Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

У жовтні 2017 р. комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» (далі по тексту - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] послуг (далі по тексту - [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачі) про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг в сумі 4 727,64 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. Відповідачі зареєстровані у належній їм на праві власності квартирі [ADDRESS]. Позивач забезпечує надання відповідачам послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій з 01.05.2015. Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, ст. 322 ЦК України, ст. 156 ЖК України відповідачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Проте відповідачі своєчасно та в повному обсязі не сплачували вартість наданих ним послуг, що обумовило виникнення заборгованості в розмірі 4 727,64 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі викликались в судове засідання у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем їх проживання, проте до суду вони повторно не з'явилися без повідомлення причин неявки, письмовий відзив на позов не подали. За таких обставин суд відповідно до положень статей 280, 281 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд встановив такі обставини. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності в рівних частках квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 16.08.2004 (а.с.13) Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об'єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва» від 30.01.2015 № 33, за позивачем закріплено на праві господарського відання об'єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема, будинок [ADDRESS].(а.с.7-10). Для вказаного будинку позивач забезпечує надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що з травня 2015 відповідачі не вносять плату за отримані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв'язку з чим станом на 01.07.2017 утворилась заборгованість в розмірі 4 727, 64 грн. (а.с.11). За приписами статей 319, 322 ЦК України власність зобов'язує, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг визначає Закон України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 р. № 1875-IV (надалі - Закон № 1875-IV). Підпункти 1, 10 пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 1875-IV дають визначення житлово-комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил та визначення комунальних послуг як результату господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо-та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до положень статті 20 Закону № 1875-IV, пункту 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов'язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно статті 32 Закону № 1875-IV розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. З огляду на те, що зобов'язання по оплаті вартості житлово-комунальних послуг покладається на споживача законом, відсутність оформленого між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг в даному випадку на вирішення справи не впливає і не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати таких послуг (постанова Верховного Суду України від 30.10.2013 у справі № 6-59цс13). Згідно з положеннями статей 526, 530, 611 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк (термін), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Оскільки відповідачі добровільно не виконують зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг, порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд відповідно до вимог статті 141 ЦПК України покладає на відповідачів сплачений позивачем судовий збір в сумі 1600 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved