Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання квартири спільним майном подружжя, визнання права власності на 1/2 частину квартири. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 23 лютого 2002 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб у Дніпровському відділі РАЦС реєстраційної служби Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській обл., вона прийняла шлюбне прізвище «Щербина». 06 березня 2005 року у них народився син [PERSON]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 14 січня 2015 року шлюб між ними було розірвано, після розірвання шлюбу її прізвище було змінене на дошлюбне «Сибірякова». Після реєстрації шлюбу вони з чоловіком, а надалі й з народженим сином проживали та були зареєстровані у її батьків за адресою: м. Дніпродзержинськ (нині м. Камянське), вул. Енергетиків, 6-7. Після народження сина, вони з чоловіком вирішили придбати власне житло. 31 жовтня 2005 року вони з чоловіком [PERSON] придбали за спільні подружні кошти у спільну власність нерухоме майно у вигляді квартири за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Кармелюка, 7-14. Договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений 31 жовтня 2005 року нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу Дніпропетровської обл. [PERSON], реєстр № 4896, був укладений між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON], в інтересах їхньої сімї за спільні подружні кошти. Нотаріальне оформлення відбувалося тільки за участю чоловіка [PERSON], оскільки вона на той час доглядала на новонародженим сином, якому було сім місяців, і у неї не було фізичної можливості відлучитися від немовляти. Згідно п. 1 договору, продавець продає, а покупець купує квартиру [ADDRESS] Майно належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Фондом Комунальної власності м. Дніпродзержинська 09 листопада 2004 року за № 5/1513-р, зареєстрованого Дніпродзержинським БТІ за № 20775, книга 113, та зареєстрованому в реєстрі прав власності на нерухоме майно від 19 жовтня 2005 року № 12463137. Продаж було вчинено за 14000,00 грн. На підставі зазначеного договору від 31 жовтня 2005 року, право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстроване за [PERSON] Квартира за адресою: м.Дніпродзержинськ, вул. Кармелюка, 7-14, двокімнатна, з загальною площею 39,8 кв.м і житловою площею 26,3 кв.м, яка складається з кімнат площею 16,2 кв.м та 10,1 кв.м. Вартість квартири [ADDRESS] (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської обл., станом на 08 грудня 2017 року, складає 135598,00 грн. Вартість 1/2 частини зазначеної квартири складає 67799,00 грн. Після придбання спірної квартири в 2006 році їхня сімя, яка складалась з неї, чоловіка [PERSON] та сина [PERSON] вселилася до квартири [ADDRESS] та зареєструвалася в ній. Надалі вона знялася з реєстрації в цій квартирі, продовжуючи проживати в ній до припинення ними з чоловіком подружніх стосунків. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та їхній син [PERSON] На протязі всього часу їхнього подружнього життя, вони з [PERSON] сумісними зусиллями та спільними коштами зробили ремонт в квартирі, обладнали її побутовою технікою. Вважає, що придбане ними на подружні кошти нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської обл. є їхнім спільним подружнім майном і їхні частки є рівними, тобто кожному з них належить право власності на ? частину зазначеної квартири. Під час вирішення питання розірвання шлюбу між нею та відповідачем була досягнута угода відносно матеріального утримання їхнього неповнолітнього сина, шляхом укладення нотаріально посвідченого договору між нею та [PERSON] від 19 березня 2015 року. В той же час вони домовилися, що питання про розподіл їхнього спільного майна у вигляді квартири [ADDRESS] (колишнє м. Дніпродзержинськ) Дніпропетровської обл. вони зможуть вирішити шляхом укладення нотаріально посвідченого договору про передачу їй частки власності у їхньому спільному подружньому майні. На протязі тривалого часу відповідач уникає вирішення питання щодо оформлення в нотаріальному порядку її права власності на частку нерухомого майна у вигляді квартири за адресою: м. Камянське, вул. Кармелюка, 7-14, у зв'язку із чим вона звернулася до суду із цим позовом. \~ \~ \~ \~Посилаючись на вказані обставини, позивач просила: визнати квартиру за адресою: м. Камянське (колишнє м. Дніпродзержинськ), вул. Кармелюка, 7-14, спільним майном подружжя щербини [PERSON] та [PERSON]; визнати за нею, [PERSON], право власності на 1/2 частину квартири за адресою: м. Камянське (колишнє м. Дніпродзержинськ), вул. Кармелюка, 7-14, що буде підставою для реєстрації за нею визнаного судом права власності реєстраційними органами. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] в судове засідання зявилася, позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити, а також зазначила, що спірна квартира була придбана за спільні кошти подружжя у період шлюбу із [PERSON], у тому числі за рахунок кредитних коштів з банківської картки ПриватБанк, де вона працювала у 2005 році. Також зазначила, що на протязі 2002-2005 р.р. вона навчалася в інституті, у тому числі надавала послуги репетитора, а відповідач працював на підприємстві «ДМК ім. Ф.Е. Дзержинського», тому у них було достатньо коштів на придбання спірної квартири. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] в судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання зявився, заперечував проти заявлених позовних вимог [PERSON], просив відмовити у їх задоволенні, письмового відзиву на позовну заяву не надав. Також зазначив, що спірна квартира була придбана за 8000,00 доларів США під час шлюбу із [PERSON], із якою у них є спільна дитина сина [PERSON], зокрема для їх спільного проживання. До придбання спірної квартири вони разом із дружиною деякий час проживали у гуртожитку, а в період з 2002 р. по 2005 р.р. вони проживали разом у квартирі, яка належить батькам позивачки, у тому числі і під час проведення ремонту у спірній квартирі. Кошти для придбання та ремонту спірної квартири у розмірі 8000,00 доларів США відповідачу надала його мати [PERSON], на умовах повернення за першою вимогою, про що він 23.09.2005 року написав розписку, копію якої надав до суду. Вказував на те, що станом на час розгляду справи позика у повному обсязі не повернута, і його мати [PERSON] поки не вимагає від нього сплати коштів. Вважає, що у відповідності до ст. 355 ЦК України, поділ спірної квартири є можливим, у тому числі мирних шляхом, однак із урахуванням їх спільних із колишньою дружиною [PERSON] боргів, зокрема кредитів, а також витрат, які були здійснені на ремонт цієї квартири у загальному розмірі 108000,00 грн. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON], в судове засідання з'явився, заперечував проти заявлених позовних вимог, посилаючись також на те, що при поділі майна мають бути враховані борги подружжя, які виникли у звязку із придбанням спірної квартири, просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] Представник третьої особи - Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради в судове засідання не зявився, надали до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Департаменту, письмового відзиву на позовну заяву або заперечень до суду не надали. 22 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду із клопотанням про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: м. Камянське (Дніпродзержинськ), вул. Кармелюка, 7-14 (а.с.32). Ухвалою суду від 27.12.2017 року задоволено клопотання позивача [PERSON] та накладено арешт на квартиру: м. Камянське (Дніпродзержинськ), вул. Кармелюка, 7-14. Ухвалою суду від 12.03.2018 року було замінено третю особу Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради на Департамент комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Камянської міської ради. 26 березня 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про допит свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 68). Ухвалою суду від 26.03.2018 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, а також викликано для допиту у якості свідків [PERSON] та [PERSON] Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є рідним братом [PERSON] Також зазначив, що у 2002 році його сестра [PERSON] вийшла заміж за [PERSON], із яким вони деякий час проживали у квартирі, що належить їх батькам. Пояснив, що у 2005 році у них народився син, і вони разом із чоловіком восени 2005 року за рахунок спільних коштів придбали квартиру. Після розірвання шлюбу із відповідачем його сестра із дитиною проживає в квартирі батьків. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] та [PERSON] по квартирі [ADDRESS]. Пояснила, що приблизно десять років тому позивач та відповідач придбали квартиру по сусідству із нею, одразу зробили якісний ремонт, а потім проживали там разом із сином, який дружить із її онукою. Після того, як позивач та відповідач розійшлися, вони виїхали і не проживають за вказаною адресою. На сьогоднішній день, в цій квартирі більше ніж півроку проживає інша сімя, яка винаймає цю квартиру у відповідача. 31.05.2018 року відповідач [PERSON] надав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про стягнення боргу. Ухвалою суду від 01.06.2018 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу було повернуто позивачу за зустрічним позовом [PERSON] Вислухавши сторони, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази\~ у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. \~ \~ \~ \~Принцип змагальності в цивільному судочинстві забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що сторони з 23 лютого 2002 року по 14 січня 2015 року перебували у шлюбі, зареєстрованому у Дніпровському відділі РАЦС реєстраційної служби Дніпродзержинського МУЮ у Дніпропетровській обл., актовий запис № 53, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 10), копією рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 14.01.2015 року (а.с. 12) та копією ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл. від 10 лютого 2015 року (а.с. 13). Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис № 198 (а.с. 11). \~ \~ \~ \~Між сторонами була досягнута угода відносно матеріального утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], шляхом укладення нотаріально посвідченого договору між батьками про сплату аліментів на утримання дитини від 19 березня 2015 року (а.с. 28). Крім того, судом встановлено, що за час перебування сторонами в зареєстрованому шлюбі, 31 жовтня 2005 року ними було придбано нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS] (м. Камянське), загальною площею 39,8 кв.м, житловою площею 26,3 кв. м., за яку сплачено 14000,00 гривень, що підтверджується копією договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31 жовтня 2005 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського округу Дніпропетровської обл. [PERSON] (а.с. 15-16), копією технічного паспорту, виданого ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» від 18 жовтня 2005 року (а.с. 17-19). Право власності на квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON], що підтверджується листом ОКП «Дніпродзержинське БТІ» ДОР за вих. № 1333 від 06 грудня 2017 року (а.с. 14). У спірній квартирі за адресою: м. Камянське (колишнє м. Дніпродзержинськ), вул. Кармелюка, 7-14, з 07 березня 2015 року зареєстровано двоє осіб: [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] була зареєстрована у зазначеній квартирі у період з 14 листопада 2006 року по 07 березня 2015 року. Ці обставини підтверджуються довідкою № 1/40984 від 18 грудня 2017 року (а.с. 26) та копією особового рахунку № 110704 (а.с. 27). Станом на 08 грудня 2017 року вартість квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], становить 135598,00 грн., в тому числі вартість ? частки склала 67799,00 грн., що підтверджується висновком ПП ВКАФ «Солнцево» (а.с. 20-21). \~ \~ \~ \~Аналізуючи встановлені фактичні обставини та правовідносини сторін, суд керується наступними нормами права. Згідно ч.3 ст. 355 ЦК України, право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі по тексту - ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Водночас,\~стаття 57 Сімейного кодексу України\~(надалі по тексту - СК України) передбачає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України обєктом спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 4 ст. 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то цивільні права та обов'язки за цим договором виникають в обох із подружжя. Якщо наявність боргових зобов'язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов'язання повинні враховуватись при поділі майна подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16. Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна має бути нотаріально посвідчений. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї, враховуються при поділі майна. Внаслідок придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, який підписав договір. Виконання кредитних зобов'язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами\~статті 544 ЦК України. \~ \~ \~ \~ \~Згідно розяснень, викладених у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, і також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один з подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст. 60 СК). Рішення суду повинно містити мотиви та обґрунтування відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні. Матеріали справи не містять домовленості про поділ майна або шлюбного договору, доказів того, що позивач чи відповідач не дбали про матеріальне забезпечення сім'ї, приховували, знищували чи пошкодили спільне майно, витрачали його на шкоду інтересам сім'ї. Факт спільного проживання позивача та відповідача у спірній квартирі не заперечується сторонами, а також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] Суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що спірна квартира придбана за 8000,00 доларів США, проти чого також заперечувала позивач, оскільки з матеріалів справи вбачається, що квартира була придбана за 14000,00 грн., про що вказано у п 2 Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 31 жовтня 2005 року, посвідченого нотаріусом Дніпродзержинського міського округу Дніпропетровської обл. [PERSON] (а.с.15-16). Інших належних та допустимих доказів в спростування вказаних обставин відповідачем не надано та матеріали справи не містять. Крім того, суд не бере до уваги доводи відповідача [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана за рахунок позики у розмірі 8000, 00 доларів США, яку він отримав від своєї матері [PERSON], оскільки позивач надав суду не належним чином засвідчену копію розписки від 23.09.2005 року, оригінал якої не було надано для огляду та засвідчення вірності цієї копії, тому суд оцінює ці докази критично. Крім того, питання про повернення позиченої грошової суми у розмірі 8000,00 доларів США, а також інших кредитних зобов'язань, не було предметом судового розгляду, наявність цих боргових зобов'язань заперечувалося позивачем [PERSON], при цьому відповідачем в судовому засіданні зазначено, що його мати [PERSON] поки не вимагає від нього повернення цих коштів. Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що спірна квартира була придбана в період шлюбу на спільні кошти на підставі правочину, який не визначає правовий статус квартири як особистої приватної власності позивача або відповідача, між сторонами відсутня будь-яка домовленість щодо розподілу спільного майна подружжя, а тому квартира є спільною сумісною власністю і підлягає поділу між подружжям. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що частки майна сторін у справі є рівними, і кожен з них має право на 1/2 частку майна, придбаного в період шлюбу. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання квартири [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON] та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно також стягнути судові витрати у справі.

Outcome: approved