Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, про визнання права на частку в майні колишнього колгоспного двору. В обґрунтування позовних вимог вказав, що дворогосподарство по [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 роки відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були голова двору [PERSON] , його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК Української PCP, кожен з вище перелічених членів колгоспного двору має право по 1/5 частці в даному господарстві. [INFO] померла мати позивачів [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частку дворогосподарства по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не склала, а тому вступають в дію норми спадкування за законом. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [INFO] [PERSON] були її діти [PERSON] та [PERSON] . Спадщину прийняв її син [PERSON] , оскільки проживав разом з матірю на день її смерті та вступив в управління та володіння спадковим майном. Донька [PERSON] спадщину не прийняла, оскільки не проживала разом із матір`ю. На спадщину не претендує. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частку дворогосподарства по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому вступають в дію норми спадкування за законом. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [INFO] [PERSON] були його діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Спадщину прийняв його син [PERSON] , оскільки проживав разом з батьком на день його смерті та вступив в управління та володіння спадковим майном. Інші спадкоємці за законом спадщину не прийняли, оскільки не проживали разом із батьком. На спадщину не претендують. Постановою нотаріуса позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. Таким чином оформлення спадщини в нотаріальному порядку не можливе. Представник позивача просить визнати за [PERSON] право власності на 1/5 частку домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] та право власності на 1/5 частку домоволодіння, розташоване по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Визначити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час в домоволодінні, яке розташоване по [ADDRESS] . В підготовчому судовому засіданні представник позивачыв не з`явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, також просив про винесення рішення у підготовчому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, оскільки представник відповідача визнав позов в повному обсязі. Представник відповідача в підготовчому судовому засіданні не з`явився, однак направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов визнає в повному обсязі. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Матеріалами справи судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що складений актовий запис № 28 сільською радою с. Драниця Новоселицького району, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народилася [PERSON] , про що складений актовий запис № 46 ільською радою с. Драниця Новоселицького району, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . [INFO] народився [PERSON] , про що складений актовий запис № 10 виконавчим комітетом диновецької сільської ради Новоселицького району, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Дворогосподарство по [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 роки відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були голова двору [PERSON] , його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року «Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності». Тобто, зазначене дворогосподарство відповідно до вимог ЦК України в редакції 1963 року належало п`ятьом членам двору на праві спільної власності у рівних частках. А тому власники даного дворогосподарства [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] мали рівні часки по 1/5. Стаття 380 ЦК України зазначає, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. [INFO] померла [PERSON] , про що складений актовий запис № 34 виконавчим комітетом Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частку господарство по [ADDRESS] . Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Так відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При житті [PERSON] заповіту не склала, а тому згідно ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) вступають в дію норми спадкування за законом. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [INFO] [PERSON] буи її діти [PERSON] та [PERSON] . Спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] прийняв її син [PERSON] , оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою № 1600 від 08 жовтня 2019 року виданою Диновецькою сільською радою Новоселицького району. Донька [PERSON] спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] не прийняла, оскільки не проживала разом із матір`ю на день її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Згідно ч. 1 п. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. [INFO] помер [PERSON] , про що складений актовий запис № 64 виконавчим комітетом Диновецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області Після його смерті відкрилася спадщина на 1/5 частку дворогосподарства по [ADDRESS] . Згідно ст.. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За життя [PERSON] заповіту не склав, а тому згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України вступають в дію норми спадкування за законом. Єдиними спадкоємцями за законом після смерті [INFO] [PERSON] були його діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадщину за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] своєчасно прийняв [PERSON] , оскільки проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою № 1597 від 08 жовтня 2019 року виданою Диновецькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області. [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті [INFO] батька [PERSON] не прийняли, оскільки не проживали разом із батьком на день його смерті. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Постановою нотаріуса від 08 жовтня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] , після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи те, що позивач [PERSON] своєчасно прийняв спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] та після смерті [INFO] батька [PERSON] , тому суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог. Представник позивача просить також визначити [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час в домоволодінні, яке розташоване по [ADDRESS] . Дворогосподарство по [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 роки станом відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були голова двору [PERSON] , його дружина [PERSON] та діти [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25.05. 1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні двору. Отже, на момент припинення колгоспного двору його членами були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а тому вказане майно належало їм на праві спільної власності у рівних частках, а саме по 1/5 частці. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи, що вказане господарство дійсно відносилося до колгоспного двору, членами якого були позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на той час і значиться на теперішній час, станом на 15 квітня 1991 року у позивачів, як бувших членів колгоспного двору виникло право власності у майні колгоспного двору на 1/5 частку, а тому суд дійшов висновку про визначення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по 1/5 частці в майні колишнього колгоспного двору, що збереглося на теперішній час в домоволодінні, яке розташоване по [ADDRESS] . Суд вирішуючи питання, щодо судових витрат приймає до уваги, що позивачем [PERSON] понесені судові витрати по сплаті судового збору відповідно до квитанцій № 0.0.1502627982.1 від 22 жовтня 2019 року в загальній сумі 2321 грн. (дві тисячі триста двадцять одна гривня), які є обґрунтованими та пропорційними заявленому позову. Відповідно до вимог ч.1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Суд враховуючи, що представник відповідача визнав заявлені позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тобто у процесі підготовчого судового засідання, що і стало підставою для винесення рішення по суті заявлених позовних вимог, тому на підставі викладеного суд вважає за необхідним повернути з державного бюджету 1160 грн. сплаченого при поданні позову на користь [PERSON] .

Outcome: approved