Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 09.12.2013 року, та уточнюючи позовні вимоги 08.01.2014 року, в їх обґрунтування вказував на те, що 17.03.2006 року між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вказаний договір складається із Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг і тарифів та є договором приєднання згідно з ч.1 ст.634 ЦК України, згоду на укладення якого відповідач підтвердила своїм підписом у Заяві. Відповідно до п. 9.12. Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), строк дії Договору - 12 місяців з моменту його підписання. Якщо впродовж цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. В порушення умов зазначеного договору відповідач належним чином не виконала своїх зобов'язань за кредитом, у зв'язку з чим, станом на 31.10.2013 року утворилася заборгованість перед позивачем в загальному розмірі 31 275,70 грн., яка складається з: - заборгованості за кредитом - 4920,20 грн., - заборгованості по процентам за користування кредитом - 24389,99 грн.; - штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 1465,51 грн. Тому, посилаючись на ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 31 275,70 грн. за кредитним договором б/н від 17.03.2006 року, а також судові витрати у розмірі 312,76 грн. В судовому засіданні представник позивача - Метлюх Н.С. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Вказувала на те, що станом на дату звернення позивача до суду строк спірного кредитного договору не закінчився, з огляду на його пролонгацію, що визначено п. 9.12 Умов, а отже банк правомірно порушив питання про стягнення з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та розгляд справи, в судове засідання не з'явилася, скориставшись правом участі у цивільній справі через свого представника відповідно до ст. 38 ЦПК України. Представник відповідача - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити у задоволенні позову у зв'язку зі спливом 3-річного строку позовної давності як щодо повернення кредиту в повному обсязі, так і щодо вимог кредитора по поверненню щомісячних платежів, посилаючись на положення статей 256, 261, 267 ЦК України і правові висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 19.03.2014 року (справа 6-14 цс 14) та від 06.11.2013 року (справа №6-116 цс 13). Також просила суд вирішити питання щодо розподілу між сторонами судових витрат на правову допомогу, понесених [PERSON] у даній цивільній справі. Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.03.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.16) та відповідачем - [PERSON] був укладений договір б/н про надання банківських послуг, який складається з заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг та тарифів (а.с. 6, 7-10). Своїм підписом у Заяві [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, складає між нею та Банком Договір. Відповідно до умов зазначеного договору позивач надав відповідачу платіжну картку та кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році на суму залишку заборгованості за кредитом, зі строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки, в обмін на обов'язок відповідача погашати кредит як шляхом внесення коштів на карту клієнтом, так і списанням Банком коштів з Дебетної карти. Відповідно до п. 9.12. Умов і Правил надання банківських послуг (далі, - Умови), строк дії Договору - 12 місяців з моменту його підписання. Якщо впродовж цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. За пунктами 6.5, 8.6. Умов та Правил надання банківських послуг, [PERSON] зобов'язалася погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених вказаним договором більше, ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. В разі виникнення заборгованості Держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення (п. 6.9. Умов). Матеріалами справи встановлено, що відповідач [PERSON], користуючись кредитом, жодного разу від самого початку дії кредитного договору не здійснювала проплати в рахунок погашення заборгованості по кредиту, чим зумовила виникнення заборгованості. Станом на 31.10.2013 року розмір заборгованості відповідача перед позивачем згідно розрахунку суми заборгованості (а.с.4-5) становить 31 275,70 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 4920,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 24389,99 грн.; штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 1465,51 грн. Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання. Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання, згідно положень статті 625 ЦК України. Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, відповідач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з цим статтею 256 ЦК України визначено поняття позовної давності, згідно якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою визначено, що строк погашення процентів за кредитом визначається щомісячними платежами за минулий місяць, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH). Граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця (п. 3.1.1 цих же Правил). Як роз'яснив у своїй постанові від 19.03.2014 року Верховний Суд України, рішення якого є обов'язковими для всіх судів України в силу ст. 360-7 ЦПК України (справа № 6-14 цс 14) за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Судом встановлено, і це визнано сторонами, а отже не підлягає доказуванню в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України, що відповідач [PERSON] від самого початку дії кредитного договору б/н від 17.03.2006 року жодної проплати в рахунок погашення заборгованості по кредиту не вносила, а отже починаючи з квітня 2006 року у позивача виникло право на звернення до суду за захистом порушеного права. Крім того, сторонами визнано, що строк дії картки, виданої відповідачу при укладенні спірного кредитного договору від 17.03.2006 року становить 1 рік, тобто дія платіжної картки закінчилася в останній день лютого 2007 року. Доказів того, що після закінчення зазначеного строку дії картки [PERSON] отримувала нову картку матеріали справи не містять. Отже, починаючи з 01.03.2007 року та впродовж наступних 3 років, визначених ст. 257 ЦК України, позивач мав право звернутися до суду з вимогою про повернення відповідачем кредиту в повному обсязі, однак скористався таким правом лише 09.12.2013 року, тобто поза межами строку позовної давності. Позивач - ПАТ КБ «Приватбанк» не заявив суду щодо поновлення строку позовної давності. З матеріалів справи не вбачається підстав для визнання пропуску строку банком з поважних причин. Позивач продовжував щомісячно нараховувати проценти та штрафні санкції за прострочення зобов'язання по поверненню кредитних коштів після припинення відповідачем здійснення операцій по кредитній картці, що свідчить про обізнаність позивача про порушення свого права. Доводи представника позивача стосовно того, що позовна давність не сплинула, оскільки строк договору не закінчився в силу його пролонгації визначеної п. 9.12 Умов, суд вважає неспроможними, оскільки ці обставини не ґрунтується на умовах договору та обставинах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливає і до додаткової вимоги - стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Аналізуючи перелічені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України - стороні на користь, якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, то відповідно до ст. 88 ЦПК України не підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК " і сплачений ним судовий збір у розмірі 312,76 грн. Відповідно до ст. 84 ЦПК України відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані із оплатою правової допомоги фахівця в галузі права. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до акту-розрахунку про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 23.06.2013 року (а.с.46) адвокат [PERSON] надала відповідачу [PERSON] наступну правову допомогу: консультування - 30 хвилин, ознайомлення з матеріалами справи - 20 хвилин, підготовка письмових заперечень на позов - 2 години та участь у судовому засіданні - 1 година відповідно до журналу судового засідання від 02.07.2014 року. Таким чином, всього на надання правової допомоги адвокатом [PERSON] було затрачено 3 години 50 хвилин. Згідно наявної у справі квитанції відповідач [PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 1325,00 грн., що не суперечить положенням ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року № 4191-VI, а отже відповідно до ст. 88 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь [PERSON]

Outcome: approved