Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

Позивач через свого представника у серпні 2017 року звернувся до суду з позовом до відповідача про зняття арешту з майна, а саме з квартири [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що 16 лютого 2007 року [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» Договір про надання споживчого кредиту № 11119072000. Для забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором був укладений Договір іпотеки від 16 лютого 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». За умовами вищевказаного іпотечного договору [PERSON] передала в іпотеку банку квартиру під номером [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 10 вересня 2008 року на вищевказану квартиру накладено арешт. Відповідно до договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» свої права вимоги за кредитним договором відступило ТОВ «Кей-Колект». Вказаний арешт не дає на даний момент позивачу як іпотекодержателю задовольнити свої вимоги за рахунок іпотечного майна. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.08.2017 було відкрито провадження у даній справі. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримував у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві, також зазначав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач 21.11.2017, 15.02.2018 та 19.04.2018 р. в судові засідання не з'являлася, про день, час та місце судових засідань повідомлялася належним чином, про причини неявки суду не повідомляла. Представник третьої особи ПАТ «Універсал Банк» у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву, в якій просила про розгляд справи без її участі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 280 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 16 лютого 2007 року [PERSON] уклала з АКІБ «УкрСиббанк» договір про надання споживчого кредиту № 11119072000 (а.с.6-13). В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором був укладений договір іпотеки №47648 від 16 лютого 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк». За зазначеним договором іпотеки банку в іпотеку перейшла квартира № [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-17). Ухвалою В - 22 від 10 вересня 2008 року, виданою Оболонським районним судом міста Києва, накладено арешт на квартиру № [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.46). Вказане обтяження Оболонським районним судом міста Києва накладене в період права власності відповідача та перебування квартири в іпотеці АКІБ «УкрСиббанк». 12 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» відповідно до договору факторингу № 1 відносно [PERSON] відступило свої права вимоги позивачу ТОВ «Кей-Колект» (а.с.18-27). Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору від 16 лютого 2007 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек (а.с.28). Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За приписами ч. 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (ч. 6, ч. 7ст.3 Закону України «Про іпотеку» ) . За положеннями ч. 1, ч. 3ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: 1) передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст.38 Закону України «Про іпотеку» . Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Виходячи з системного тлумачення ст. ст. 16, 572, 589 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5 Закону України «Про іпотеку», ураховуючи роз'яснення, викладені у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно) (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі №496/457/16-ц). Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов'язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України регулює диспозитивність судового процесу. Частиною 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідачем доводи позивача належними та допустимими доказами не спростовано. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя, належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту, суд дійшов висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги, знявши майно з арешту , а саме квартиру [ADDRESS], що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яка перебуває під арештом на підставі ухвали В22 від 10.09.2008, виданою Оболонським районним судом міста Києва, суддя Волков С.А. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 600,00 грн, який підтверджується долученими до справи платіжними дорученням про його оплату. На підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 1, 3, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 391, 509, 525, 1077 ЦК України,

Outcome: approved