Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до Заводського районного суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просив суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] борг за договором позики, який складається з: - 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок сума основного боргу на підставі договору позики від 24.07.2014 року; - 5400 ( пять тисяч чотириста) гривень 00 копійок - проценти за договором позики за термін з 24.09.2014 року по 21.03.2016 року; - 75000 (сімдесят пять тисяч) гривень 00 копійок сума основного боргу на підставі договору позики від 27.11.2014 року; - 750 (сімсот пятдесят) гривень 00 копійок 3 % річних від простроченої суми за термін з 27.11.2015 року по 21.03.2016 року; - 911 (девятсот одинадцять) гривень 50 копійок сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що 24.07.2014 року [PERSON] отримав 10000 гривень і взяв на себе зобовязання повернути гроші станом на 24 вересня 2014 року, крім того взяв на себе також зобовязання за користування чужими грошима сплатити проценти в сумі 3% на місяць, що становить 300 гривень, до дня фактичного повернення всієї суми позики. Відповідачем гроші не були повернуті, що дає підстави, нарахування процентів з 24.09.2014 року по 21.03.2016 року. Загальна сума по процентам за користування грошовими коштам становить: 300 гривень х 18 місяців = 5400 гривень. 27 листопада 2014 року [PERSON] повторно звернувся для отримання грошової позики. Згідно договору позики [PERSON] передав у власність [PERSON] 75000 гривень на строк-один рік. Відповідач взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти в порядку встановленого цим договором, а саме до кінцевого терміну повернення -28 листопада 2015 року. Кінцевий строк повернення минув, але [PERSON] гроші не повернув. Представники позивача до судового засідання подали до суду заяви в якій прохають провести розгляд справи за їх відсутності, на підставі поданих доказів, підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, згідно з вимогами ст.76 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомив, судова повістка - виклик направлена відповідачеві на останню відому суду адресу, крім того у газеті «Вісті Придніпровя» №95 (1794) від 13.12.2016 року було надруковане оголошення про час місце та дату розгляду справи, і тому в силу ст.77 ЦПК України відповідач вважається повідомленою, на підставі ст. 169 ЦПК України, суд вважає є достатньо матеріалів про права та відносини сторін, потрібність дачі особистих пояснень відповідачем відсутня, що дозволило суду за згодою позивача згідно вимог ст. 224 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, та підлягають задоволенню з наступних підстав. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно до розписки від 27.07.2014 року, [PERSON] отримав 10000 гривень та взяв на себе зобовязання повернути гроші [PERSON] до 24 вересня 2014 року. Крім того взяв на себе зобовязання за користування грошима та сплатити проценти в сумі 3% на місяць, що становить 300 гривень. (а.с.5). Фактично грошові кошти не були повернуті, що дали підставою, нарахування процентів з 24.09.2014 року по 21.03.2016 року на загальну суму по процентам за користування грошовими коштам становить : 300 гривень х 18 місяців = 5400 гривень. Відповідно до договору позики від 27.11.2014 року завіреного приватний нотаріусом Дніпродзержинського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого [PERSON] передав у власність [PERSON] 75000 гривень на строк-один рік, тобто до 28 листопада 2015 року. Враховуючи, що [PERSON] вчасно не повернуто суму позики, тобто не звільняється від сплати 3 % річних від простроченої суми 75000 гривень, що становить : 750 гривень за термін з 27.11.2015року. (а.с.6). Таким чином, у період з 24.07.2014 року по 21.03.2016 року, та з 27.11.2015 року по 21.03.2016 року відповідачем не виконувались 2 грошових зобовязання на загальну суму 92061 (девяносто дві тисячі шістдесят одна) гривня 50 копійок. Відповідно до ч. 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно інформаційного листа № 01-8/685 від 20.11.2008 року Верховний Суд України вказав, що діюче законодавство не виключає можливості звернення кредитора до суду з вимогою про стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов'язанням збільшилась в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. Право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнових прав та інтересів, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Розрахунок 3 % річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання доданий до позову зроблений з урахуванням Індексу інфляції, який щомісячно розраховуються Держкомстатом, згідно положень ст. 18 Закону України "Про інформацію" офіційна державна статистична інформація підлягає систематичному оприлюдненню. Держава гарантує суб'єктам інформаційних відносин відкритий доступ до офіційної державної статистичної інформації, за винятком інформації, доступ до якої обмежений згідно із законом, що також підтверджується листом Верховного Суду України N 62-97р від 03.04.97р. «Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ». Згідно ч. 1 ст. 57 Цивільного процесуального кодексу доказами України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню в сумі 92061 (девяносто дві тисячі шістдесят одна) гривня 50 копійок. Також суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір 991 гривень 50 копійок сплачений позивачем при подачі позову до суду (а.с.1). На підставі наведеного,

Outcome: approved