серпні 2017 року їй подзвонили і сказали, що тітка померла. Вже після смерті [PERSON] [PERSON] вивезла усі речі з квартири і зареєструвалася в ній. Представник позивача [PERSON] вважає, що договір купівлі-продажу не відповідає вимогам закону, оскільки волевиявлення [PERSON] на укладення цього договору не відповідала її дійсній волі. Її воля була направлена на укладення договору довічного утримання, а не договору купівлі-продажу. Про вказане свідчить те, що [PERSON] не отримувала грошові кошти за начебто продану квартиру, залишилася в ній проживати, оскільки іншого житла літня жінка не мала, з реєстрації в квартирі вона не знялася, продовжувала сплачувати платежі за користування комунальними послугами. Тобто під час укладання договору [PERSON] помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а тому цей договір має бути визнаний недійсним. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує. Суду пояснила, що працює в поліклініці, там і познайомилася з [PERSON] Приблизно влітку 2016р. вона зустріла священика [PERSON], який сказав що [PERSON] забирає до себе племінниця, і її квартира продається, він показав де знаходиться її квартира. Вона зустрілася з [PERSON], яка теж розказала, що племінниця хоче забрати її до себе до м.Мурманська, тому вона продає квартиру. Вони домовилися про продаж. [PERSON] сама почала готувати документи на продаж квартири. Під час оформлення договору нотаріус все розяснила [PERSON] Гроші за квартиру вона передавала [PERSON] особисто до підписання договору у сумі 300000,00 грн., розписку про отримання грошових коштів не оформлювали. Мови про укладення договору довічного утримання взагалі не було, вони уклали саме договір купівлі-продажу квартири. Через деякий час після укладення договору [PERSON] повідомила, що у неї стався конфлікт з племінницею і їй нікуди тепер іти. Вона не могла вигнати літню жінку на вулицю, тому дозволила залишитися проживати в квартирі. Оскільки [PERSON] залишилася проживати в квартирі, то особові рахунки по комунальним платежам вони не переоформлювали. Їй продовжував надавати допомогу соціальний працівник [PERSON] Іноді вона навідувалася до [PERSON], приносила продукти, але фактично почала доглядати її після того, як на початку квітня 2017 року зателефонувала [PERSON] і повідомила, що з бабцею щось коїться. Тоді і викликали швидку допомогу, а наступного дня, за згодою [PERSON], відвезли її до лікаря в психдиспансер. Вона пролежала там 2 тижні на стаціонарі. Після виписки з лікарні [PERSON] потребувала догляду, тому і забрала її до себе. [PERSON] не бажала спілкуватися зі своєю племінницею, вона боялася її. Дійсно, за заявою [PERSON], до них приходив дільничний інспектор, але [PERSON] при ньому категорично відмовилася від спілкування з позивачем. Також [PERSON] говорила їй, що усі гроші, які вона отримала від продажу квартири, вкрала племінниця. Зареєструвалася у квартирі і переоформила особові рахунки на себе вже після смерті [PERSON] Представник відповідача [PERSON] заперечує проти позову. Суду пояснив, що договір купівлі-продажу квартири був укладений з дотриманням вимог закону, волевиявлення учасників правочину було вільним. Вважає, що доводи позивача є надуманими, а позовні вимоги безпідставними. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 08.12.2017 року була задоволена заява [PERSON] про забезпечення позову у цій справі, накладено арешт на спірну квартиру [ADDRESS]/ вул. Центральна, буд.34 в м. Бердянськ Запорізької області. Згідно з підпунктом 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої\~ та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши надані суду докази у їх сукупності, суд встановив таке. За приписами статей 15, 16 ЦК України, а також статей 2-5, 11 ЦПК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обовязковий елемент конкретного субєктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою субєктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину, але подальша можливість законної реалізації її прав можлива тільки в разі визнання оспорюваного правочину недійсним. Позивач [PERSON], яка не є стороною оспорюваного договору купівлі - продажу квартири, звернулася до суду з цим позовом, як заінтересована особа, посилаючись на те, що вона є спадкоємцем померлої [PERSON], продавця квартири. У судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] померла 02 серпня 2017 року у віці 86 років (а.с.16). 19.10.2017р. [PERSON] подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після померлої [PERSON] На підставі поданої заяви приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] була заведена спадкова справа №75.(а.с.11.12). За життя, а саме 03.12.2016 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу однокімнатної квартири №27, яка знаходиться за адресою: проспект Перемоги, буд.8/вулиця Центральна (до перейменування вулиця [PERSON]), буд.34 в м. Бердянськ Запорізької області, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований в реєстрі за №2827 (а.с.21-22). Згідно з п. 2.1 договору продаж квартири здійснено за ціною 40000,00 грн., які продавець одержав до підписання договору. Відповідно до п.4.2 на момент підписання договору продавець передав покупцю предмет договору ( тобто ключі, документи на предмет договору), а покупець прийняв його. Продавець зобовязався не пізніше 01 січня 2017 року здійснити зняття з реєстрації місця проживання зареєстрованих за адресою предмету договору. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду показала, що є сусідкою [PERSON], проживає в сусідньому підїзді, в квартирі №42. Померлу знала з 1978 року. У них були довірчі відносини, остання довіряла їй ключі від своєї квартири, радилася з нею. [PERSON] вже дуже давно погано чула і бачила. Їй робили операцію на оці в м.Запоріжжі. Після операції вона казала, що погано бачить. До неї приходила постійно соціальний працівник [PERSON]. [PERSON] приїжджала до тітки 2 рази на рік, купувала їй речі. Вона завжди була адекватною, розсудливою жінкою, сама могла себе обслуговувати, ходила в магазин. У квітні 2017 року у [PERSON] стався приступ, вона кричала, стукала, сусіди викликали швидку допомогу, але її тоді не госпіталізували. Наступного дня бачила, що вранці підїхало таксі і [PERSON] кудись повезли. З того часу її не бачила. Розмови про продаж квартири [PERSON] ніколи не заводила. Свідок [PERSON] суду показала, що є сусідкою [PERSON], проживає в квартирі №21. Останні 11 років вони тісно спілкувалися з померлою. Був у неї брат, який хотів, щоб вона продала квартиру і переїхала жити до нього. Але вона з ним не спілкувалася. У [PERSON] були напружені стосунки і з братом, і з племінницею. Взагалі у [PERSON] був складний характер. [PERSON] щороку приїжджала до тітки. [PERSON] декілька разів бачила в підїзді. Валентина говорила, що батюшка її привів, вона медичний працівник, у випадку чого вона допоможе їй. [PERSON] погано бачила і погано чула. Про продаж квартири мови взагалі ніколи не було. У 2015р. були у неї психічні відхилення, [PERSON] забирала її до себе в Мурманськ. Потім вона повернулася додому, говорила, що буде помирати в своїй квартирі. Відомо, що [PERSON] періодично використовувала людей, складала на них заповіти взамін надання їй допомоги, але потім скасовувала їх. З [PERSON] вони дуже часто лаялися, не знаходили спільної мови. Фактично допомогу вдома їй надавав соціальний працівник. Останній раз бачила [PERSON] в лютому 2017р. А після лікарні вона до квартири не повернулася. Про її смерть вона дізналася не одразу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] знала, були дружні стосунки. Відповідача вона не знає. Про продаж квартири розмови ніколи не було. В квітні 2016р., коли [PERSON] поїхала додому, [PERSON] запропонувала оформити заповіт на її імя взамін догляду за нею. Запрошувала додому нотаріуса, а потім вмовила її підписати якийсь документ, що саме вона не памятає. Інколи вона допомагала [PERSON] по господарству. На початку листопада 2016 року, на її прохання, взяла їй талончик до лікаря, але [PERSON] відмовилися йти з нею і сказала, що в неї тепер є інша людина, яка буде їй допомагати, і вона скасовує заповіт. З тих пір вони не спілкувалися. До [PERSON] 2 рази на тиждень також приходила соціальний працівник [PERSON]. Але [PERSON] могла сама себе обслуговувати, ходила в магазин, готувала. Останні 2 роки вона погано чула, треба було декілька разів повторювати їй голосно. Робили їй операцію на очах в Запоріжжі, але зір не покращився. Свідок [PERSON], соціальний працівник КУ «Територіальний центр соціального обслуговування (соціальних послуг)» Бердянської міської ради, суду показала, що приблизно 6 років обслуговувала [PERSON] за місцем її проживання. Вона приходила до [PERSON] 2 рази на тиждень в понеділок та четвер, допомагала по господарству. [PERSON] ніколи не говорила їй про те, що [PERSON] пропонувала переїхати жити до неї. З племінницею були напружені стосунки. До [PERSON] приходив священик [PERSON], вона говорила, що саме він порекомендував їй [PERSON]. У 2017р. вона познайомила її з [PERSON], і була нею дуже задоволена. Казала, що квартира буде належати [PERSON]. Тетяна прибирала в квартирі, купувала їй продукти. [PERSON] могла самостійно читати, писати, була грамотною людиною. Були у [PERSON] психічні відхилення, періодично навесні це у неї проявлялося. Обслуговувала [PERSON] вона до травня 2017 року, потім остання написала заяву про відмову від обслуговування. [PERSON] розказувала їй, що спочатку квартиру вона обіцяла переписати на племінницю [PERSON], потім переписувала її на свого брата, потім на [PERSON], а згодом на [PERSON]. Але про оформлення у грудні 2016 року договору купівлі-продажу квартири [PERSON] їй нічого не розказувала. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що з 26.04.2013р. їх сімя орендує квартиру №25, яка належить [PERSON] В сусідній квартирі проживала тітка [PERSON] [PERSON] З [PERSON] спілкувалися часто, у неї були проблеми з психікою, її турбували демони, вона навіть два рази приходила ночувати до них в квартиру. Це почалося в 2015р., вона безпричинно неодноразово викликала міліцію та швидку. В листопаді 2015р. [PERSON] забирала тітку до себе в Мурманськ, повернулася вона в Бердянськ навесні 2016р. Потім у неї стався конфлікт з [PERSON]. [PERSON] ніколи не казала про те, що хоче продати квартиру. Казала, що заповість її [PERSON], дочці [PERSON]. Про те, що квартиру було продано, йому стало відомо навесні 2017р. від позивача, яка показала йому договір. Допитана в якості свідка приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] суду показала, що під час вчинення нотаріальних дій вона зачитує завжди договір особисто вголос, розяснює його сторонам, потім дає їм прочитати його особисто. На її запитання навіщо продає квартиру, [PERSON] сказала, що збирається їхати до родичів. Запитувала у неї про можливість переведення пенсії в інше місто. Ціна в договорі була вказана така, як домовилися між собою сторони. Повний розрахунок був здійснений між сторонами до підписання договору, що підтвердила продавець [PERSON] В договорі додатково було прописано строк звільнення квартири [PERSON] Свідок [PERSON] суду показав, що є священиком. [PERSON] знав більше 20 років. Раніше вона працювала в церкві по вул.[PERSON], продавала свічки. Бував у неї вдома. [PERSON] знає 2 роки. Знає племінницю померлої [PERSON] Відносини між ними були не дуже добрі. [PERSON] ображалася, що племінниця залишила її саму. [PERSON] казала, що хоче виїхати до родичів. Про продаж квартири, а також про те, що квартира перейде до [PERSON] за її догляд, йому нічого не відомо. Після виписки [PERSON] з психіатричної лікарні, він на її прохання відвіз її до дому до [PERSON], оскільки вона не бажала їхати з племінницею [PERSON] З інформації ТОВ «Візус» (а.с.107) вбачається, що [PERSON], [INFO], яка проживала за адресою: [INFO], проходила обстеження та лікування в ТОВ «Візус» у жовтні 2015р. Після обстеження було встановлено діагноз: Тромбоз центральної вени сітківки, підозра на глаукому лівого ока. Вікова макулярна дегенерація, суха форма правого ока. Начальна вікова катаракта, ангіосклероз сітківки обох очей. Рекомендовано: комплексне дообстеження на глаукому обох очей. В подальшому [PERSON] зверталась в медичний заклад у квітні 2016р. При зверненні було проведено комплексне обстеження пацієнтки, встановлено діагноз: набухаючи катаракта, вторинна термінальна глаукома, посттромботична ретинопатія лівого ока. Часткова атрофія зорового нерва, незріла катаракта, вікова макулярна дегенерація, суха форма правого ока. Ангіосклероз сітківки обох очей. З метою зниження внутрішньо очного тиску рекомендовано оперативне лікування набухаючої катаракти лівого ока в умовах стаціонару. Оперативне лікування глаукоми в медичному закладі ТОВ «Візус» не проводилось. З наданої Комунальною установою «Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг» Бердянської міської ради інформації від 12.05.2017р. №381 встановлено, що [PERSON] з 09.06.2016р. уклала договір про соціальне обслуговування (надання соціальних послуг) відділенням соціальної допомоги вдома одинокого (проживаючого самотнього) громадянина, та отримувала 2 рази на тиждень наступні заходи соціальної послуги: покупка та доставка продуктів харчування, медикаментів; вологе прибирання житла; винесення сміття; допомога в оплаті комунальних послуг. [PERSON] отримувала соціальні послуги до травня 2017 року. З травня 2017 року соціальне обслуговування тимчасово припинено на підставі письмової заяви [PERSON] у звязку з відсутністю її за місцем проживання, відїздом до знайомих (а.с.31,88-90). Як було встановлено судом соціальні послуги [PERSON] більше шести років надавав соціальний працівник центру [PERSON] На підставі особистої заяви про відмову від отримання соціальних послуг, [PERSON] з 01.06.2017р. було знято з обслуговування відповідно до наказу про відрахування №73-с/с від 01.06.17р. (а.с.91) За повідомленням Комунальної установи «Бердянський психоневрологічний диспансер» Запорізької обласної ради (а.с.130) гр.[PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], проходила стаціонарне лікування в психіатричному відділенні №3 з 12.04.2017р. по 27.04.2017р. з діагнозом: Легка судинна (атеросклеротична) деменція. Галюцинаторний синдром. Дані для спілкування надані в медичній документації в медичній карті стаціонарного хворого №26: племінниця [PERSON], соціальний робітник [PERSON]. В амбулаторній карті: [PERSON], племінниця [PERSON]. За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Стаття 203 ЦК України, яка визначає основні критерії чинності правочину, вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). У частині першій статті 229 ЦК України розкривається також зміст помилки, яка може призвести до недійсності правочину. Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб тощо. У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", судам роз'яснено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, її стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за договором купівлі-продажу та продовження позивачем проживати у житловому будинку після укладення договору купівлі-продажу. Зазначена правова позиція висловлена і в постановах Верховного Суду України: від 16 березня 2016 року № 6-93цс16, від 27 квітня 2016 року № 6-372цс16, в яких були встановлені подібні правовідносини. Під час розгляду цієї справи судом було встановлено, що [PERSON] після укладення договору купівлі-продажу квартири ніяких реальних дій для виконання договору купівлі-продажу не вчинила, квартиру покупцеві не передала, вона продовжувала проживати у своїй квартирі, сплачувала комунальні послуги, речей з квартири не вивозила, в інше місце проживання не переїжджала, до 01 січня 2017 року, як було передбачено договором купівлі-продажу, з реєстрації за місцем проживання не знялася, тобто правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Позивач [PERSON], яка дала покази як свідок, стверджує, що, [PERSON] особисто говорила їй про те, що вона вважала, що укладає договір довічного утримання з [PERSON] Тобто, вчиняючи такий правочин [PERSON] помилялася, вважаючи, що укладає з [PERSON] договір довічного утримання. Суд вважає, що даний факт знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Крім того, похилий вік [PERSON] (86 років), наявність розладу зору і слуху, наявність психічного розладу здоровя, додатково підтверджує відсутність наміру [PERSON] саме на продаж єдиного житла у похилому віці і обґрунтовує мотиви позову про помилку щодо природи правочину. З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути компенсацію судового збору у розмірі 640,00 грн. На підставі викладено,

Outcome: approved