Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області від імені та в інтересах [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: СЛУЖБА У СПРАВАХ ДІТЕЙ ПО ІНДУСТРІАЛЬНОМУ РАЙОНУ ДЕПАРТАМЕНТУ СЛУЖБ У СПРАВАХ ДІТЕЙ ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначив наступне. 06 серпня 2011 року був укладений шлюб між позивачем та відповідачем. В шлюбі у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] . Позивач із чоловіком подружні стосунки припинила. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова у справі № 644/1723/15-ц від 22.04.2015, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 25.01.2021 Орджонікідзевським районним судом міста Харкова виданий наказ у справі № 644/9920/20, згідно з яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 09.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Цей наказ наразі перебуває на примусовому виконанні у Нововодолазькому районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Як до винесення судового наказу, так і за вказаним рішенням суду боржник аліменти взагалі не сплачував. Такі обставини підтверджуються розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, що був складений державним виконавцем вказаного органу державної виконавчої служби від 12.02.2021. Весь час дитина проживає із позивачем і знаходиться на його утриманні. Мати здійснює необхідний медичний догляд та піклування за дитиною. Позивач офіційно працевлаштований та має постійний дохід, позитивні характеристики. Відповідач взагалі не приймає участь у розвитку та вихованні дитини. Добровільно та у примусовому порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, дитиною не цікавиться. Просила визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом із його матір`ю [PERSON] , [INFO] , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, та стягнути судові витрати по справі. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав до суду заяву, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить суд позов задовольнити, розгляд справи провести за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа не направила свого представника для участі у судовому засіданні, через канцелярію суду представник третьої особи надав заяву, відповідно до якої просить суд провести розгляд справи за відсутності представника та врахувати інтереси малолітньої дитини. Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. 06 серпня 2011 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 69 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 10). Від даного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження видане Караванською сільською радою Нововодолазького району Харківської області, серія [NUMBER] (об. с. а. с. 10). Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 22 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] до [PERSON] , зареєстрований 06 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 69 розірвано (а. с. 11). Відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 25 січня 2021 року по справі № 644/9920/20 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 09.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття (об. с. а. с. 11). Постановою головного державного виконавця Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) відкрито виконавче провадження за виконанням судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова № 644/9920/20 про стягнення [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 09.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 12). За розрахунком заборгованості по стягненню аліментів від 12.02.2021 при примусовому виконанні виконавчого листа № 644/9920/20 у [PERSON] загальна сума заборгованості по аліментам станом на 12.02.2021 рік становить 5139,21 грн. (а. с. 13). Згідно з довідкою КОМУНАЛЬНОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХАРКІВГОРЛІФТ» № 5 ВІД 29.01.2021 [PERSON] працює на посаді провідного інженера з охорони праці з 02.08.2010 до цього часу (а. с. 14). З довідки про доходи КОМУНАЛЬНОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХАРКІВГОРЛІФТ» вбачається, що [PERSON] за період з січня 2020 року по грудень 2020 року без урахування аліментів отримала дохід у розмірі 116946,73 грн. (а. с. 15). Згідно з довідкою про доходи КОМУНАЛЬНОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХАРКІВГОРЛІФТ» [PERSON] за січень 2021 року без урахування аліментів отримала дохід у розмірі 11565,81 грн. (об. с. а. с. 14). Відповідно до довідки №УК00-000004 від 01.02.2021 [PERSON] надає послуги згідно з договором № 18 від 02.01.2020 ДЕРЖАВНОМУ ПІДПРИЄМТВУ УЧБОВО-КУРСОВИЙ КОМБІНАТ «ХАРКІВЖИТЛОБУД». Дохід за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 склав 6670,00 грн. (об. с. а. с. 15). [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] (довідка КОМУНАЛЬНОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХАРКІВГОРЛІФТ» № 139 від 21.12.2020) (а. с. 16). Відповідно до акту від 02 лютого 2021 року [PERSON] спільно мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] . За час проживання у цій квартирі зарекомендувала себе як порядна людина, чудова матір, гарна сусідка. (об. с. а. с. 16). За характеристикою КОМУНАЛЬНОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХАРКІВГОРЛІФТ» № 22 від 02.02.2021 [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із сином [PERSON] . За час мешкання проявила себе виключно з позитивного боку, скарг від сусідів не надходило. (а. с. 17). З характеристики, виданої начальником ВК КОМУНАЛЬНОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ХАРКІВГОРЛІФТ», [PERSON] за час роботи має повагу у колективі, зарекомендувала себе з позитивного боку, користується авторитетом серед колег. Доган і стягнень не має (об. с. а. с. 17). На адвокатський запит надана відповідь ХАРКІВСЬКОЇ ЗАГАЛЬНООСВІТНЬОЇ ШКОЛИ І-ІІІ СТУПЕНІВ № 88 ім. О.Г. Зубарева № 01-45/425 від 21.12.2020, що [PERSON] , [INFO] , навчається у закладі з 01.09.2018. За період навчання вихованням дитини займається виключно мати дитини (а. с. 18). Відповідно до відповіді КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «МІСЬКА ДИТЯЧА ПОЛІКЛІНІКА № 16» ХАРКІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ № 1872/0/545-20 від 11.12.2020 на звернення [PERSON] від 10.12.2020 [PERSON] відвідує лікарів закладу у супроводі матері (об. с. а. с. 18). Ст. ДОП СП відділу поліції № Харківського РУП № 2 ГУНП в Харківській області майором поліції О. Трубчанін складено характеристику за місцем мешкання [PERSON] . Зарекомендувала себе із задовільного боку. Відносно неї скарг та заяв від сусідів, родичів не надходило. Компрометуючими данні відсутні (а. с. 31). Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Частиною 2 ст. 51 Конституції України визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За приписами ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що встановлено ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України Статтею 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Як закріплено ст. 161 Сімейного кодексу України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до висновку Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради № 436 від 30.07.2021 встановлено, що після розірвання шлюбу між батьками малолітній [PERSON] залишився мешкати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створено належні житлово-побутові умови. [PERSON] працює, має самостійний дохід, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває, що підтверджується відповідними довідками. Згідно з інформацією закладів освіти та охорони здоров`я, мати, виконує батьківські обов`язки по вихованню та догляду за сином. [PERSON] запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, але не з`явився, жодних документів чи пояснень не надав. Питання щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , додатково було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України, було проведено співбесіду з малолітнім [PERSON] , [INFO] . [PERSON] пояснив, що хоче жити з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, в інтересах дитини, діючи як представник органу опіки та піклування, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а. с. 64). Згідно з актом обстеження умов проживання, затвердженого начальником служби у справах дітей Івахновою А. М. [PERSON] , [INFO] , мешкає разом з матір?ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені умови для проживання та розвитку дитини (а. с. 65). Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави(ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно зі змістом ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, надані позивачем докази свідчать про те, що [PERSON] піклується про дитину, стан її здоров`я, фізичний та духовний розвиток, забезпечує харчуванням, одягом, тощо. Ураховуючи викладене, суд доходить висновку, що позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про розвиток дитини, не сприяє позивачу у забезпеченні дитині необхідного медичного догляду та лікування, не спілкується з дитиною. Доказів на спростування доводів позивача матеріали справи не містять. За встановлених обставин суд доходить висновку що позовні вимоги в частині визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю є обґрунтованим, а відтак, підлягають задоволенню. Отже, місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , треба визначити з матір`ю, [PERSON] , за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування. При ухваленні рішення, відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Позивач просила стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В матеріалах справи наявне платіжне доручення, щодо сплати [PERSON] судового збору при зверненні до суду з позовом, відповідно до Закону України "Про судовий збір", а саме, квитанція про сплату № 57197 від 15.02.2021 на суму 908,00 грн. Оскільки позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню, а відтак, на підставі ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved