Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті її матері відкрилась спадщина, до якої входить, з поміж іншого, право на земельні частки (паї), виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі їй відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з неточностями у правовстановлюючих документах та відсутністю належної реєстрації, спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання з матірю, доглядом за будинком та земельною ділянкою, іншим чином ніж шляхом звернення до суду її спадкові права не набути, просить суд визнати за нею право на земельні частки (паї). В судове засідання позивач не зявилась, про місце та час слухання справи була належним чином повідомлена, надіслала до суду заяву в якій просить слухати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився,про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] дійсно є матірю позивача відповідно до свідоцтва про народження серії V-УР № 0290262. [PERSON] померла 26.09.2004 року у віці 67 років згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 257580, вона була власником права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Явір» с. Заболоть, Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 8 336,00 гривень, що належало покійній матері згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0030772 від 13.09.1996 року, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації, на підставі рішення Радомишльської РДА № 282 від 13.09.1996 року. Також встановлено, мати позивача [PERSON] за життя фактично успадкувала ще два сертифікати на право на земельну частку (пай) після смерті свого сина [PERSON], який помер 26.10.2002 року та свого чоловіка [PERSON], який помер 26.03.2003 року, шляхом постійного проживання. Вони були власниками: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Явір» с. Заболоть, Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 8 336,00 гривень, що належало покійному брату, [PERSON], який помер 26.10.2002 року, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0030771 від 13.09.1996 року, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на підставі рішення Радомишльської РДА № 282 від 13.09.1996 року на імя «Павленко Микола Васильович», яке [PERSON], фактично успадкувала, однак за життя своїх спадкових прав не оформила; та права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Явір» с. Заболоть, Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області розміром 3,02 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), вартістю 8 336,00 гривень, що належало покійному батьку, [PERSON], який помер 26.03.2003 року, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0030773 від 13.09.1996 року,, виданий головою Радомишльської райдержадміністрації на підставі рішення Радомишльської РДА № 282 від 13.09.1996 року на імя «Павленко Василь Григорович», яке [PERSON], фактично успадкувала, однак за життя своїх спадкових прав не оформила. Інших спадкоємців окрім позивача немає. Також встановлено, що належним чином не оформлені правовстановлюючі документи вищезгаданих сертифікатів, тому нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за законом. У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє її позовні вимоги. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд її позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved