Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], в зв'язку з невиконанням ним своїх батьківських обов'язків. Крім того, в позовні заяві, поданій до суду, просила змінити розмір стягуваних аліментів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в частині позбавлення батьківських прав відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначили, що відповідач [PERSON], як батько неповнолітнього сина [PERSON], не приймає участі в його вихованні з березня 2008 року, матеріальної допомоги на дитину не надає, життям дитини не цікавиться на протязі багатьох років, в зв'язку з чим вважають, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того, позивачка подала письмову заяву про залишення позовних вимог в частині зміни розміру аліментів без розгляду. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про що в матеріалах справи наявні поштові повідомлення та розписки. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо немає відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 цього ж Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка не заперечувала щодо заочного розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача, та згідно до ст. 169 ЦПК України винести заочне рішення. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала в зареєстровано шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 18 червня 2009 року, що підтверджено даними копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого ВРАЦС Славутського МРУЮ. Батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], є сторони по справі, що підтверджується даними копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 01 жовтня 2007 року. Малолітній [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що підтверджується даними довідки про склад сім'ї № 118 від 16 квітня 2015 року, виданої Манятинською сільською радою Славутського району Хмельницької області. Згідно висновку органу опіки та піклування Славутської райдержадміністрації, зареєстрованого за вихідним номером 02-37-720/2015 від 05 березня 2015 року, відповідач [PERSON] з 2008 року не займається вихованням сина, не відвідує і не спілкується з ним, не цікавиться його здоров'ям, навчанням та шкільним життям, не підтримує зв'язків з класним керівником, в зв'язку з чим було визнано факт ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків та прийнято рішення про доцільність позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування Славутської райдержадміністрації Трофімюк Н.В. підтримала висновок служби та висловила позицію про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засіданні підтвердив факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, пояснивши, що перебуває з позивачкою у шлюбі, має з нею двох спільних дітей, а також висловив бажання усиновити малолітнього [PERSON], оскільки з трирічного віку займається його виховання, матеріально забезпечує, фактично замінивши йому рідного батька. Підтвердив у судовому засіданні, що рідний батько не спілкується з дитиною, жодного разу його не навідував та не телефонував. Прокурор Гнатко О.С. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, висловила думку про доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Судом об'єктивно встановлено, що відповідач участі у вихованні малолітнього сина не приймає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Відповідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини (далі Конвенції), суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 27 Конвенції батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ніяких перешкод для спілкування відповідача з дитиною не було, проте він не виявляв і не виявляє бажання бачитися з нею, дбати про її духовний і фізичний розвиток, а тому наведене свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими правами та обов'язками. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав є законними, підставними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. В частині розгляду позовних вимог з приводу зміни розміру аліментів, визнав за необхідне залишити вказані вимоги без розгляду в зв'язку з відмовою позивачки. Судові витрати позивачки по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 243,60 гривень, підтвердженні квитанцією № 20 від 17 квітня 2015 року, підлягають стягненню з відповідача на її користь, відповідно до положень статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved