Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

У березні 2018 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 26.09.2012 року по березень 2018 року, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] загальною площею 75,3 кв.м., житловою площею 51,2 кв.м. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 19 вересня 2012 року вона познайомила з [PERSON] , тиждень з ним зустрічалася, а з 26.09.2012 року відповідач переїхав жити до неї в квартиру [ADDRESS] , власником якої була її матір і з того часу вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, для потреб сім`ї спільно придбавали рухомі та нерухомі речі, автомобіль, що перебував у користуванні позивача. Разом з ними проживали також двоє малолітніх дітей позивача від попереднього шлюбу [PERSON] і [PERSON] . [INFO] народилася їх спільна дитина з відповідачем [PERSON] Оскільки дитина народилась у Сполучених Штатах Америки, у свідоцтві про народження у графі батько поставлено прочерк через складність в оформленні документів для повернення до України.На теперішній час в провадженні суду перебуває справа за позовом до [PERSON] про встановлення батьківства. Як стверджує [PERSON] , влітку 2013 року . вони сумісно відпочивали на морі в м. Феодосія , разом з ними також поїхала дочка відповідача від першого шлюбу. У зв`язку з тим, що позивач на початку вересня 2013 року знайшла роботу в м. Києві, разом з [PERSON] і дітьми вони переїхали до околиці Києва. В селі дачного типу Стоянка орендували будинок, діти відвідувала дитячий садочок у с.Гореничі. Відповідач на той час працював на підприємстві «Харківмлин», а позивач в ТОВ «Імекс-бі`перекладачем. Через політичні та суспільні зміни, які відбувались в країни, у квітні 2014 року повернулись до м.Луганська, наприкінці червня 2014 р. виїхали у м.Євпаторія, взявши дітей та дочку відповідача , а у серпні 2014 року переїхали остаточно до м.Харкова. [PERSON] пояснила, що вони разом з відповідачем орендували квартиру [ADDRESS] , відповідач влаштувався менеджером в Українську промислову енергетичну компанію, а позивач після проходження співбесіду не встигла приступити до роботи, оскільки дізналася про вагітність і сторони вирішили, що вона не буде працювати. Зазначає, що у неї був відкритий депозитний рахунок в ВАТ «Дельта Банк», на якому знаходилось 10000 доларів США, також вона отримувала щомісячно аліменти у валюті.Відповідач теж мав вклади, тому вони планували придбати спільну квартиру для проживання і знайшли трикімнатну квартиру, яка повністю задовольняла їх вимогам. 16.04.2016 року за спільні кошти придбали трикімнатну квартиру [ADDRESS] , почали робити ремонт, при цьому всі ремонтні роботи, будівельні матеріали, меблі оплачувала [PERSON] зі свого рахунку, через банківську картку. Після завершення ремонтних робіт перевезли повністю всі речі і меблі з її квартири в м.Луганську та будинку її матері, частину меблів докуповувала в м.Харкові. Відповідач змінив місце роботи, з умовою працювати на своїй машині, тому користувався транспортним засобом матері позивача.У грудні 2016 року , відповідач прийшов в стані алкогольного сп`яніння та вночі виганяв разом з трьома дітьми на вулицю і сказав, що власником квартири є тільки він, а позивачу нічого не належить .З того часу він грошей не приносив, посилаючись на те, що не отримував зарплату та як і після переїзду до м.Харкова, знаходився на її утриманні. Другий конфлікт стався у квітні 2017 року, тому як виявилося, що відповідач купив дочці дорогий телефон і весь час сплачував аліменти на неї, проте не утримання спільної дитини матеріально припинив допомагати. В подальшому стало відомо, що спільні гроші відповідач передавав батькам, які проживають у Російську Федерацію, у лютому 2018 році мати відповідача порадила продати спірну квартиру, придбану за спільні кошти, а отримавши відмову позивача запропонувала розійтися якомога швидше, тому як вмовляла відповідача на переїзд до США, тому як батьки [PERSON] отримали посвідку на проживання і весь час проводили у США у своєї дочки. Ураховуючи те, що згоди про добровільний поділ вказаного майна між сторонами не досягнуто, позивач просив суд встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу , визнати квартиру спільним сумісним майном подружжя та визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири. Заперечуючи проти позову [PERSON] надав відзив на позовну заяву, зазначивши, що дійсно познайомився з позивачем через мережу «Internet» і з осені 2012 р.вони стали спілкуватися, однак до липня 2016 р. перебували виключно в інтимних стосунках, проживаючи окремо, а всі фото, додані позивачем до матеріалів справи, відносяться до періоду спільного проживання після липня 2016 р., а ті, що зроблені до 2016 р. жодним чином не підтверджують факту спільного проживання однією сім`єю та спільного побуту. Зазначає, що у кожного із сторін до знайомства вже були неповнолітні діти і тому вони не бажали зв`язувати себе додатковими зобов`язаннями. Коли переїхали до м.Харкова, квартиру [ADDRESS] орендувала не [PERSON] , а відповідач. Щодо народження у 2015 р. на території США дитини пояснити нічого не може, припускає, що позивач могла перебувати в близьких стосунках не тільки з відповідачем, а й з іншими чоловіками, що підтверджує наявність у неї дітей. Відповідач також посилається на те, щоз 2009 року клав свої особисті гроші на депозитні рахунки до банків. Станом на 2015-2016 роки мав депозитні накопичення у ПАТ "Дельта-банк" і ПАТ « Приватбанку». У липні 2016 р. [PERSON] наполягала на тому, щоб разом зі своїми дітьми переїхати до нього в кв. [ADDRESS] і тому вони почали проживати однією сім`єю саме з липня 2016 р. Квартира набути ним до цього. Може позивач у травні 2016 р. і оформлювала виготовлення меблів кухні для спірної квартири, тому як з травня планували жити разом. [PERSON] стверджує, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження того факту що до травня місяця 2016 року вони проживали разом, як чоловік та дружина, перебували у фактичних шлюбних відносинах між собою, вели спільне господарство, мали сумісний побут, придбали квартиру за спільні кошти. Квартира [ADDRESS] була придбана до початку спільного проживання однією сім`єю з [PERSON] , за особисті кошти, тому вважає вимоги позивача необгрунтованими ( т. 1а.с. 180-185). У відповіді на відзив [PERSON] зазначає, що відповідач жодним чином не спростовує викладені у позові факти проживання єдиною сім`єю з 2012 року. Посилання у відзиві на те, що квартиру за адресою: [ADDRESS] , орендував виключно відповідач не відповідає дійсності. Так, договором оренди, що було додано до позовної заяви, а саме пунктом 1.2 передбачено надання орендодавцем квартири для размещения 4-х осіб. Отже, відповідач укладав договір оренди для проживання сім`ї- сторін та двох малолітніх дітей [PERSON] Це також свідчить про те, що з серпня 2014 року по квітень 2016 року) позивач не був проти спільного проживання, ведення спільного побуту і спеціально для цього орендував вказану квартиру. Про те, що у позивача були діти на момент знайомства з відповідачем [PERSON] відомо і їх двоє, а не «декілька», як зневажливо зазначає відповідач у у відзиві на позов. Позивач пояснила, що на цей час вона не має коштів, є одинокою матір`ю, такий її стан зумовлений в тому числі діями відповідача, який відмовляється від їх спільної дитина, але це ніяк не впливає на вимогу визнання факту проживання однією сім`єю,з 26.09.2012 р. по березень 2018 р. Заперечує проти посилань відповідача на те, що сторони почали проживати однією сім`єю саме з липня 2016, тому як [PERSON] переїхав до позивача наприкінці вересня 2012 р., коли вони проживали разом у м.Луганськ, потім у Києві, наприкінці червня 2014 р. виїхали разом з дітьми до м.Євпаторія, проживали там спільно однією сім`єю до серпня 2014 р. і лише у серпні 2014 р. переїхали до м.Харкова і спочатку орендували квартиру, поки не придбали свою квартиру. Як поясняла позивач, представлені нею фотографії, що додані до позовної заяви , також підтверджують факт сумісного проживання та виховання дітей, а не як наполягає відповідач- на періодичних зустрічах та підтримання інтимних відносини ( т.1 а.с. 207-208). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.03.2018 року, за клопотанням позивача, заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яке належить на праві власності [PERSON] ( т.1 а.с. 149-150). Ухвалою суду від 16.03.2018 року відмовлено [PERSON] у задоволенні клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подачу позовної заяви до [PERSON] та позовна заява залишена без руху( а.с. 153-154). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 04.04.2018 р. відкрито загальне позовне провадження ( а.с. 165-167). Клопотання позивача задоволено та долучено в якості електронного доказу аудіозапис розмови [PERSON] з [PERSON] ( т. 1 а.с. 235). Заява [PERSON] про збільшення розміру позовних вимог та визнання права власності на частину автомобіля Toyota Corola, 2013 року випуску , позивачем не підтримана та повернута ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 27.06.2018 р.( а.с. 199-200, 243,244). Ухвалою суду від 27.06.2018 р. вирішено провести процедуру врегулювання спору за участю судді, провадження у справі запинено ( т. 2 а.с.2-3). 27.07.2018 р. припинено врегулювання спору за участю судді, провадження у справі поновлено, цивільна справа передана до канцелярії суду для повторного автоматизованого розподілу справи ( т.2 а.с. 12-13). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 18.09.2018 р. , додатково 25.04.2019 р. задоволено клопотання представника відповідача, витребувана у ПАТ КБ «ПриватБанк» і ПАТ «Дельта Банк» інформація щодо наявність вкладів та рахунків [PERSON] ( т. 2 а.с. 61). Ухвалою суду від 04.12.2018 р. закрито підготовче провадження ( т. 2 а.с. 176-177,т.3 а.с. 119-120). Суд, вислухавши пояснення сторін , перевіривши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. З матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що [PERSON] та [PERSON] проживали постійно у м.Луганськ і познайомились через мережу інтернет у вересні 2012 р. У зазначений період сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, [PERSON] проживала в [ADDRESS] , разом з дітьми [PERSON] , [INFO] і [PERSON] , [INFO] ( т. 1 а.с. 15, 20. Як стверджувала позивач в судовому засіданні, з 26.09.2012 р. [PERSON] переїхав проживати до неї, а свою квартиру [ADDRESS] з лютого 2013 р. здав у найм. У жовтні 2013 р. вони придбали нову побутову техніку в кредит, холодильник, плазмений телевізор. Наприкінці травня 2013 р. [PERSON] вирішили придбати автомобіль «Toyota Corola», але оскільки кредит їй не надали, кредитний договір на суму 189000 грн. оформив [PERSON] , на його ім`я був зареєстрований автомобіль, кредит сплачено у 2017 р. позивачем Зазначені обставини відповідач відмовився коментувати, посилаючись на те, що автомобіль не є предметом позову. Наданими доказами, а саме договором купівлі-продажу №AW1505/13-137 від 15.05.2013 р., додатком до договору, актом виконаних робіт, договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів підтверджується, що покупцем автомобіля є [PERSON] , але за покупця підпис на всіх документах виконана [PERSON] Вона, як страхувальник, уклала договір страхування транспортного засобу. Згідно довіреності, посвідченої 19.06.2014 р. приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Луганської обл.. Бутаковою І.Г., строком дії до 19.06.2017 р., [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з усіх питань, пов`язаних з реєстрацією, експлуатацією, розпорядженням транспортним засобом ( т. 2 а.с. 199-206). Позивач зазначала, що вона працювала у власному магазині одягу, що належав її матері, зареєстрована як приватний підприємець, мала валютні накопичення, а також отримувала аліменти на картку понад 1100 доларів США щомісячно, відповідач до вересня 2013 р. працював в ТОВ «Укртрансдеталь» ( т. 2 а.с. 207, т. 3 а.с. 1-113). У вересні 2013 р. сторони разом з дітьми [PERSON] виїхали до м.Києва, де проживали до квітня 2014 р.Як стверджував відповідач він знаходився у відрядженні від підприємства «Харківмлин». В той період часу позивач працювала перекладачем ТОВ «Імекс-бі», двічі у лютому та квітні 2014 р. відвідувала Америку, діти знаходились під опікою [PERSON] . У квітні 2014 р. вони повернулись до м.Луганськ, відповідач не працював, а після початку військових дій, наприкінці червня 2014 р. вони разом з дітьми та дочкою відповідача від першого шлюбу, виїхали в м.Євпаторія, де мешкали до серпня 2014р. Ці обставини відповідач не спростовує. Факт сумісного відпочинку за період з 2012 р. по 2017 р. підтверджені наданими [PERSON] фотографіями ( т.1 а.с.63-88). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] -мешканець м.Луганськ підтвердив, що він був сусідом по квартирі [PERSON] Приблизно в 2012 р. разом з нею став постійно проживати [PERSON] , допомагав виховувати дітей, гуляв з ними, діти його називали татом.В той період відповідач мав автомобіль Хюндай, пізніше з`явилась Тойота, якою керувала позивач. У 2014 р. вони разом переїхали в м.Харків. Тричі свідок приїздив на лікування, зупинявся у них у трикімнатній квартирі. Доводи [PERSON] про те, що в м.Луганську він проживав у 2013 р.-2014 р.р. разом з дідом в будинку своїх батьків, оскільки дідусь потребував сторонньої допомоги належними доказами не підтверджені. До показів свідка [PERSON] про проживання відповідача не з [PERSON] , а у квартирі свого діда суд відноситься критично, оскільки нічого конкретного свідок не поясняв, зі слів відповідача знає, що він з 2012 р. став зустрічати з [PERSON] і приблизно у 2015 р. у них погіршились відносини. Як пояснив [PERSON] , у серпні 2014 р. він переїхав проживати до м.Харкова та випадково в цей же період приїхала на постійне проживання [PERSON] з дітьми.Оскільки їй було важко знайти квартиру, вона звернулась до нього про допомогу і він для неї уклав договір оренди, а сам проживав у родичів півроку, до позивача іноді приходит в гості, підтримуючи з нею романтичні відносини. З наданої копії договору оренди від 07.08.2014 р. вбачається, що Орендар [PERSON] прийняв у платне користування квартиру [ADDRESS] для мешкання чотирьох осіб строком на шість місяців ( т. 1 а.с. 51-52). В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] пояснили, що у 2014 р. [PERSON] разом з дітьми і чоловіком [PERSON] приїхала в м.Харків, спочатку орендували квартиру по вул.Гіршмана , а потім [ADDRESS] , разом проживали, вели спільне господарство. Декілька разів свідки приходили до них в гості в літній період, оскільки [PERSON] проживає в Америці і щорічно влітку на два місяці приїздить до Харкова. Свідок [PERSON] , яка працювала вихователем у дошкільному навчальному закладі ясла-садок № 67 пояснила, що [PERSON] з 2014 р. відвідував дитячий садок, його батьки [PERSON] і [PERSON] завжди приходили на дитячі ранки, свята, приводили та забирали дитину з садка, мати дитини активно приймала участь у батьківському комітеті, а коли перебувала на останніх строках вагітності попередила, що вона у березні 2015 р. буде перебувати в Америці. В той період дитину приводив тато, а забирала няня. Крім того, свідок зазначила, що оскільки сім`я була багатодітною, то двічі складалися акти перевірки житлово-побутових умов, які у сторін були задовільні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - подруга позивача стверджувала, що [PERSON] у 2014 р. проінформувала її про переїзд до м. Харкова, а потім запросила взимку 2016 р. в гості.Тоді свідок познайомилася з чоловіком позивача Андрієм , як він представився, перебувала у них до ранку наступного дня, оскільки проживає в Харківській області, діти [PERSON] разом з відповідачем їздили в торговий центр, називали [PERSON] татом. Коли збиралися на прогулянку, відповідач радився з позивачем яку йому одягти куртку, відкривав шафу, в якій знаходився його одяг, у вечірній час купав сина, ходив в магазин за продуктами, допомагав мити посуд. У ванній кімнаті бачила чоловічі та дитячі речі, які сушилися після прання, гелі та косметику для гоління. У розмові подруга поясняла, що вона з чоловіком придбали пральну машинку, шукають квартиру для покупки, але в районі м.Гагарина їх не влаштовують ціни. Коли сторони придбали квартиру, подруга розповідала як рухається ремонт, який вона робить, меблі. Пізніше скаржилася, що вони з чоловіком знаходяться на межі розлучення, подробиці не повідомляла. В судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] стверджували, що їх діти та [PERSON] займаються в хокейній секції при Палаці спорту. На протязі з 2015 р. на заняття сина привозила [PERSON] або її чоловік Андрій , а частіше приходила вся сім`я, разом вони були присутні на іграх, змаганнях.Всі діти називали відповідача татом, він дуже добро до них ставився, молодшу дитину тримав за руку або на руках.Складалося враження гарної, міцної сім`ї . [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] у США, що підтверджується свідоцтвом про народження та відповідним апостілем( т. 1 а.с. 25-27). Як стверджувала в судовому засіданні позивач [PERSON] відмовився зареєструвати дитину на себе для того, щоб позивач отримувала державну допомогу. Після переїзду до м.Харкова відповідач до серпня 2014 р. не працював, влаштувавшись на роботу, його заробіток складав 4000 грн., потім за два роки вдвічі збільшився. Привезені з м. Луганська спільні кошти у розмірі 30 000 доларів [PERSON] передав батькам, тому як їм було дуже потрібно, проти чого [PERSON] не заперечувала, оскільки [PERSON] запевнив, що на придбання квартири гроші у них маються. Оцінюючи стан відносин між [PERSON] і [PERSON] , суд дійшов висновку, що між сторонами існували відносини, притаманні подружжю, про що свідчить тривале та постійне спільне проживання їх за однією адресою однією сім`єю, спільне вирішення побутових питань, придбання майна в інтересах сім`ї, спільне планування майбутнього, наявність між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків , відсутність у обох з них у зазначений період часу інших сімей, з якими б вони постійно проживали, копії фотокарток, починаючи з 2012 року , зокрема і з народженою у 2015 р. дитиною ( т. 1 а.с. 89-147), копія договору оренди. Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 16.04.2016 р. приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою В.О., [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] житловою площею 51,2 кв.м., загальною площею 75,3 кв.м. Продаж за домовленістю вчинено за суму 993 330 грн., що еквівалентна 39 000 доларам США. Пунктом 6 договору покупець повідомив, що нерухоме майно він придбав в особисту приватну власність, за особисті кошти, і на момент посвідчення цього договору в зареєстрованому шлюбі не перебуває та не проживає однією сім`єю з буль -якою особою (т. 1 а.с. 56-58). Факт перебування у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] відповідач від нотаріуса приховав. Позивач підтвердила, що після придбання квартири сторони почали ремонтні роботи. Всі будівельні матеріали, меблі, ремонтні роботи замовляла вона за свої особисті кошти, що підтверджується витягом з банківського рахунку [PERSON] , договором № 107 від 06.05.2016 р. та замовленням від 10.09.2016 р. , розпечаткою розмови позивача з відповідачем ( т. 1 а.с. 61-62, 239). Крім того, меблі були перевезені з її квартири у Луганську, деякі предмети побуту замовлялись в м. Харкові . В квартиру вселились сім`єю у липні 2016 р. Суд відхиляє доводи [PERSON] про те, що сторони стали разом проживати саме з цього часу, оскільки позивачка у липні 2016 р. наполягла на тому, щоб разом зі своїми дітьми переїхати до нього, оскільки після купівлі квартири вона вкладала особисті кошти в ремонт квартири, на свій розсуд замовляла будівельні матеріали, меблі, як і відповідач мала депозитні рахунки в Банках. Стверджуючи, що відповідач вселився у зазначений час, [PERSON] не зазначив місце свого проживання на протязі двох років з серпня 2014 р. по липень 2016 р.в м. Харкові. Не заслуговують на увагу посилання свідка [PERSON] - сестри відповідача про те, що [PERSON] з 2012 р. тільки зустрічався з [PERSON] , до 2014 р. проживав з дідом та через незадовільну роботу вимушений був виїхати до м.Харкова, але випадково разом з позивачем та її дітьми.Зазначені пояснення суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам справи, поясненням свідків. Доводи про те, що у 2016 році відповідач вирішив поновити свої стосунки з [PERSON] та запропонував їй проживати у себе в квартирі не відповідають запереченням [PERSON] на позов, в яких він стверджував, що саме [PERSON] наполягала на своєму проживанні в квартирі однією сім`єю с [PERSON] . Згідно довідки про взяття на облік внутрішньої переміщеної особи, [PERSON] з трьома дітьми фактично мешкає по [ADDRESS] ( т. 1 а.с. 11). За положеннями статті 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. З наведеної норми випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 74 СК України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. При застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визнання осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, та вирішення майнового спору суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Відповідач [PERSON] на обґрунтування своїх заперечень надав виписки з його рахунків у ПАТ «ПриватБанк» і ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на те, що на придбання квартири мав достатні грошові кошти, тому як перед укладенням договору купівлі-продажу в ПАТ «Дельта Банк» отримав 20000 доларів США, а також 200000 грн. від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в ПАТ «ПриватБанк» зняв з карткового рахунку 15300 доларів США та 7202 долари США, які є його особистою власністю. Позивач [PERSON] стверджувала, що станом на період знайомства з [PERSON] , він мав картку із залишком 1000 грн.-2000 грн., якою активно користувався з 2010 р. , оплачував купівлю товарів, поповнював картки мобільного зв`язку, перераховував аліменти .На цю картку надходила його заробітна плата у 2012 році в сумі 1000 грн., що спростовує твердження відповідача про високі заробітки. В свою чергу позивач заявила, що також отримувала 200000 грн. в Фонді гарантування вкладів 21.10.2015р. , мала відкриті рахунки в Банках, надавши виписки щодо свого валютного рахунку в US Bank за період з 2015 р., з якого знімались значні кошти, що витрачались на потреби дітей та сім`ї, а в 2016 р. також і на будівельні матеріали( т. 1 а.с. 55, т. 3 а.с.1-113, 133-143). Як вбачається з інформації, наданої ПАТ «ДельтаБанк» від 04.10.2018 р. та додаткової довідки від 24.05.2019 р. щодо вкладів та рахунків [PERSON] , в процесі виведення неплатоспроможного Банку з ринку процес виплати коштів за вкладами здійснюється наступним чином: в межах гарантованої суми 200 000 грн. виплата здійснювалась Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, в частині, що перевищує гарантовану суму, кошти відносились до певної черги кредиторських вимог, які задовольняються в порядку, передбаченому чинним законодавством, що регулює виведення неплатоспроможних банків з ринку. Між [PERSON] і Банком було укладено: Договір про відкриття поточного рахунку № 013-28251-131213 від 13.12.2013 р., кошти за яким у розмірі 10,74 грн. і 4018,46 грн. перераховано до ФГВФО та на дату формування довідки вважаються виплаченими та отриманими клієнтом через банки партнери у 2015 АБ «Укргазбанк» ; Договір банківського вкладу (депозиту) № 006-20517-301214 від 30.12.2014 року, кошти за яким у розмірі 195970,80 грн. ( 7296,52 дол. США) було перераховано до ФГВФО та на дату формування довідки вважаються виплаченими та отриманими клієнтом через банки партнери у 2015 . Зазначені договори відкрити в період спільного проживання сторін та сума 7296,62 доларів США, що відповідає 200 000 грн. (10,74+4018,46+195970,80=200 000) , виплачена у 2015 році (т. 2 а.с. 68 т. 3 а.с. 124). За договором банківського вкладу ( депозиту) № 014-28251-131213 від 13.12.2013 р., по закінченню терміну дії договору, кошти в повному обсязі у розмірі 20000 доларів США повернуті відповідачу 18.12.1014 р. Проте, зазначені обставини не можуть свідчити про те, що саме ці кошти були витрачені [PERSON] на придбання квартири у квітні 2016 р. З наданих суду виписок по особовим рахункам за договорами між ПАТ КБ «ПриватБанк» і [PERSON] випливає, що сума 7202,65 доларів США не була виплачена відповідачу, а 03.03.2016 переказана на вклад «до запитання» для продовження депозитного договору від 27.02.2014 р. ( т. 1 а.с. 71). Крім того, сума 15300,66 доларів США 12.01.2016 р. також не була виплачена, а відбувся переказ на вклад для продовження депозитного договору від 08.01.2014 ( т. 2 а.с. 132). У листопаді 2014 [PERSON] проводив обмін грошових сум та направляв 15.11.2014 р. суму 15700 доларів США та 15800 доларів США своєму батькові [PERSON] на розрахунковий рахунок в Росії ( т. 2 а.с. 216-218). З наданих суду виписок з особових рахунків вбачається, що вклади на ім`я [PERSON] були відкриті у період проживання з [PERSON] , безпосередньо з рахунків гроші продавцю за придбану квартиру у квітні 2016 р. не переказував, отже доводи відповідача про його особисті кошти, зароблені ним до перебування з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах та витрачені на придбання спірної квартири, не знайшли свого підтвердження. Виписки з особових рахунків не спростовують презумпцію спільного майна подружжя , оскільки не доведено, що саме кошти, отримані за декілька років до придбання квартири, він витратив на оплату за квартири. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що сторони у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу придбали спірну квартиру [ADDRESS] , а тому квартиру слід вважати спільної сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] , застосувавши положення частини першої статті 70 СК України, згідно яких у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, та визнає за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири. Відповідачем не надано достатніх та належних доказів на підтвердження своїх заперечень про відсутність між ним та позивачем [PERSON] відносин, притаманних подружжю, спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірної квартири за їх спільні сумісні кошти . За правилами статтей 133, 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 5797 грн. 71 коп. На підставі викладеного і

Outcome: approved