Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-18 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідачів про виділення майна, що є у спільній частковій власності та припинення правовідносин спільної часткової власності, як виду спільної власності, посилаючись на те, що на підставі витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності їй на правах приватної власності у вигляді спільної часткової власності належить об'єкт нерухомості - 37/100 частин житлового будинку літ. «А», споруда літ. «а», сіни, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. Позивач стверджує, що спільне володіння житловим будинком з відповідачами заважає їй розпоряджатись та користуватись належним їй на правах приватної власності нерухомим майном на свій розсуд. Тож, уточнивши свої позовні вимоги 10.12.2014 року позивач остаточно просить суд: виділити у приватну власність зі спільної часткової власності у житловому будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS], загальною площею 158 кв.м., житловою площею 87,1 кв.м., частку, що складає 37/100 житлового будинку літ. «А» за адресою: [ADDRESS], яка складається з: 1-1 коридор, 1-2 житлова кімната, 1-3 житлова кімната, 1-4 кухня, загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., літ. «а», сіни в окрему квартиру. Позивач в судове засідання не з'явилася, надавши до матеріалів справи заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у її відсутність (а.с.163). Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належними чином, причина неявки суду невідома (а.с.154-161) Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома (а.с.162). Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності сторін без фіксування судового процесу, що відповідає положенням ст.ст.158, 169, 197ЦПК України. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.169, 224 ЦПК України. Дослідивши подану позовну заяву, надавши оцінку зібраним доказам, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, 28.04.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування, відповідно до якого дарувальник [PERSON] безоплатно передав у власність обдарованого [PERSON] 37/100 часток житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 55,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м. (а.с.6-7). На підставі вищевказаного договору, [PERSON] 28.04.2014 року зареєструвала своє право власності на 37/100 житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Згідно відповіді № 326 від 25.02.2014 року з КП «Білгород-Дністровське БТІ», станом на 31.12.2012 року власниками житлового будинку за адресою: [ADDRESS] значилися: 30/100 частин в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 30.07.1993 року; 33/100 частин в рівних частках [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтв про право власності від 12.07.1993 року; 37/100 частин [PERSON] на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 22.04.2008 року (а.с.14). В ході розгляду справи стало відомо, що [PERSON] померла [INFO], [PERSON] померла [INFO], [PERSON] помер [INFO] (а.с.66,104,164). Правонаступниками відповідачів [PERSON] та [PERSON] є [PERSON] (а.с.105), яка є відповідачем по справі, правонаступником за спадщиною [PERSON] є [PERSON], відповідач по справі. Позивач у своєму позові стверджує, що спільне володіння житловим будинком з відповідачами заважає їй розпоряджатись та користуватись належним їй на правах приватної власності нерухомим майном на свій розсуд. За положеннями ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Що ж стосується існуючої у співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені у ст. ст. 364, 367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію припиняється з дня її отримання. Виходячи зі змісту норм ст. ст. 183, 364, 379, 380, ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири кожному співвласнику, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» №7 від 04.10.1991 року, при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Згідно висновку судово-технічної будівельної експертизи №01/01 від 05.02.2015 року, виділити позивачеві належні йому 37/100 часток житлового будинку по [ADDRESS], які складаються із частини житлового будинку літ «А»: 1-1 коридор, 1-2 житлова, 1-3 житлова, 1-4 кухня, загальною площею 5,2 кв.м., житловою площею 33,2 кв.м., технічно можливо, оскільки вони складаються із ізольованої квартири з самостійним виходом та мають в своєму складі житлові та підсобні приміщення, що регламентуються будівельними нормами (а.с.123-135) Експертом зазначається, що виділення 37/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] в окремий об'єкт нерухомості не буде перешкоджати іншим власникам житлового будинку за вказаною адресою в користуванні своїми частками нерухомого майна, так як всі частки співвласників є окремими квартирами, які мають самостійний вихід та ізольовані одна від одної. Експертним дослідженням встановлено, що 37/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] забезпечені електропостачанням від зовнішньої мережі та мають на зовнішній стіні житлового будинку окремий електричний лічильник. Спільних комунікацій, електропостачання, опалення, водопостачання та каналізації з іншими власниками будівлі об'єкт дослідження не має, тому не може перешкоджати іншим власникам будівлі за вказаною адресою користуватися своїми комунікаціями. Враховуючи планувальне розташування приміщень квартири (кутове розташування по фасаду будівлі) є технічна можливість надалі підключення об'єкту дослідження до центральних мереж водопостачання з узгодженням відповідних інстанцій. Зазначений висновок експертизи сторонами не оспорювався та іншими доказами не спростований. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи із зазначених вимог закону, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалися учасники процесу як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved