Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

У березні 2014 представник позивача [PERSON] на підставі довіреності, [PERSON], звернувся до суду з позовом у інтересах позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В., третя особа: відділ примусового виконання рішень УДВС Головного управління юстиції у м. Києві, - про захист прав споживачів та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Обгрунтовує позовні вимоги тим, що 25.12.2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] було підписано договір кредиту №014-1464-КП за умовами якого банк зобов'язався надати позичалдьнику споживчий кредит в сумі 396 000 дол. США, а позичальник повернути кредит та сплатити 12,5% річних за користування коштами. У забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, 25.12.2006 між позивачем та відповідачем був підписаний іпотечний договір № 014-1464-ЗП, відповідно до якого передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру N13, загальною площею 60,30 кв. м, жилою площею 32,70 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач фактично не отримувала кредит через зміну намірів, та залишила територію України. З моменту укладання договорів до останнього часу банк жодним чином не звертався до позивача з приводу кредиту. У грудні 2013 позивач одержала постанову державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В., вчиненого 14.05.2013, зареєстрованого у реєстрі за N972, відповідно до якого пропонується звернути стягнення на предмет іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк». Позивач вважає, що виконавчій напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема: ст. ст. 7, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.06.1999, №1172, п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004, №20/5, тому не підлягає виконанню. Виходячи із вказаних вимог закону, вважає, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитні договори, укладені між банком та позивачем, з яких виникають зобов'язання по погашенню заборгованості, не були нотаріально посвідчені, договір іпотеки похідний від кредитного договору та є лише способом забезпечення виконання зобов'язань за основним договором. Крім того, нотаріусом не перевірено факт ненадання грошових коштів банком позивачу й відповідні нарахування боргу, не надіслано повідомлення про порушення зобов'язання, передбачене Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та не перевірено безспірність заявлених вимог. Вчинення нотаріусом вказаного виконавчого напису не лише суперечить п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого кредитодавцю забороняється вилучати у споживача продукцію без його згоди або без отримання відповідного судового рішення, але й ч. 3 ст. 47 Конституції України, якою встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, оскільки передбачає примусову реалізацію наявного у позивача житла без рішення суду. Заборгованість позивача перед банком не є безспірною, оскільки взагалі відсутня. Представник позивача просив вчинений 14.05.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Паракудою І.В., виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №972, визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідач, ПАТ «Укрсоцбанк», позовні вимоги не визнав, вважає їх безпідставними, у письмових запереченнях зазначив наступне. 25.12.2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є він, і [PERSON] укладено договір кредиту №014-1464-КП, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 396 000 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 12,5% річних, згідно графіка повернення кредиту, передбаченого п. 1.1.1. договору кредиту, та кінцевим терміном повернення кредиту до 24.12.2021. У забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 25.12.2006 укладено іпотечний договір № 014-1464-ЗП, відповідно до якого позичвальник передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: двохкімнатну квартиру №13, загальною площею 60,30 кв.м, жилою площею 32,70 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору кредиту, а саме: непогашення основної заборгованості за кредитом і несплатою процентів за користування коштами, банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, Паракуди І.В., з заявою про вчинення виконавчого напису на іпотечному договорі для звернення стягнення заборгованості за рахунок майна, переданого у іпотеку. Позивач обгрунтовує позовні вимоги про визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тим, що нотаріус при вчиненні виконавчого напису порушив Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджену наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004, №20/5, не встановив безспірність вимог банку, та ставить під сумнів отримання ним кредитних коштів. Виконавчий напис нотаріусом вчинено 14.05.2013, на підставі заяви банку від 18.04.2013, а Інструкція, на яку посилається позивач, втратила чинність на підставі наказу Міністерства юстиції України №296/5 від 20.02.2012 та діє затверджений цим наказом Порядок вчинення виконавчих дій нотаріусами України. Позивач не навів жодного доказу порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, а у тексті позовної заяви навів лише положення Інструкції, що втратила чинність, без аргументації та прив'язки до оспорюваного виконавчого напису. Відповідно п. 6 ст. 3, п. 1 ст. 7, п. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» на підставі іпотечного договору № 014-1464-ЗП від 25.12.2006, у разі порушення позичальником основного зобов'язання за договором кредиту банк як іпотекодержатель вправі задовольнити забезпечені ним вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу тощо у повному обсязі або в частині, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно ст. 1 глави 16 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 2.3. ст. 2 глави 16 зазначеного Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. У зв'язку з невиконанням кредитних зобов»язань, банк надіслав позичальнику вимогу від 16.05.2011 №301.6-20/96-1854 про необхідність погашення заборгованості за договором кредиту, яка повернулася з відміткою пошти про відправлення листа та неотримання його адресатом. Банком виконанні вимоги, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, зокрема: до заяви про вчинення нотаріусом виконавчого напису додано оригінал нотаріально завіреного іпотечного договору №014-1464-ЗП від 25.12.2006, зареєстрованого в реєстрі за №4553, копію договору кредиту, та вимогу від 16.05.2011 №301.6-20/96-1854, що вважається повідомомленням боржника про вчинення виконавчого напису, та підтвердженням безспірності вимог, оскільки ним не надано жодних заперечень щодо розміру заборгованості. Позивач зазначає, що фактично не отримував кредитні кошти через зміну намірів, та у зв'язку з тим, що залишила територію України, що не відповідає дійсності. Факт отримання кредитних коштів підтверджується заявою на видачу готівки №04-3 від 25.12.2006 на суму 142 090 дол. США та заявою на видачу готівки №04-1 від 25.12.2006 на суму 253 910 дол. США. урахуванням наведеного вважають відсутніми підстави для задоволення позову. Відповідач, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, Паракуда І.В., позовні вимоги не визнала, в письмових запереченнях зазначила, що не є належним відповідачем у справі, боржник, оспорюючи виконавчий напис нотаріуса, повинен подавати позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, до стягувача, яким в даному випадку є ПАТ «Укрсоцбанк», на що звернуто увагу в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.01.1992, № 2 «Про судову практі в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», зокрема, що правильність вимог, зазначених виконавчому напису, може бути оспорена боржником лише в позовному порядку. Відповідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» при вчиненні виконавчого напису для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідне положення передбачене також пп.1.2. п.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, № 296/5, відповідно до якого заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Пунктом 1 (абз. 2) Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999, № 1172 передбачено, що для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б)документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, щодо кредитного договору, то норми ст. 1055 ЦК України вказують лише на його письмову форму. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель вправі звернути стягнення на предмет застави та задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором (ст. 589 ЦК). Законодавством не встановлено обов'язок нотаріуса перевіряти точність розрахунків особи, яка звернулась за вчиненням виконавчого напису. Поданням документів, визначених Переліком, підтверджується як фактична наявність, так і безспірність заборгованості боржника перед стягувачем. Чинними нормативно-правовими актами не передбачено підтвердження безспірності суми заборгованості боржника, а лише безспірність заборгованості як такої. Тобто, у разі надання необхідних документів, нотаріус зобов'язаний вчинити виконавчий напис. Ураховуючи, що протягом встановленого строку вимога банку як іпотекодержателя залишена боржником без задоволення, банк правомірно розпочав звернення стягнення на предмет іпотеки, а виконавчий напис вчинений після спливу 30-денного строку, що відповідає вимогам чинного законодавства. Позивач посилається на наказ Міністерства юстиції України «Про затвердження інструкці про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.06. 2004, який на момент вчинення виконавчого напису втратив чинність. У зв'язку з завантаженістю приватний нотаріус просить розглядати справу за її відсутності. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з наведених у заяві підстав, просять задовольнити, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представники відповідачів у судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників відповідачів, на підставі наявних у ній даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підтверджені та підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. [PERSON] особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1, 2 статті 1 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»), зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22.02. 2012, року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22.02.2012 за № 282/20595. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Умови вчинення виконавчих написів визначені ст. 88 Закону України «Про нотаріат», відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999, № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Верховний Суд України у справі за N 6-887цс17 виклав наступну правову позицію, що з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2006 між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та [PERSON] укладено договір кредиту кредиту №014-1464-КП, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику споживчий кредит в сумі 396 000 дол. США, а позичальник - повертати кредит та сплачувати 12,5% річних за користування коштами за графіком платежів, передбачених п. 1.1.1 договору, з кінцевим терміном повернення до 24.12.2021 (а.с. 130-135). У забезпечення виконання кредитних зобов'язань, 25.12.2006 сторони уклали іпотечний договір № 014-1464-ЗП, відповідно до якого позивач передала банку в іпотеку двохкімнатну квартиру №13, загальною площею 60,30 кв.м, жилою площею 32,70 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Притисько-Микільська, 2, належну їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.2003, обумовленою заставною вартістю 1449350 грн., що за курсом НБУ складало 287000 дол. США ( а. с. 8-10). Доводи позивача в частині того, що вона фактично не отримувала кредитні кошти через зміну намірів, та у зв'язку з тим, що залишила територію України, суд не приймає до уваги, оскільки вони спростовуються копіями чинних договорів кредиту та іпотеки, не оспореними в установшленому порядку, а також заявою на видачу готівки №04-3 від 25.12.2006 на суму 142 090 дол. США та заявою на видачу готівки №04-1 від 25.12.2006 на суму 253 910 дол. США, а надані фотокопії кредитних історій та копії заяви-повідомлення про злочин, позовної заяви банку до третейсуого суду та ухвали про припинення третейського розгляду не є належними доказами на підтвердження оспорюваних обставин ( а. с. 50, 51, 64, 112, 115, 138-142 ). Частиною 3 статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі: 1) рішення суду, 2) виконавчого напису нотаріуса або 3) згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). У зв»язку з невиконання позичальником взятих на себе зобов»язань по сплаті чергових платежів у рахунок погашення кредиту та відсотків, банк прийняв рішення про дострокове повернення всієї суми боргу за кредитом, яка станом на 10.05.2011 складала загальну заборгованість в сумі 425220 дол. США та 70575 грн. 19 коп., та 16.05.2011 надіслав позивачу відповідну вимогу про повернення боргу, не зазначивши строк повернення, попередив, що у разі невиконання даних вимог буде звернуто стягнення на заставлене майно в судовому порядку, відмітки на повідомленні про вручення адресату відсутні (а. с. 48, 49, 52). 18.04.2013 ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Паракуди І.В. з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки № 014-1464-ЗП від 25.12.2006, посилаючись на непогашення заборгованості боржником станом на 18.04.2013 на загальну суму 560118 дол. 78 центів США, еквівалентну сумі 4477029 грн. 45 коп., у тому числі за: кредитом у сумі 341681 дол. 13 центів, евівалентній сумі 2731057 грн. 28 коп., відсотками - у сумі 184476 дол. 65 центів США, еквівалентній сумі 1474521 грн.86 коп., пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 10313 дол. 98 коп., еквівалентній сумі 82439 грн. 65 коп., пенею за несвоєчасне повернення відсотків - у сумі 23647 дол. 02 центи США, еквівалентній сумі 189010 грн. 66 коп. ( а. с. 45-47). Як зазначено у додатку до заяви ПАТ «Укрсоцбанк» для вчинення виконавчого напису нотаріусом надав такі документи: розрахунок суми заборгованості; іпотечний договір № 014-1464-ЗП від 25.12.2006; копію договору кредиту №014-1464-КП від 25.12.2006; копію повідомлення боржника про порушення основного зобов»язання № 301.6-20/06-1854 від 16.05.2011, з повідомлення про вручення; копію паспорту та ідентифікаційного номера позивача; копію довіреності представника банку. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обгрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку, та чи підтверджують вони безспірність заборгованості за кредитом. 14.05.2013 приватним нотаріусом вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 972, відповідно до якого запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно - двокімнатну квартиру №13, загальною площею 60,30 кв.м, жилою площею 32,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Притисько-Микільська, 2, згідно іпотечного договору № 014-1464-ЗП від 25.12.2006, та за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, задовольнити вимоги стягувача в сумі 560118 дол. 78 центів США, за курсом НБУ еквівалентній сумі 4477029 грн. 45 коп., у тому числі за: кредитом у сумі 341681 дол. 13 центів, евівалентній сумі 2731057 грн. 28 коп., відсотками - у сумі 184476 дол. 65 центів США, еквівалентній сумі 1474521 грн.86 коп., пенею за несвоєчасне повернення кредиту в сумі 10313 дол. 98 коп., еквівалентній сумі 82439 грн. 65 коп., пенею за несвоєчасне повернення відсотків - у сумі 23647 дол. 02 центи США, еквівалентній сумі 189010 грн. 66 коп., 2 500 грн. а також витрати, пов'язані з вчиненням виконавчого напису, в розмірі 24000 грн. ( а. с. 5, 6). Відповідно до виконавчого напису нотаріуса від 14.05.2013, строк, за який проводиться стягнення: з 17.04.2012 по 15.04.2013, в той же час, як за розрахунком заборгованості сплата боржником платежів у рахунок погашення кредиту та процентів припинилась в грудні 2009, тобто більше ніж три роки, що спростовує правильність зазначення нотаріусом періоду, за який стягується заборгованість, крім того загальна сума заборгованості станом на 16.05.2011 складала 425220 дол. США та пені в сумі 70575 грн. 90 коп коп., а станом на 18.04.2013 суму 560118 дол. 78 центів США, що суттєво різниться від зазначеної в повідомленні від 16.05.2011, але не про вчинення виконавчого напису, яке взагалі не надсилалося іпотекодержателем, а про стягнення суми боргу в судовому порядку, в разі неусунення порушень, також включає вимоги по пені за своєчасне неповернення кредиту та відсотків в сумі 33961 дол. 98 коп., еквівалентній сумі 171450 грн. 31 коп., щодо якої законом встановлено строк давності в один рік. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що нотаріусом на час вчинення виконавчого напису належним чином не перевірено безспірність заборгованості за наданими банком документами, та належність цих документів, тобто порушено правила вчинення відповідної нотаріальної дії. У разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. 11.12.2013 за вказаним виконавчим написом відкрите виконавче провадження старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 16 постанови від 01.03.2013, № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз»яснив, що 6. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, а також нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (частина друга статті 50 Закону України від 02 вересня 1993 року N 3425-XII "Про нотаріат"). Спори між боржниками і стягувачами, а також спори за позовами інших осіб, прав та інтересів яких стосуються нотаріальні дії чи акт, у тому числі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, доведені та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного, ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України. ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пп.1.2. п.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012, № 296/5, Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999, № 1172.,

Outcome: approved