Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Український державний науково - дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» , в якій посилається на те, що 28.07.2015 року була прийнята на підприємство прибиральницею службових приміщень. 31.10.2016 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію. За період роботи їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Згідно довідки підприємства №83 від 28.11.2016 року станом на 01.11.2016 року заборгованість по заробітній платі становила 4914,43 грн. Ця заборгованість, незважаючи на її прохання не була виплачена. Фактична заробітна плата за два останні місяці роботи 1675,92 грн. Кількість фактично відпрацьованих робочих днів - 44 (1675,92грн. : 44=38,09 грн. Враховуючи приписи «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року розмір середньо місячної заробітної плати складає 38,09 грн. 277 днів(без врахування вихідних та святкових) = 10550,93грн. Сума компенсації станом на день подачі позову за період з листопада 2015 року по вересень 2016 року складає 1326,11 грн. Просить стягнути з під підприємства на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 4914,43 грн., компенсацію за нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 1326,11 грн. та середній заробіток за час затримки при звільненні в сумі 10550,93 грн. Наполягає на ухваленні заочного рішення, оскільки представник відповідача ухиляється від судового розгляду та добровільної сплати заробітної плати, яке не сплачена з моменту звільнення, з 31.10.2016 року, незважаючи на її прохання. На її думку, вона надала суду достатньо доказів для задоволення позовних вимог про стягнення заробітної плати. Представник Державного підприємства «Український державний науково - дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу» в період 03.04. 2018 року по 30 липня 2018 року в судове засідання не з'явився і не повідомив про поважні причини свої неявки, заяви про розгляд справи за відсутності представника підприємства не направлено, відзиву або заперечень на позовну заяву не надано, незважаючи на те, що суд належним чином повідомив підприємство про дату, час та місце судового розгляду. За таких обставин суд вважає за можливе згідно зі ст.280 ЦПК України розглянути позовні вимоги за відсутності представника позивача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, взявши до уваги позицію позивача, дослідивши письмові докази у справі вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено. 28.07.2015 року [PERSON] була прийнята прибиральницею на ДП «Український державний науково-дослідний і проектний інститут азотної промисловості і продуктів органічного синтезу». 31.10.2016 року була звільнена з займаної посади за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (ч.1 ст.38 КЗпП України). Вказані обставини підтверджуються копією трудової книжки , яка приєднана до позовної заяви та оглянута при судовому розгляді. Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За період роботи, позивачці була нарахована, але не виплачена заробітна плата. Так, згідно довідки відповідача про доходи з 01.11.2015 року до 31.10.2016 року було нараховано за листопад 2015 року - 388,52 грн., за грудень -'355,96 грн., за січень 2016 року - 260,07 грн., за лютий - 310,82 грн., за березень - 372,62 грн., за квітень - 234,54 грн., за травень - 307,52 грн., за червень - 196,84 грн., за липень - 648,31 грн., ха серпень - 1018,56 грн., за вересень - 657,36 грн. Загальна сума доходу складає 4751,12 грн. Згідно довідки відповідача за вих. № 83 від 28.11.2016 року заборгованість по заробітній платі станом на 01.11.2016 року складає 4914,43 грн. Ця заборгованість, не дивлячись на прохання позивачки, відповідачем не була виплачена. Згідно зі ст. 115 КЗпП України і ст. 24 Закону «Про оплату праці» роботодавець зобов'язаний виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором (або нормативним актом роботодавця, погодженим із профспілкою), не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, і не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» та Постанова ВСУ від 29.01.2014 року по справі N° 6-144цс13 (№ в ЄДРСРУ 37007895). Більше того, сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (Постанова ВСУ від 03.07.2013 року по справі № 6-60цс133 (№ в ЄДРСРУ 32532907). Таким чином, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. Відповідно до пункту 8 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Отже, 1675,92 грн - фактична заробітна плата за останні 2 місяця роботи): 44 (кількість фактично відпрацьованих робочих днів за два останні місяці роботи) = 38,09 грн. Враховуючи приписи «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 року, розмір середньомісячної заробітної плати складає: 38,09 грн. х 277 днів (без врахування вихідних та святкових) = 10550,93 грн. Разом з тим, якщо виплата зарплати затримується на один і більше календарних місяців, відповідач зобов'язаний нарахувати та виплатити працівникам компенсацію втрати частини заробітної плати (ст. 34 Закону «Про оплату праці» та ст. 1, 2 ЗУ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати"). Компенсації підлягає грошовий дохід (разом із сумою індексації), який одержується у гривнях на території України та не має разового характеру (ч. 2 ст. 2 Закону). Відповідно до ст. З Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). За повідомленням Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2015 - 2018 роки (помісячно) становить: 01 02 03 04 05 06 07 08 09 10 11 12 ^ 2015 103,1 105,3 110,8 114,0 102,2 100,4 99,0 99,2 102,3 98,7 102,0 100,7 143,3 2016 100,9 99,6 101,0 103,5 100,1 99,8 99,9 99,7 101,8 102,8 101,8 100,9 112,4 2017 101,1 101,0 101,8 100,9 101,3 101,6 100,2 99,9 102,0 101,2 100,9 101,0 113,7 2018 101,5 100,9 101,1 Виходячи із викладеного, компенсація за не виплачену заробітну плату за листопад 2015 року в сумі 388.52 грн.. складає: 388,52 * 1,332 = 517,51 - 388,52 = 128,99 грн. в сумі 355.96 грн за грудень 2015 року складає: 355,96 * 1,323 = 470,94 - 355,96 = 114,98 грн. в сумі 260.07 грн за січень 2016 року: 260,07 * 1,311 = 340,95 - 260,07 = 80,88 грн. в сумі 310.82 грн за лютий 2016 року: 310,82 * 1,316 = 409,04 - 310,82 = 98,22 грн. в сумі 372.62 грн за березень 2016 року: 372,62 * 1,303 = 485,52 - 372,62 = 112,9 грн. в сумі 234,54 грн за квітень 2016 року: 234,54 * 1,259 = 295,29 - 234,54 = 60,75 грн. в сумі 307,52 грн за травень 2016 року: 307,52 * 1,258 = 386,86 - 307,52 = 79,34 грн. в сумі 196,84 грн за червень 2016 року: 196,84 * 1,26 = 248,02 - 196,84 = 51,18 грн. в сумі 648,31 грн за липень 2016 року: 648,31 * 1,261 = 817,52 - 648,31 = 169,21 грн. в сумі 1018,56 грн за серпень 2016 року: 1018,56 * 1,265 = 1288,48 - 1018,56 = 269,92 грн. в сумі 657,36 грн за вересень 2016 року: 657,36 * 1,243 = 817,1 - 657,36 = 159,74 грн. Загальна, сума компенсації станом на день подачі позову, складає: 1326,11 грн. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання...». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст. 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 43 Конституції України кожен громадянин має право на працю що включає можливість заробляти собі на життя працею яку він вільно обирає, або на яку він погоджується. Конституційний суд України у рішеннях № 8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року та № 9- рп/2013 від 15 жовтня 2013 року чітко вказав, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Вищезазначені обставини свідчать про те, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі . Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України суд вважає, що рішення про стягнення заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Суд задовольнив вимоги позивачки в повному обсязі, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з підприємства у прибуток держави судовий збір у розмірі 1762 грн.

Outcome: approved