Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач предявила до суд позов до Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, третьої особи Кам'янка-Бузької державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що після смерті її батька [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої входить: земельна ділянка площею 2.50 га. яка розташована на території Дідилівської сільської ради, згідно Сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ № 032015; земельна ділянка площею 0.6000 га. яка розташована на території Дідилівської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю Серії -ЛВ № 044284; житловий будинок, який знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 17. с. Великі Підліски, Камянка-Бузького району. Львівської області. Після смерті її матері [PERSON], відкрилася спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 3.8888 га., яка розташована на території Дідилівської сільської ради, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЛВ № 085158.Через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач не може оформити своїх спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому змушена звернутись до суду та просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті її батьків [PERSON], та [PERSON] право власності на вказане вище спадкове майно. В судове засідання позивач не зявилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Від відповідача надійшла заява, в якій останній просить суд справу розглядати без їх представника і зазначає, що не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи Камянка-Бузької державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, подав заяву в якій просить розглядати справу у відсутності державного нотаріуса. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215, визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Як вбачається з виписки з погосподарської книги виданої 03.05.2018р. №280, Дідилівською сільською радою Камянка-бузького району, станом на 19.01.1989р. у колгоспному дворі №17 по вулиці Шевченка в с. Великі Підліски Камянка-Бузького району Львівської області проживали та були зареєстровані: [PERSON]- голова двору, [PERSON]- дружина, [PERSON] дочка. (а.с.20) Відповідно до ст. 120 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 123 ЦК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON] є співвласниками будинковолодіння розташованого за адресою: вул. Шевченка, 17 с. Великі Підліски Камянка-Бузького району Львівської області і кожному з них, як членам колишнього колгоспного двору, належить по 1/3 частці вказаного будинку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], помер 14.09.2001 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 217782. виданого Дідилівською сільською радою Камянка-Бузького районну Львівської області, актовий запис №21(а. с. 16). [PERSON], померла 11.11.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 438571. виданого Виконавчим комітетом Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького районну Львівської області, актовий запис №28 (а. с. 15). Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Судом встановлено, щодо складу спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] входять належна йому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого 10.02.1989, 1/3 частки в майні колишнього колгоспного двору - будинку по вул. Шевченка, 17 с. Великі Підліски Камянка-Бузького району Львівської області, земельна ділянка площею 2.50 га. без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Дідилівської сільської ради, згідно з Сертифікатом на право приватної власності на землю ( середню земельну частку) серії ЛВ № 032015 від 20.07.1995р., виданий [PERSON] па підставі рішення виконкому сільської Ради народних депутатів від 14.12.1995року, який зареєстрований у книзі записів сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) за № 97, та земельна ділянка площею 0.6000 га., яка розташована на території с. Великі Підліски Дідилівської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ -ЛВ № 044284, виданий [PERSON] на підставі рішення Дідилівської сільської Ради народних депутатів від 05.04.1996 року № 29. Акт зареєстровано у книзі записів державних актів па право приватної власності на землю за № 38 (а. с.7-9 ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/3 частки в майні колишнього колгоспного двору - будинку по вул. Шевченка, 17 с. Великі Підліски Камянка-Бузького району Львівської області та земельна ділянка площею 3.8888 га. (земельна ділянка № 1 площею 3.3760, кадастровий номер -4622182300:06:000:0111; земельна ділянка № 2 площею 0.5128 га., кадастровий номер - 4622182300:06:000:0248), яка розташована на території Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належна [PERSON] згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ЛВ № 085158. виданого на підставі розпорядження голови Камянка - Бузької райдержадміністрації від 09.01.2004 р. № 6. (а. с. 6). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Як вбачається з довідки №263 від 24.04.2018р. виданої Дідилівською сільською радою Камянка Бузького району Львівської області, [PERSON], [PERSON] за життя заповітів не складали, а тому спадкування їх майна здійснюється за законом. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серія І-ЯК №1533233, згідно якого вбачається що батьками [PERSON], зазначені [PERSON], як батько та [PERSON] як мати. [PERSON] посвідченими заявами відмовився від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Таким чином, позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом майна померлих батьків [PERSON] та [PERSON] та відповідно до ст.1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкоємців за законом - діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за законом не відмовилася від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її батьків має намір прийняти таку, однак, не в змозі цього зробити в нотаріальному порядку. До 01 січня 2013 р. Державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. Отже, з 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно вимог, які визначені ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на обєкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Судом встановлено, що рішення про розподіл часток майна вищевказаного колгоспного двору між його членами Дідилівською сільською радою не виносилося і державна реєстрація прав власності їхніх часток не здійснювалась. Відповідно до п. 4.15 глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5, Затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно пунктів 10 Постанови Пленуму ВС України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування», передбачено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). А, пунктом 23 вказаної Постанови закріплено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб. Положеннями статей 15, 16 ЦК України, статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права. Виходячи з вищевикладеного та враховуючи, що позивач прийняв спадщину в установленому законом порядку після померлих, але оформити своє право на спадкове майно не має можливості, порушене право позивача підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню. Крім того, відповідач позовні вимоги визнав, що відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки для цього наявні законні підстави, а визнання позову є безумовним і не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved