Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач КС "Партнер" звернулась до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі укладеного 24.02.2017 року договору кредиту № 0042 між позивачем та [PERSON], останньому було надано кредит в сумі 7 400, 00 гривень. Дані кошти були видані позичальнику через касу згідно розписки про їх отримання від 24.02.2017 року. З метою забезпечення виконання договору кредиту, між позивачем та [PERSON] було укладено договір поруки. Позичальником було порушено умови кредитного договору в частині своєчасності виконання грошових зобовязань. Станом на 18.09.2018 року всього заборгованість за кредитним договором становить 9 572, 48 гривень. Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із вимогою про солідарне стягнення заборгованості з [PERSON], [PERSON] на користь Кредитної спілки «Партнер» заборгованості за договором кредиту № 0042 від 24.02.2017 року в сумі 4 190, 00 гривень. Також, позивач просив суд стягнути з відповідачів на його користь судовий збір в сумі 1\~762, 00 гривень. Представник позивача за довіреністю [PERSON] до судового засідання не з'явилась, однак від останньої надійшло письмове клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення суду. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до судового засідання не зявився із невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Оскільки, у справі достатньо доказів для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує, відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 24.02.2017 року між кредитною спілкою «Партнер» та [PERSON] було укладено договір кредиту № КСНП-0042. (а.с. 5-6) Відповідно до п. 1.1. вищевказаного договору кредиту кредитодавець зобовязується надати позичальнику грошові кошти у кредит в сумі 7 400, 00 гривень на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до умов, передбачених цим договором. Тип відсоткової ставки фіксована. Згідно з п. 2.1. договору кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року строк (термін) дії даного договору від 24.02.2017 року до 24.02.2018 року, але в будь-якому випадку, до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом, сплати ним сум нарахованих процентів. Кредит надається з 24.02.2017 року до 24.02.2018 року. В забезпечення виконання вищевказаного договору кредиту між позивачем та [PERSON] було укладено договори поруки від 24.02.2017 року № 0042-П. (а.с. 7) Згідно з п. 2.2. вищевказаного договору поруки, поручитель та позичальник несуть грошову та майнову відповідальність перед кредитодавцем як солідарні боржники. Поручитель відповідає по зобовязаннях позичальника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, сплату відсотків, неустойки, відшкодування збитків, завданих кредитодавцю внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору кредиту. Згідно із п. 3.1. договору поруки від 24.02.2017 року № 0042-П, порука починається з моменту підписання цього договору і діє десять років. На виконання умов договору кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року кредитором було видано кредит [PERSON] в сумі 7 400, 00 гривень, що підтверджується розпискою позичальника від 24.02.2017 року. (а.с. 9) Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3. ч. 1 ст. 3 ЦК України. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно з яким сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти. Розмір процентів встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з розрахунком боргу, наданими позивачем, заборгованість [PERSON] перед позивачем за договором кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року станом на 18.09.2018 року становить 9 572, 48 гривень. Сума позовних вимог станом на 18.09.2018 становить 4\~190, 00 гривень, з яких: 1\~836, 56 гривень залишок суми кредиту; 960, 17 гривень відсотки за користування кредитом; 1 393, 27 гривень відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. (а.с. 4) Відповідно до п. 4.2. договору кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року плата за весь час користування кредитом становить 70 % річних. Строк та порядок погашення кредиту та відсотків сторонами кредитного договору було погоджено в додатку до договору кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року, який є його невідємною частиною відповідно до п. 4.1. цього договору. (а.с. 6 зв.) Судом встановлено, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобовязання за договором кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року, в звязку з чим виникла заборгованість. Згідно з п. 4.4. вищевказаного кредитного договору при порушенні п. 4.1. цього договору кредитодавець має право нараховувати додатково 1 % за кожен день простроченості від залишку суми кредиту, які сплачуються позичальником за весь період прострочення. Судом перевірено розрахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем, що є предметом спору, і встановлено його відповідність вимогам чинного законодавства України та умовам вищевказаного кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається звернення позивача 06.09.2018 року із вимогами до відповідачів про погашення заборгованості по кредитному договору. (а.с. 13-14) Однак, дані вимоги, отримані відповідачами 07.09.2018 року, залишились без належного реагування (а.с. 15). Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, відповідно до ст. 611 ЦК України. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву. Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені позивачем у позові, та оцінивши, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Договір кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року, а також договір поруки від 24.02.2017 року № 0042-П є домовленістю сторін цих договорів, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. Предметом виконання як невідємним елементом виконання договору є ті конкретні субєктивні права і конкретні юридичні обовязки для набуття, здійснення і виконання яких конкретні субєкти права вступають в конкретні правовідносини і, відповідно, до вимог норми права, що реалізується, вчиняються належні правомірні дії. Суд вважає, що [PERSON] порушено вимоги ст. 526 ЦК України, згідно з якими зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а також вимоги ст. 1049 ЦК України, яка вказує, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором. Враховуючи ч. 1, ч. 2 ст. 554 ЦК України, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Добровільно відповідачі не провели розрахунок за кредитним договором в строки, визначені його умовами, тому сума боргу підлягає примусовому стягненню. Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача, шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача згідно з договором кредиту № КСНП-0042 від 24.02.2017 року заборгованості в сумі 4\~190, 00 гривень, з яких: 1\~836, 56 гривень залишок суми кредиту; 960, 17 гривень відсотки за користування кредитом; 1 393, 27 гривень відсотки за несвоєчасну сплату кредиту. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено наступне. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 762, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № 239 від 18.09.2018. (а.с. 1) Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 762, 00 гривень в рівних частках, а саме: по 881, 00 гривень з кожного. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved