Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У вересні 2014 року ТОВ «Мігфінанс» звернулося до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що ТОВ «Мігфінанс», яке має право провадити фінансову діяльність та основним видом діяльності якого є надання фінансових послуг, укладено з відповідачкою в письмовій формі договір позики від 26.12.2013р. №2013-02-00118 (далі - договір позики), згідно з п.1 якого ТОВ «Мігфінанс» надає позичальнику короткострокову позику з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 договору позики позичальник зобов'язався повернути позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в обумовлений термін. Згідно з видатковим касовим ордером позичальнику видано позичкові кошти в розмірі, обумовленому договором позики. Однак, як вказує позивач, незважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення отриманої позики, свої зобов'язання позичальником не виконуються. Відповідачкою не повернуто позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в строк, обумовлений пунктом 3.1 договору. Посилаючись на правила ст.ст.1046-1050 Цивільного кодексу України від 16.01.2003р. (далі - ЦК), позивач просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Мігфінанс» за договором позики грошову суму усього 12 994грн., у тому числі: - 1 200 грн. - основний борг; - 5 856 грн. - проценти за користування позикою; - 5 688 грн. - пеня за весь час прострочення; - 250 грн. - штраф. У ході судового розгляду справи позивач ТОВ «Мігфінанс» неодноразово збільшував розмір позовних вимог. У своїй заяві про збільшення розміру позовних вимог від 28 жовтня 2014 року позивач остаточно просив суд стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Мігфінанс» за договором позики грошову суму усього 16 018,00грн., у тому числі: - 1 200 грн. - основний борг; - 7 368 грн. - проценти за користування позикою; - 7 200 грн. - пеня за весь час прострочення; - 250 грн. - штраф. Оскільки зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи відповідача [PERSON] невідоме, її викликано в суд через оголошення у пресі (витяг з примірника газети «Одеські вісті» від 22.11.2014р. №129 (4694) є у справі). Згідно з правилами, що передбачені ч.9 ст.74 ЦПК, з опублікуванням в пресі оголошення про виклик відповідач [PERSON] вважається повідомленою про час і місце розгляду справи, призначеного судом на 27.11.2014р. о 15год. 00хв. Позивач через канцелярію суду звернувся із заявою від 27 листопада 2014 року про розгляд справи та розподіл судових витрат, у якій, зокрема, просив суд ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, вказавши, що представнику ТОВ «Мігфінанс» відомі порядок та наслідки розгляду справи в порядку заочного провадження. Крім того, у своїй заяві від 27 листопада 2014 року ТОВ «Мігфінанс» підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, а також не заперечував щодо проведення судового засідання 27.11.2014р. о 15год. 00хв. за відсутності його представника. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце розгляду справи була сповіщена належним чином у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки відповідачка суду не повідомила. Оскільки позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи за правилами, передбаченими ст.ст.224, 225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали цивільної справи та оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов ТОВ «Мігфінанс» підлягає задоволенню. Між сторонами виникли цивільні правовідносини, що регулюються положеннями параграфу 1 «Позика» глави 71 книги п'ятої «Зобовязальне право» ЦК України. Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Позивач ТОВ «Мігфінанс» зареєстроване у м.Харкові, як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру від 23.10.2012р., а також здійснює свою підприємницьку діяльність на території Одеської області. ТОВ «Мігфінанс» має право провадити фінансову діяльність, а основним видом діяльності підприємства є надання фінансових послуг, як вбачається з довідок Головного управління статистики у Харківській області, виданих у жовтні 2012 року. У судовому засіданні встановлено, що позивачем ТОВ «Мігфінанс» (інакше також „позикодавець"), з одного боку, та відповідачем [PERSON] (інакше - „позичальник"), з другого боку, відповідно до вимог ст.ст.1046-1050 ЦК укладено в письмовій формі договір позики від 26.12.2013р. №2013-02-00118 (далі - договір позики), згідно з п.1 якого ТОВ «Мігфінанс» надає позичальнику короткострокову позику з нарахуванням відсотків у розмірі 2% за кожен день користування позичальником грошовими коштами (732% річних). Відповідно до п.3.1 договору позичальник зобов'язався повернути позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в термін, обумовлений договором, а саме, до 01.01.2014р. Згідно з видатковим касовим ордером від 26.12.2013р. позичальнику видано позичкові кошти в розмірі, обумовленому договором позики. Однак, незважаючи на закінчення встановленого договором строку повернення отриманої позики, свої зобов'язання позичальником не виконано, а саме, відповідачкою [PERSON] не повернуто позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в строк, обумовлений пунктом 3.1 договору позики. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права. Відповідно до п.5 ч.2 ст.16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Оскільки відповідачем [PERSON] не надано суду доказів на підтвердження того, що нею повернуто позикодавцю отриману позику та відсотки за користування нею в строк, обумовлений пунктом 3.1 договору позики, позовні вимоги ТОВ «Мігфінанс» суд визнає обгрунтованими, а тому позов ТОВ «Мігфінанс» підлягає задоволенню. Наданий позивачем уточнений розрахунок заборгованості за договором позики, згідно з яким станом на 28 жовтня 2014 року розмір заборгованості складає 16 018 грн. 00 коп., відповідає матеріалам справи та повністю узгоджується з вимогами закону, оскільки до складу цієї суми позивачем обгрунтовано включено: - 1 200 грн. - основний борг; - 7 368 грн. - проценти за користування позикою; - 7 200 грн. - пеня за весь час прострочення; - 250 грн. - штраф, Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Пунктом 6 ч.3 ст.79 ЦПК передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, суд вправі стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Мігфінанс» судові витрати, зокрема: - судовий збір (ч.ч.1, 2 ст.79 ЦПК); - витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (п.6 ч.2 ст.79 ЦПК). При цьому судом беруться до уваги роз'яснення, наведені в п.49 постанови Пленуму ВССУ від 17.10.2014р №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», про те, що: «…Витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (пункт 6 частини другої статті 79 ЦПК), відносяться до витрат, пов'язаних із вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи (стаття 87 ЦПК). При цьому зазначені витрати на будь-якій стадії процесу несе позивач, якщо заявить таке клопотання… Після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, підлягають розподілу судом відповідно до статті 88 ЦПК…». Тому, розподіляючи судові витрати між сторонами, суд присуджує з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Мігфінанс» судові витрати, зокрема: - кошти, внесені позивачем на оплату судового збору, у сумі 243,60 грн.; - витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, у сумі 120,00 грн., що підтверджені квитанцією редакції газети «Одеські вісті» від 19.11.2014р. №845.

Outcome: approved