Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди, покликаючись на те, що наказом №29-в/тр від 28 лютого 2014 року [PERSON] було звільнено [PERSON] та [PERSON], які вважаючи наказ незаконним оскаржили таке звільнення до суду. Рішеннями суду такі звільнення були визнані незаконними та вирішено стягнути з поліклініки на користь [PERSON] 7544,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та на користь [PERSON] 32533,11 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Оскільки винним у незаконному звільненні таких працівників є [PERSON], просить стягнути з відповідача 40077,11 грн. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, давши аналогічні пояснення, просить позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечла та пояснила, що представником позивача не надано жодних доказів щодо нарахування та виплати [PERSON] та [PERSON] середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі рішень суду. А також представник позивача не надав доказів того, що позивач зазнав прямої та дійсної шкоди з вини відповідача. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши інші матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року, встановлено незаконність звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на посаді лікаря-стоматолога терапевта та вирішено стягнути з Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м. Львова на її користь 7544,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. /а.с. 5-13, 21-23/ Згідно рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року, встановлено незаконність звільнення [PERSON], поновлено [PERSON] на посаді заступника головного лікаря по лікувальній роботі та вирішено стягнути з Комунальної третьої стоматологічної поліклініки м. Львова на його користь 32533,11 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. /а.с. 14-20/ У відповідності до п.2 Постанови Пленуми Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", з наступними змінами, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заподіяної особі і майну громадянина або заподіяної майну юридичної особи, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. \~ Відповідно до ст. 1166 ч.1 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на\~роботі. Відповідно до абз. 3 п. 33 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при цьому належить враховувати, що при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію п.8 ст.134 та нової редакції ст.237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше. Як вбачається із довідки №462 від 19 грудня 2014 року на виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 18 листопада 2014 року та рішення Личаківського районного суду м. Львова від 30 липня 2014 року [PERSON] було нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 березня 2014 року по 30 липня 2014 року у розмірі 32533,11 грн. Сума до виплати становила 25668,63 грн. та була виплачена 16 грудня 2014 року, що також стверджується довідкою про доходи [PERSON] /а.с. 25, 89/ Також згідно довідки №461 від 19 грудня 2014 року на виконання ухвали Апеляційного суду Львівської області від 10 листопада 2014 року та рішення Личаківського районного суду м. Львова від 23 червня 2014 року [PERSON] було нараховано середній заробіток за час вимушеного прогулу за період у розмірі 7544,00 грн. Сума до виплати становила 5952,22 грн. та була виплачена 03 грудня 2014 року, що також стверджується довідкою про доходи [PERSON] /а.с. 26, 91/ На підставі наведеного, суд вважає, що у звязку з незаконним звільненням [PERSON] та [PERSON], внаслідок дій відповідача [PERSON], як встановлено рішеннями Личаківського районного суду м. Львова та ухвалами Апеляційного суду Львівської області, позивачу [PERSON] комунальній стоматологічній поліклініці м. Львова заподіяна шкода у звязку з оплатою таким працівникам часу вимушеного прогулу у розмірі 40077,11 грн., а тому дану шкоду слід стягнути з відповідача на користь позивача. Дані обставини справи стверджуються також іншими матеріалами справи, які не викликають сумніву у їх обєктивності. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє повне ствердження у судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення.

Outcome: approved