Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до КС «МДН», в якій просив стягнути заборгованість за депозитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що 21 травня 2013 року між ним та відповідачем був укладений договір № 65/13 про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до якого позивач вніс строковий внесок (вклад) 20000 грн. на депозитний рахунок до КС «МДН», а спілка прийняла внесок та зобовязалась його повернути вкладникові та виплатити проценти в розмірі 20% річних. Договір укладено строком на 12 місяців. Однак до теперішнього часу відповідачем не повернуто позивачу депозитний внесок та проценти, у звязку з чим позивач був вимушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Просив суд стягнути з КС «МДН» на його користь депозитні кошти за договором від 65/13 від 21 травня 2013 року про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок в розмірі 20000 грн., проценти в розмірі 4000, інфляційні витрати у розмірі 11240 грн. та 3% річних за несвоєчасний розрахунок в сумі 792,32 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 300 грн., а всього 36032,32 грн. також просив стягнути з відповідача понесені ним витрати по сплаті судового збору. Позивач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у ній даних та доказів та постановлення заочного рішення у звязку з неявкою відповідача. Представник відповідача у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу заочно у порядку ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Судом встановлено, що 21 травня 2013 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 65/13 про надання фінансової послуги залучення строкового внеску (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок, відповідно до якого позивач вніс строковий внесок (вклад) 20000 грн. на депозитний рахунок до КС «МДН», а спілка прийняла внесок та зобовязалась його повернути вкладникові та виплатити проценти в розмірі 20% річних. Договір укладено строком на 12 місяців. Факт внесення коштів в сумі 20000 грн. згідно даного договору підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 1452 від 21 травня 2013 року. Строк дії договору відповідно до пункту 1.2 сплив 21 травня 2014 року. Згідно п.2.4 депозит укладень без можливості продовження строку дії. Якщо Вкладник не вимагає повернення суми внеску у звязку із закінченням строку. Встановленого п. 1.2. Договору, то Договір вважається припиненим з дати вказаної у п.1.2 Договору. Внесок знаходиться у Спілці до звернення вкладника за отримання Внеску, при цьому Спілка не здійснює нарахування процентів за такий період. За умовами пункту 3.2.5 договору Кредитна спідка «МДН» зобовязана повернути вкладнику внесок у строки, та в розмірах, які передбачені умовами цього договору. Відповідно до пункту 3.3.3 вкладнику належить право по закінченню строку дії договору отримати всі належні йому грошові кошти. Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частинами 1, 2 статті 1058 ЦК передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. У відповідності з вимогами ст. 1074 ЦК, обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Кошти, що належать членам кредитної спілки, обліковуються окремо. Кошти, що належать членам кредитної спілки, використовуються для надання кредитів членам кредитної спілки, а у разі наявності тимчасово вільних коштів членів кредитної спілки - можуть розміщуватися спілкою на депозитних рахунках в установах банків, які мають ліцензію на право роботи з вкладами громадян, і в об'єднаній кредитній спілці, а також у державні цінні папери, перелік яких встановлюється Уповноваженим органом. Кожний член кредитної спілки має право одержати належні йому кошти, зазначені в частині першій цієї статті, у порядку і строки, які визначені відповідно до частини сьомої статті 10 цього Закону, статуту кредитної спілки або укладеними з членом кредитної спілки договорами. За вказаним положеннями законодавства відповідач по закінченню депозитного договору за заявою вкладника має повернути йому всю суму вкладу. Положеннями ст. 11 та 61 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, який передбачає, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем було доведено, що ним було внесені грошові кошти на депозитний рахунок відповідача за договором №65/13 від 21.05.2013 року в сумі 20 000,00 грн. Проте відповідач всупереч наведеним умовам депозитних договорів та положенням закону покладених обовязків не виконав та кошти не повернув. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про належне та своєчасне виконання ним грошових обовязків в повному обсязі і відсутності заборгованості перед позивачем. Основною підставою для припинення зобов'язання є його виконання, проведене належним чином (ст. 599 ЦК України). З урахуванням наведених положень та наданих сторонами доказів, суд приходить до висновку про те, що відповідач не виконав належним чином умов депозитного договору та не повернув основну суму вкладу за договором №65/13 від 21.05.2013 року в розмірі 20000,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача в судовому порядку. Згідно умов Договору процентна ставка (плата) за внеском встановлюється у розмірі 20% річних, що складає 4000 грн., та підлягає стягненню з відповідача КС «МДН» на користь позивача. У п. 4.1. Договору сторонами визначено, що за порушення договірних положень вони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України. Згідно ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахована на такі кошти та пайові внески плата (проценти) належать членам кредитної спілки на праві приватної власності. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Дії відповідача щодо неповернення в передбачені договором строки належного вкладнику депозитного вкладу свідчать про порушення відповідачем зазначених норм законодавства, прав позивача як споживача фінансової послуги на отримання коштів з депозитного вкладу. Наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу і три проценти річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, та нараховуються незалежно від вини боржника й незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання в силу прямої дії ч. 2 ст. 625 ЦК. Загальна сума інфляційних витрат становить 11240,00 грн. (сума боргу помножена на процент інфляції та мінус сума боргу ((20000 х 156,2%) 20000)) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 № 23/466 та лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" від 03.04.1997 № 62-97р.). Розмір 3% річних за прострочення виконання грошового зобовязання складає 792,32 грн. ((3% х 20000 х 482)/365). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню інфляційне нарахування на суму боргу в сумі 11240,00 грн. і три проценти річних в сумі 792,32 грн. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає. Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано квитанцію та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких він сплатив 300 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме за розрахунок заборгованих сум, складання адвокатського запиту на отримання відомостей про заробіток та графік роботи, складання позовної заяви та додатків до неї для звернення до суду та юридичну консультацію, тривалість 0,5 години. Станом на 01.09.2015 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1378 грн. Отже, компенсація витрат на правову допомогу не може перевищувати 551,20 грн. (40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Оскільки на надану правову допомогу було витрачено 0,5 години, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 275,60 грн. Відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір у даній справі становить 487,20 грн. Оскільки вказаний розмір судового збору був сплачений позивачем при зверненні до суду, він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved