Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Компаія «Агровей» про стягнення боргу, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Савтрейд Агро» було укладено Договір про надання овердрафту № 1012015К від 24 листопада 2015 року. За умовами п. 2.1. Кредитного договору банк надає Позичальнику овердрафт в межах ліміту овердрафту - 2000000 грн. Банк належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором та надав [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» овердрафт в розмірі 2000000 грн. Кредит надавався з строком погашення до 23 січня 2016 року. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» за Кредитним договором між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки № 1012015К/1 (з поручителем - фізичною особою) від 24 листопада 2015 року. Також між Банком та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» було укладено Договір поруки № 1012015К/2 від 24 листопада 2015 року Відповідно до умов Договорів поруки поручителі взяли на себе зобов'язання відповідати перед Банком за невиконання/неналежне виконання [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» умов Кредитного договору. Проте, [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» власні грошові зобов'язання не виконав, а отже Банк у відповідності до умов Кредитного договору, умов Договору поруки та вимог чинного законодавства України отримав право звернути стягнення заборгованості в судовому порядку. [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» порушив та продовжує порушувати взяті на себе зобов'язання за умовами Кредитного договору, а саме: - не виконані зобов'язання щодо повернення Кредиту строк виконання яких настав 23 січня 2016 року; - не сплачені проценти за його користування в розмірі та строки, визначені Кредитним договором; - не здійснена оплата інших платежів, що передбачені Кредитним договором. Згідно з п. 1.4 Договорів поруки у разі порушення [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» грошових зобов'язань, Поручителі на рівні з Позичальником відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. При цьому відповідно до умов п. 4.4 Договорів поруки, порука припиняється з належним і повним виконанням усіх боргових зобов'язань за Кредитним договором, що забезпечуються порукою за Договорами поруки. Оскільки на дату пред'явлення цього позову заборгованість за Кредитним договором не погашена, внаслідок порушення Позичальником взятих на себе договірних зобов'язань, у Позивача наявні правові підстави для стягнення із Відповідачів заборгованості за Кредитним договором в судовому порядку. Станом на 31 березня 2016 року заборгованість за Кредитним договором складає: - прострочена заборгованість за кредитом в сумі 2000000 грн.; - прострочена заборгованість за відсотками в сумі 242276,18 грн.,а всього 2242276,18 грн. Ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2017 року провадження по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до [PERSON], [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей» про стягнення боргу, закрито в частині позовних\~ вимог до юридичних осіб: [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро», [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агровей». Просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» заборгованість за Договором поруки № 1012015К/1 (з поручителем - фізичною особою) від 24 листопада 2015 року в сумі 2242276,18 грн., а також судовий збір у розмірі 33634,14 грн. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі Довіреності б/н від 29 червня 2017 року (т.2 а.с. 116) в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 07 серпня 2017 року від представника позивача [PERSON] до суду надійшла Заява, про розгляд справи за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, 09 серпня 2017 року до суду надав Заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутності ( том 2 а.с. 121). В наданих до суду Запереченнях вказав, що вимоги позивача не визнає, вважає, що вимоги позивача не ґрунтуються на чинному законодавстві та не можуть бути задоволені, оскільки 24 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Савтрейд Агро» було укладено Договір про надання овердрафту № 1012015К. Також 24 листопада 2015 року між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та ним, як фінансовим поручителем, укладено Договір поруки № 1012015К/1 від 24 листопада 2015 року для забезпечення зобовязань ТОВ «Славтрейд Агро». Строк виконання зобовязання в договорі був чітко визначений 23січня 2016 року. Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Вважає, що договір поруки є припиненим, оскільки банк не предявив до нього вимоги протягом строку з 24 листопада 2016 року по 23 січня 2017 року. Також зазначив, що Договір\~ поруки №1012015К/1 (з поручителем - фізичною особою) від 24 листопада 2015 року викликає у нього сумніви щодо справжності\~ та відповідності оригіналу\~ у підпису, виконаному\~ від його імені. Представник відповідача [PERSON], - адвокат [PERSON], який діє на підставі Довіреності, серія НВХ№895895, виданої 10 листопада 2016 року, в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату. 10 серпня 2017 року до суду надав Заяву, в якій просив суд слухати справу у його відсутності. В судових засіданнях на яких він був присутній вимоги позивача не визнав, просив суд відмовити у їх задоволенні та надав пояснення, аналогічні поясненням [PERSON] Вважає, що строк дії укладеного договору сплинув ( том 2 а.с. 122). Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» до [PERSON] про стягнення боргу підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд\~ не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом,\~ тому що\~ право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах; закріпленні можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу; поєднання створення норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільного права, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи адекватно її ставленню до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Розумність - це зважене вирішення питань регулювання цивільних відносин з урахуванням інтересів усіх учасників, а також інтересів громади (публічного інтересу). Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір. Статтею 213 ЦПК України\~передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Стаття 58 ЦПК України\~передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Так в судовому засіданні встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» та [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Славтрейд Агро» було укладено Договір про надання овердрафту № 1012015К від 24 листопада 2015 року. (т.1 а.с.4-10)\~\~\~\~\~\~ Відповідно до умов п.2.1 Кредитного договору, ПАТ «ФІДОБАНК» надав ТОВ «Славтрейд Агро» овердрафт в межах ліміту овердрафту - 2000000 грн. ПАТ «ФІДОБАНК» належним чином виконав свої зобов'язання за Кредитним договором та надав Позичальнику ТОВ «Славтрейд Агро» овердрафт в розмірі 2000000 грн. Відповідно до Розділу 1 за користування Овердрафта протягом строку безперервного користування до спливу 15 календарних днів з дати закінчення строку безперервного користування овердрафту, нараховуються відсотки у розмірі 40% річних, а після спливу 15 днів 50%, кінцевий термін повернення 23 січня 2016 року (т.1 а.с. 4-10). З матеріалів справи вбачається, що станом на 31 березня 2016 року заборгованість за Договором про надання овердрафту № 1012015К від 24 листопада 2015 року складає 2242276,18 грн.: - прострочена заборгованість за кредитом в сумі 2000000 грн.; - прострочена заборгованість за відсотками в сумі 242276,18 грн. (т.1 а.с. 51-54). Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст.ст.\~526,\~530 Цивільного кодексу України\~слідує, що зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору та вимог зазначених Кодексів, інших актів чинного законодавства України. Відповідно до\~ст. 610 Цивільного кодексу України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 612 Цивільного кодексу України\~передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк. Відповідач ТОВ «Славтрейд Агро» порушив та продовжує порушувати взяті на себе зобов'язання за умовами Кредитного договору, а саме: -не виконані зобов'язання щодо повернення Кредиту строк виконання яких настав 23 січня 2016 року; -не сплачені проценти за його користування в розмірі та строки, визначені Кредитним договором; -не здійснена оплата інших платежів, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Славтрейд Агро» за Кредитним договором між ПАТ «ФІДОБАНК» та [PERSON] було укладено Договір поруки № 1012015К/1 від 24 листопада 2015 року (т.1 а.с. 13-14).\~\~\~\~\~\~ Відповідно до умов Договору поруки № 1012015К/1 від 24 листопада 2015 року [PERSON] взяв на себе зобов'язання відповідати перед ПАТ «ФІДОБАНК» за невиконання/неналежне виконання ТОВ «Славтрейд Агро» умов Кредитного договору. Згідно з п. 1.4 Договорів поруки у разі порушення Позичальником грошових зобов'язань Поручителі на рівні з Позичальником відповідають перед Кредитором як солідарні боржники. При цьому відповідно до умов п. 4.4 Договорів поруки, порука припиняється з належним і повним виконанням усіх боргових зобов'язань за Кредитним договором, що забезпечуються порукою за Договорами поруки. Відповідно до ч.1\~ст. 553 Цивільного кодексу України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно з ч.1\~ст. 554 Цивільного кодексу України\~у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності з ч.ч. 2, 3\~ст. 554 ЦК України\~поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч.4 ст. 559 ЦК України, Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. (Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року у справі N 6-53цс14, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.)». Згідно\~ст. 543 ЦК України\~у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч.1\~ст. 553 Цивільного кодексу України\~за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Статтею 611 Цивільного кодексу України\~передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до\~ст. 549 Цивільного кодексу України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У випадку невиконання, несвоєчасного виконання Позичальником зобов'язань, в тому числі порушення строків погашення заборгованості, сплати процентів, комісій, інших платежів передбачених Кредитним договором, Позичальник зобов'язаний сплатити пеню. Станом на 31 березня 2016 року заборгованість за Кредитним договором складає: - прострочена заборгованість за кредитом в сумі 2000000 грн.; - прострочена заборгованість за відсотками в сумі 242276,18 грн., а всього 2242276,18 грн. Добровільно умови договору відповідачі не виконують, але як боржники вони не звільняються від відповідальності за неможливість виконання ними грошового зобов'язання. Згідно до вимог ч.1 ст. 638 ЦК України «Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору». Цивільно-правовий договір, будучи видом правочину, являє собою правову форму, у яку втілюються узгоджені волевиявлення сторін. Сам процес узгодження волевиявлень називається укладенням договору. Проте, на думку суду, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості у звязку із невиконанням відповідачем взятих на себе грошових зобовязань з посиланням на примірник кредитного договору, наданий до суду позивачем, як на належний та допустимий доказ для застосування цивільно-правової відповідальності відповідача є абсолютно безпідставними та необґрунтованими виходячи з наступних обставин. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертиз. Тобто, доказами можуть бути будь-які фактичні дані, в тому числі і договір банківського кредиту, як письмовий доказ, на підставі якого суд повинен встановити наявність обставин, що обгрунтовують вимоги позивача щодо наявності у відповідача заборгованості за договором банківського кредиту, не виконання за цим договором грошового зобовязання та настання цивільно-правової відповідальності, виходячи саме з умов договору, як письмового доказу. Як передбачено ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. В той час, ст. 59 ЦПК України, яка регулює питання допустимості доказів, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Таким чином, позивач, як сторона по справі, зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобовязань подавши суду відповідний оригінал договору банківського кредиту або ж його належним чином завірену копію, оскільки обовязок подання доказів покладається на сторони. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачем доказів на підтвердження наведених вище обставин є обовязковим, оскільки в цій частині між позивачем та відповідачем виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі. Тобто, докази, які позивач повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення позову чи відмови у його задоволенні, повинні бути виключно належними та допустимими. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Як передбачено ч.1 ст. 185 ЦПК України, письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів. Натомість ч.2 ст. 185 ЦПК України передбачає, що у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. З приводу цього, Пленум Верховного суду України в п. 28 Постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 розяснив, що «…якщо при дослідженні письмових доказів особою, яка бере участь у справі, буде подана заява про те, що доданий до справи або поданий іншою особою для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може відповідно до частини другої статті\~185\~ЦПК\~просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття\~60\~ЦПК\~) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів. У разі необхідності за клопотанням особи, яка зробила таку заяву, суд відповідно до правил частини четвертої статті\~10\~ЦПК\~сприяє їй у збиранні цих доказів (призначає експертизу, витребовує інформацію від особи, за іменем якої видано документ, оголошує перерву або відкладає розгляд справи, якщо це потрібно, тощо)…». Крім того, в п. п. 23, 27 Постанови «Про застосування норм цивільно-процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2, Пленум Верховного суду України звернув увагу на наступне:«…розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей\~58,\~59\~ЦПК\~про належність і допустимість доказів…», «…виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (статті\~58,\~59\~ЦПК\~) в порядку, передбаченому статтями \~185,\~ 187, \~189\~ЦПК…». \~ Отже, Договір поруки № 1012015К/1 (з поручителем фізичною особою) від 24 листопада 2015 року, оригінал якого було надано позивачем по справі ( належним чином завірена копія є в матеріалах даної цивільної справи) і на який його представник в судовому засіданні посилається, як на доказ в рахунок обґрунтування задоволення своїх вимог, заявлених в позові з підстав, передбачених ст.ст. 57, 59, 60 ЦПК України є допустимим доказом та засобом доказування по справі, оскільки не є фальшованим, тобто підробленим письмовим доказом по справі, а тому суд повинен приймати його до уваги під час оцінки всіх доказів по справі, більш того який не спростовується іншими доказами, які були надані відповідачем у справі, що полягає в наступному. У відповідності до Висновку судово - почеркознавчої експертизи № 659 від 04 липня 2017 року, проведеної Донецьким Науково - дослідним інститутом судових експертиз, предметом дослідження якої були наданий позивачем оригінал Договору поруки № 1012015К/1 (з поручителем фізичною особою) від 24 листопада 2015 року, складеного судовим експертом [PERSON], «підпис від імені [PERSON], що розташований в Договорі поруки № 1012015К/1 (з поручителем фізичною особою) віл 24 листопада 2015 року в розділі: « 5. Адреси. Банківські реквізити та підписи сторін» в графі «поручитель» в рядку : «[PERSON]В.» - виконаний самим [PERSON](т.2 а.с. 80-83). Судово - почеркознавча експертиза була призначена та проведена у відповідності до вимог ст.ст.143, 144, 147 ЦПК України та Інструкції про призначення та проведення судових експертиз, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 листопада 1998 року за № 705/3145. Основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, цифрових записів і підпису. У відповідності до вимог п.2 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 на експертизу судом були надані вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку, в тому числі підпису особи, яка ідентифікується, - відповідача [PERSON] При призначення експертизи експерти попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385, 387 КК України. Таким чином, як вбачається з Висновку судової почеркознавчої експертизи, підпис в оригіналі Договору поруки № 1012015К/1 (з поручителем фізичною особою) від 24 листопада 2015 року, наданого позивачем, як доказ в рахунок обґрунтування заявлених ним вимог, вчинений самим відповідачем по справі [PERSON], а не іншою особою, як на це посилається відповідач. Суд приймає Висновок судово - почеркознавчої експертизи № 659 від 04 липня 2017 року, оскільки вона проведена належним експертом, який має відповідні ранги та стажі роботи експертом в даній галузі та який попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд не приймає пояснення [PERSON], в тій частині, що у Договорі поруки № 1012015К/1 від 24 листопада 2015 року підпис, виконаний ним, викликає у нього сумніву щодо належності йому, оскільки ці пояснення відповідача спростовуються Висновком судово-почеркознавчої експертизи № 659 від 04 липня 20217 року, яку суд прийняв, як доказ по даній справі та яка проводилася на підставі витребуваних судом оригіналу Договору поруки, експериментальних та вільних зразків підпису [PERSON], наданих ним суду. Також суд не приймає до уваги посилання позивача на ті обставини, що банк до [PERSON], як до фінансового поручителя, повинен був предявити вимоги протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, оскільки строк дії виконання зобовязання за договором овердрафту № 1012016К від 24 листопада 2015 року чітко визначений 23 січня 2016 року, а до суду з позовними вимогами до [PERSON] банк звернувся 11 травня 2016 року, про що свідчить поштовий штамп на конверті, в якому дана позовна заява надійшла до суду, а тому суд приходить до переконання, що банк звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] в межах строку, передбаченого ст. 559 ЦК України. Отже, відповідач повинен сплатити банку заборгованість по кредиту та процентам за користування кредитом, яка станом на 31 березня 2016 року, відповідно до розрахунку заборгованості, складає 2242276,18 грн. (т. 1 а.с. 51-54). До такого висновку суд прийшов, виходячи з того, що ТОВ «Славтрейд Агро» перестав виконувати зобовязання за кредитним договором, а відповідно до п. 1.4 Договору поруки № 1012015К/1, укладеного 24 листопада 2015 року між банком та [PERSON], [PERSON] взяв на себе зобовязання відповідати за Кредитним договором № 1012015К від 24 листопада 2015 року у разі порушення ТОВ «Славтрейд Агро» зобовязань за кредитним договором. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за Договором поруки № 1012015К/1 від 24 листопада 2015 року, яка станом на 31 березня 2016 року складає 2242276,18 грн. та складається з наступного: - 2000000,00 грн. заборгованість за кредитом; - 242276,18 грн. - прострочена заборгованість по процентам за користування кредитом. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Таким чином суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» слід стягнути заборгованість за Кредитом в сумі 2242276,18 грн., задовольнивши позовні вимоги. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати . У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати». Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 33634,14 грн. ( том 1 а.с.3). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON] у сумі 2242276,18 грн. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 33634,14 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ПАТ «ФІДОБАНК» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 33634 грн. 14 коп.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: approved