Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

ТОВ «Сміла Енергоінвест» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги із централізованого опалення місць загального користування, мотивуючи свої вимоги тим, що він є постачальником теплової енергії до будинку [ADDRESS] цього будинку проживає [PERSON], який встановив у своїй квартирі індивідуальне опалення та від'єднався від системи центрального теплопостачання. Позивач стверджує, що відповідач не оплачує за послугу теплопостачання місць загального користування у будинку якому він проживає, у зв'язку з чим у [PERSON] утворилася заборгованість за спожиту теплову енергію на суму 259 грн. 03 коп. Представник позивача в судовому засіданні свої вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача заборгованість по оплаті наданих послуг з опалення місць загального користування в сумі 259 грн. 03 коп., а також витрати по справі в сумі 243,60 грн. Відповідач позов не визнав, посилаючись на те, що договір з позивачем на отримання відповідних послуг він не укладав, крім того зауважив, що на його думку такі послуги взагалі не надаються, зокрема в них у під'їзді відсутні теплоносії, а розрахунок довжини та діаметру трубопроводів по яких здійснюється подача тепла в підвальних приміщеннях ніхто не проводив, а тому вважає нарахування відповідачем плати за послуги з централізованого опалення місць загального користування - безпідставним. Заслухавши представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Рішенням виконкому Смілянської міської ради № 661 від 21 червня 2007 року, до якого внесено зміни рішенням виконкому Смілянської міської ради № 651 від 20 жовтня 2010 року, визначено виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді, яким в тому числі визначено і позивача. Також рішеннями виконкому Смілянської міської ради № 652 від 20 жовтня 2010 року та № 261 від 22 квітня 2011 року встановлені тарифи на послуги з теплопостачання для населення. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, їх учасниками відповідно є власник, споживач, виконавець, виробник. За ст. 20 цього ж Закону України споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Позивач не довів в судовому засіданні, що він намагався це здійснити та підготував проект такого договору, а відповідач відмовився від його укладення. Разом з тим відповідач подав заяву про скасування судового наказу на підставі якої ухвалою Смілянського міськрайсуду від 4 березня 2015 року скасовано судовий наказ від 19 грудня 2014 року про стягнення з нього боргу по оплаті послуг за централізоване опалення місць загального користування. Таким чином йому було відомо про надання послуги та вимоги товариства про її оплату. На підтримку своїх вимог позивач посилався на те, що за п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Також представник позивача посилалась на те, що відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків можуть бути акти цивільного законодавства та акти органів державної влади чи органів місцевого самоврядування. В даному випадку такими є Постанова КМУ № 630 та рішення виконкому Смілянської міської ради про визначення надавачів послуги та встановлення тарифів на відповідні комунальні послуги. Крім того додатком до Наказу № 47 від 22 лютого 2008 року Мінжитлокомунгоспу являються рекомендації щодо застосування вказаної Методики, де зазначено, що в ній наведені розрахункові усереднені дані річного споживання теплової енергії на опалення МЗК для будинків, зведених за типовими для всіх областей України проектами масових серій до 1995 року, за умов додержання закладених в проекті архітектурно-конструктивних та інженерних рішень, якими можна скористатися для розрахунків при відсутності проектних даних. Також з пояснень представника ТОВ «Смілаенергоінвест» вбачається, що оплата за опалення МЗК є фактично компенсацією втрат, які несе теплопостачальна організація при наданні послуг з теплопостачання, в тому числі і до багатоповерхових будинків. Компенсація цих втрат визначена відповідною Методикою, якою користується і позивач при здійсненні нарахувань. Опалення МЗК здійснюється через втрати тепла на розподільчих трубопроводах у підвалах, огороджувальних конструкціях, якими є стіни квартир, де здійснюється централізоване теплопостачання, та за рахунок труб подачі тепла, що йдуть по квартирах у перекриттях між поверхами. Для визначення втрат на розподільчих трубопроводах, в зв'язку зі скаргами споживачів послуги, у 2011 році була повністю проведена у всіх будинках перевірка стану ізоляції на цих трубопроводах, визначена їх довжина та діаметр, про що складено відповідні акти по кожному будинку. В будинку, де проживає відповідач така перевірка також була проведена з зазначенням, по яких трубах дотримано нормативів щодо їх ізоляції та по яких ні(а.с.16). Оскільки даний будинок є типовим, побудови до 1995 року, то при розрахунку плати за МЗК, враховуються втрати тепла на розподільчих трубопроводах, що відповідають нормативу при будівництві, хоча фактично ці втрати є більшими. Крім того через високу плату за МЗК, яка виходить при нарахуванні відповідно до чіткого дотримання вимог Методики, підприємство прийняло рішення про взяття на себе частини втрат та з лютого 2013 року при здійсненні розрахунків враховується лише показник по розподільчих трубопроводах у підвалах, без врахування втрат через огороджувальні конструкції та міжповерхові перекриття, а також враховується усереднений 4% процент втрат від теплового навантаження на будинок, оскільки нормативними документами він передбачений в межах від 2% до 7%. Вказані обставини підтверджуються розрахунком заборгованості (а.с.13-14) та додатком до нього (а.с.15), за яким з лютого 2013 року розмір щомісячних платежів суттєво зменшився, а в травні 2014 року зроблено перерахунок заборгованості, яку зменшено на 520 грн. 40 коп.. Заперечення відповідача проти позову з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору суд враховує як таке, що не звільняє його, як споживача від оплати отриманих житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 Житлового кодексу України та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону. Посилання відповідача, що система опалення в будинку не відповідає проектній документації, що не було враховано при проведенні розрахунку позивачем, а розрахунок боргу здійснений на підставі усереднених даних без врахування особливостей будинку, де мешкає відповідач не є достатнім доказом для відмови в задоволенні вимог позивача, оскільки відповідач [PERSON] під час розгляу справи судом не надав свій розрахунок проведений з урахуванням особливостей його будинку, на які він вказував. За таких обставин правомірність розрахунку, наданого позивачем, наявними в справі доказами не спростована. Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Обов'язок доказування та подання доказів, встановлений ст. 60 ЦПК України, в якій зазначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Таким чином судом встановлено, що нарахування оплати за МЗК товариством здійснюється відповідно до вимог діючого законодавства та існуючих нормативних документів, відповідач послугу фактично отримує, відповідно до існуючих нормативних документів, а тому повинен її оплачувати, в зв'язку чим позов підлягає до задоволення. Витрати по справі у вигляді судового збору складаються з двох платежів: за видачу судового наказу та подання позову. Оскільки повернення витрат за видачу судового наказу не передбачено діючим законодавством, то в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути витрати по справі лише сумі 121,80 грн., що були сплачені безпосередньо під час подання позовної заяви. На підставі ст. ст. 67, 68 ЖК України, ст. ст. 19,20 ЗУ „Про житлово-комунальні послуги", ст. ст. 24, 25 ЗУ „Про теплопостачання", Постанови КМУ № 630 від 21 липня 2005 року,

Outcome: approved