Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 09 жовтня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2612, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі - 139 060,00 грн. зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 08 жовтня 2020 року. Відповідні до п. 3.3.3, п. 3.3.4 кредитного договору, позичальник зобов'язаний був повернути кредит у сумі 139 060,00 грн., та своєчасно сплачувати проценти за користуванням кредитом щомісячними платежами шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань. Позивач виконав умови кредитного договору надавши позичальнику кредит, однак відповідач не виконував належним чином передбачені договором зобов'язання, у зв'язку із чим утворилась заборгованість за кредитним договором яка станом на 07 травня 2018 року становить - 71017,33 грн., та складається із: - заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) - 67275,48 грн.; - заборгованості по нарахованим відсоткам - 3614,97 грн.; - інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості - 82,16 грн.; - трьох процентів річних від суми заборгованості - 44,72 грн. У зв'язку із чим, позивач просив суд стягнути вказані кошти з відповідача на його користь. Відповідно до ч. 5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (а.с. 12). Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 06 серпня 2018 року надати відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішивши справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягають задоволенню. Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, 09 жовтня 2013 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 2612, за умовами якого позивач надав [PERSON] кредит в сумі - 139 060,00 грн. зі сплатою 10,5 % річних за користування кредитом із кінцевим терміном повернення 08 жовтня 2020 року. Відповідні до п. 3.3.3, п. 3.3.4 кредитного договору, позичальник зобов'язаний був повернути кредит у сумі 139 060,00 грн., та своєчасно сплачувати проценти за користуванням кредитом щомісячними платежами шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань (а.с. 4-6). У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…». У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно із положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" від 17 грудня 2013 року № 14, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору, [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого, станом на 07 травня 2018 року утворилась заборгованість в розмірі - 71017,33 грн., яка складається із: заборгованості за основним боргом (тіло кредиту) в сумі - 67275,48 грн.; заборгованості по нарахованим відсоткам в сумі - 3614,97 грн.; інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості в сумі - 82,16 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості в сумі - 44,72 грн., що стверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с. 14,15). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно із ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, на підставі ч. 2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процентів не встановлений договором або законом. На підставі ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника відповідних коштів. Суд визнає правильним представлений позивачем розрахунок періоду і суми заборгованості, що утворилася у відповідача [PERSON] та таким, що відповідає умовам укладеного кредитного договору. Судом встановлено і доведено належними та допустимими доказами, що відповідач [PERSON] порушив умови кредитного договору у зв'язку із чим, у нього виникла заборгованість, яка на час розгляду справи не погашена. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача втрат від інфляційних процесів за невиконання зобов'язань та трьох відсотків річних, суд враховує наступне. На підставі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлені договором або законом. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року, за змістом статті 552,частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. Суд вважає правильним наданий позивачем розрахунок інфляційних витрат від прострочених сум заборгованості в сумі 82,16 грн. та 3 % річних від прострочених сум заборгованості в сумі - 44,72 грн. За приписами п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позов судом повністю задоволений, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1 762,00 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved