Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 19 травня 2021 року позивач [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Білгород-Дністровський РВ ДМС України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору купівлі-продажу серії НРА №972305 від 14.05.2021 року позивач є власником квартири [ADDRESS] . Вказує, що дану квартиру вона придбала у [PERSON] , що діяв від себе та від імені [PERSON] . На протязі останніх 3 років відповідач у вищевказаній квартирі не проживає, особистих речей не залишав, будь-яких платежів на утримання квартири та будинку не сплачує. Стверджує, що між нею та відповідачем будь-яких угод щодо користування житловою площею належної їй квартири не укладалось. Відтепер реєстрація місця проживання відповідача завдає значних труднощів позивачу, пов`язаних з утриманням квартири та будинку, а саме: необхідністю додаткової оплати за послуги із вивезення побутових відходів /сміття/, з розрахунку за кожну зареєстровану в будинку особу; труднощі із оформленням субсидії, знов ж таки виходячи із кількості зареєстрованих у квартирі осіб. Враховуючи вищевикладене, вона і звернулась до суду за захистом своїх прав. Рух справи у суді \~ \~ \~ \~ Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21.05.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження по справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2021 року, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Заяви, клопотання учасників процесу та наслідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, представник відповідача адвокат Садовський В.Є. надав заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України належним чином, про причину неявки суду не сповістили. Так, у відповідності до ч.1 п.2 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача, про що свідчить заява представника, суд ухвалою від 15 вересня 2021 року перейшов до заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. ст. 280 - 281 ЦПК України. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про слухання справи сповіщалась належним чином, причина неявки суду невідома. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданої заяви, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити , виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] є власником 3-трикімнатної квартири [ADDRESS] , що підтверджується Договором купівлі-продажу житлового будинку серії НРА № 972305 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 256613023 від 14.05.2021 року. Згідно наведеного вище Договору купівлі-продажу вбачається, що позивач його придбав у власність 14.05.2021 року. Подавцем за договором виступав [PERSON] , діючий за себе та від імені [PERSON] , на підставі довіреності посвідченої Білгород-Дністровською міською державною нотаріальною конторою 31.07.2020 за реєстровим № 795. Вказана квартира належала продавцям [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25.12.2006 року, свідоцтв про право на спадщину за законом від 18.11.2020 року, за реєстровим № 1430, 1431, свідоцтва про право на спадщину за законом № 21.01.2021 року за реєстровим № 48. У своїй розписці від 14.05.2021 року [PERSON] підтвердив що продав свою частину квартири [ADDRESS] та по довіреності частину [PERSON] за суму 9\~000 доларів США [PERSON] . Нормативне обґрунтування,\~Висновки суду та мотиви прийнятого рішення У відповідності до ч.4 ст.334 ЦК України, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. У відповідності до частини першої\~статті 316 ЦК України\~встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~статті 346 ЦК України\~право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Таким чином, після укладення договору відчуження , право власності продавців, в т.ч. відповідача перейшло від них до набувача [PERSON] , тобто право власності [PERSON] та [PERSON] на вказану квартиру припинилось. Проте питання самостійного зняття з реєстрації колишніх власників, зокрема відповідача [PERSON] не було вирішено. Як вбачається з матеріалів справи, згідно довідки № 63 від 18.05.2021 року, виданої ОСББ «Сонячна-7», повідомлено, що [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] , проте за адресою реєстрації не мешкає з 01.01.2018 року. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Отже, як вбачається з матеріалів справи відповідач не є членом сім`ї позивача, його право власності на спірну квартиру припинилося укладенням договору відчуження /договором купівлі-продажу серії НРА № 972305, він не проживає у \~будинку з 2018 року, тобто вже близько 3 /трьох/ років. Таким чином, зважаючи на вищевикладене, відповідач своєю реєстрацією у квартирі [ADDRESS] порушує право позивача як власника на користування та розпорядження його майном, захист, якого передбачений\~ст. 391 ЦК України. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~316,\~317,\~319,\~321 ЦК України). Таким чином, не зняття з реєстрації колишнього власника житлового будинку порушує право власності дійсного власника, тобто позивача. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру [ADDRESS] , ту обставину, що попередній власник [PERSON] частини вказаної вище квартири не проживає в ній з 2018 року, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Білгород-Дністровський РВ ДМС України в Одеській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У відповідності до ч. 3 п.34 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду\~України з\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156\~ЖК України; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. У ч.2 ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зазначено, що зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. Положеннями ст.7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи визначений чинним законодавством порядок зняття з реєстрації осіб, про які судом вирішено питання про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та сприятиме відновленню її прав та інтересів в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved