Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-02 00:00:00

Позивач т.в.о. командира військової частини [NUMBER] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього коштів за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення із списків особового складу частини в сумі 4946,40 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Наказом командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 31.05.2016 року №115 [PERSON] , як військовослужбовця військової служби за контрактом солдата, який 31.05.2016 року прибув з військової частини польова пошта [NUMBER] с.Старичі для подальшого проходження військової служби, з 31.05.2016 року було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта [NUMBER] на всі види забезпечення. Відповідно, [PERSON] вважався таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частин польова пошта [NUMBER] . Згідно картки №2730 обліку матеріальних засобів особистого користування від 31.05.2016 року, Міністерством оборони України в особі військової частини польова пошта [NUMBER] [PERSON] видано речове майно, згідно визначених норм.Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 06.01.2018 року №5 [PERSON] , як військовослужбовця військової служби за контрактом солдата, який перебуває у розпорядженні командира військової частини [NUMBER] з 05 січня 2018 року звільнено з військової служби відповідно до підпункту «г» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили) пункту 1 частини 8 статті 26 Закон)' України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу військової частини [NUMBER] та знято з усіх видів забезпечення. Також, з 05.01.2018 року [PERSON] вважається таким, що справи у військовій частині [NUMBER] здав та вибув до [INFO] для постановки на військовий облік.На момент виключення із списків особового складу військової частини [NUMBER] та зняття з усіх видів забезпечення, згідно Довідки - розрахунку №83 від 06.01.2018 року за Відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: черевики типу Б - 1 пара, штани утеплені н/з - 1 к-т, куртка утеплена н/з - 1 к-т, куртка ВВЗ - 1 к-т, штани ВВЗ - 1 к-т, костюм польовий бавовняний - 1 к-т, рукавички напіввовняні - 1 к-т, шапка феска - 1 к-т на загальну суму 5 272,14 грн. Так, наказом командира військової частини [NUMBER] від 06.01.2018 року №5 визначено, утримати з грошового забезпечення [PERSON] кошти за недонос речового майна у розмірі 5 272,14 грн. згідно довідки-розрахунку №83. Поряд з цим, згідно витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] з Відповідача стягнуто 325,74 грн і на даний час, сума його заборгованості перед державою в особі військової частини за недонос речового майна, строки носіння якого не вийшли складає 4 946,40 грн., яка станом на сьогоднішній день Відповідачем не погашена.Рекомендованим листом від 20.06.2018 року №2509 військовою частиною [NUMBER] повідомлено Відповідача про необхідність сплатити кошти за недонос речового майна, строки носіння якого не вийшли в сумі 4 946,40 грн. на розрахунковий рахунок, зазначений у вказаному листі. Проте, станом на сьогоднішній день, сума заборгованості, яка рахується за [PERSON] на розрахунковий рахунок військової частини [NUMBER] не поступила та відповідь на вищевказаний лист від Відповідача на адресу військової частини не надходила. Виходячи з наведених вище доводів, позивач просить суд стягнути із відповідача кошти за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення із списків особового складу частини в сумі 4946,40 грн. та сплачений судовий збір. Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 28 січня 2019 року відкрито провадження у справі за позовною заявою військової частини [NUMBER] , до [PERSON] про стягнення коштів та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] , будучи повторно належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, для участі у розгляді справи не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не направив, а тому за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення. За вказаних обставин,з підстав передбачених ч.2ст.247ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно до наказу командира військової частини польова пошта [NUMBER] (по стройовій частині) від 31 травня 2016 року №115 [PERSON] , як військовослужбовця військової служби за контрактом солдата, який 31.05.2016 року прибув з військової частини польова пошта [NUMBER] с.Старичі для подальшого проходження військової служби, з 31.05.2016 року було зараховано до списків особового складу військової частини польова пошта [NUMBER] на всі види забезпечення. Відповідно, [PERSON] вважався таким, що перебуває у розпорядженні командира військової частин польова пошта [NUMBER] . Відповідно до картки №2730 обліку матеріальних засобів особистого користування від 31 травня 2016 року, Міністерством оборони України в особі військової частини польова пошта [NUMBER] [PERSON] видано речове майно, згідно визначених норм. Як слідує із довідки військової частини [NUMBER] №5183 від 19 листопада 2018 року, відповідно до спільної директиви МО України та ГШ ЗС України від 26 квітня 2017 року №Д-322/15дск, директиви командувача військ ОК «Захід» від 27 квітня 2017 року №Д-6дск та розпорядження начальника штабу-першого заступника командира військової частини [NUMBER] від 31 травня 2017 року №501/4/1/755, військова частина польова пошта [NUMBER] з 01 липня 2017 року перейшла на умовне найменування «військова частина [NUMBER] ». Наказом командира військової частини [NUMBER] (по стройовій частині) від 06.01.2018 року №5 [PERSON] , як військовослужбовця військової служби за контрактом солдата, який перебуває у розпорядженні командира військової частини [NUMBER] з 05 01 2018 року звільнено з військової служби відповідно до підпункту «г» (у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили) пункту 1 частини 8 статті 26 Закон)' України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено із списків особового складу військової частини [NUMBER] та знято з усіх видів забезпечення. Також, з 05.01.2018 року [PERSON] вважається таким, що справи у військовій частині [NUMBER] здав та вибув до [INFO] для постановки на військовий облік. Крім того Наказом командира військової частини [NUMBER] від 06 січня 2018 року №5 визначено, утримати з грошового забезпечення [PERSON] кошти за недонос військового майна у розмірі 5272,14 грн грн. згідно довідки-розрахунку №83. Згідно Довідки - розрахунку №83 від 06.01.2018 року за Відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли, а саме: черевики типу Б - 1 пара, штани утеплені н/з - 1 к-т, куртка утеплена н/з - 1 к-т, куртка ВВЗ - 1 к-т, штани ВВЗ - 1 к-т, костюм польовий бавовняний - 1 к-т, рукавички напіввовняні - 1 к-т, шапка феска - 1 к-т на загальну суму 5 272,14 грн. З витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань військової частини [NUMBER] убачається, що з Відповідача стягнуто 325,74 грн і на даний час, сума його заборгованості перед державою в особі військової частини за недонос речового майна, строки носіння якого не вийшли складає 4 946,40 грн., яка станом на сьогоднішній день Відповідачем не погашена. Рекомендованим листом від 20.06.2018 року №2509 військовою частиною [NUMBER] повідомлено Відповідача про необхідність сплатити кошти за недонос речового майна, строки носіння якого не вийшли в сумі 4 946,40 грн на розрахунковий рахунок, зазначений у вказаному листі, однак сума заборгованості на адресу військової частини не надходила. Проаналізувавши надані докази, суд приходить до переконання що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно абз. 1 ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі-Закон), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п.2 Розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29.04.2016 №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.05.2016 за №768/28898 (надалі - Інструкція), основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період. Відповідно до абз.7 п.4 Розділу III Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Відповідно до вимог ст.ст.1, 4, 7 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України; військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо; особи винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом. Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23.06.1995 №243/95-ВР (надалі - Положення), визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно п.2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Пунктом 6 Положення, передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані, діями яких заподіяно шкоду державі, можуть добровільно відшкодувати її повністю або частково. Ці особи за згодою командира (начальника) військової частини можуть відновити пошкоджене майно. Відшкодування шкоди натуральним рівноцінним майном не допускається в разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки тощо, які не можуть перебувати у власності громадян. Згідно п.14 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі, а ч.2 цієї етапі визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1212 ЦК України\~визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зважаючи на ті обставини, що відповідач звільнений з військової частини [NUMBER] у зв`язку із обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, позивач має право на утримання з нього вартості предметів майна особистого користування, строки носіння якого не вийшли. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, відповідач, як колишній військовослужбовець військової частини [NUMBER] , згідно вимог вищевказаних нормативно-правових актів повинен відшкодувати військовій частині [NUMBER] кошти за отримане ним речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення зі списків особового складу частини, у розмірах, вказаних у позовній заяві, а тому позов підлягає до задоволення. Понесені позивачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved