Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

У грудні 2017р. Міністерство оборони України, Військова академія (м. Одеса)\~ звернулись до Малиновського районного суду м. Одеси із зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 19 серпня 2016 року відповідач був зарахований курсантом першого курсу до Військової академії, та поставлений на всі види забезпечення за курсантськими нормами. Наказом начальника Військовій академії від 31 серпня 2016 року №201 відповідача було призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 31 серпня 2016 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами. Зазначали, що 31 серпня 2016року між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії (м. Одеса) та курсантом [PERSON] був укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант», згідно умов якого, відповідач взяв на себе зобовязання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Зазначали, що відповідач звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з числа курсантів у звязку із розірванням контракту зі сторони військовослужбовця через небажання продовжувати навчання. Наказом начальника Військової академії від 10 березня 2017року № 16-РС, рапорту та на підставі протоколу Вченої ради Військової академії №7 від 28 грудня 2017року у відповідності до пункту 3.2 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року № 490 солдата [PERSON] відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання», відповідно до п.36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженогоУказом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008та п.2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з солдатом [PERSON] (у звязку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). Вказували, що 10 березня 2017 року відповідача виключено із списків особового складу Військової академії, знято зі всіх видів забезпечення та направлено у розпорядження Орджонікідзенського МВК Дніпропетровської області для постановки на військовий облік. Відповідно до довідки-розрахунку від 10 березня 2017 №1/55/189, складеної Військовою академією (м. Одеса), загальний розмір заборгованості, а саме витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у Військовій академії (м. Одеса) становить 60907,70грн. Оскільки станом на грудень 2017 року, вказана заборгованість відповідачем у добровільному порядку не сплачена,позивач просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] витрати, повязані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 60907,70грн., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00грн. Представники позивачів у судове засідання не зявились, надали через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Раніше надав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав в частині стягнення заборгованості, проти їх задоволення не заперечував. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про оборону України», Законом України «Про Збройні Сили України», Порядком відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.08 №1153/2008, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Відповідно до п.1 «Положення про Міністерство оборони України», затвердженого указом Президентом України від 06 квітня 2011 року №406/2011, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. Згідно з п.3 зазначеного Положення основним із завдань Міністерства оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. За змістом ст.ст.1 та 10 Закону України «Про оборону України», ст. 10 Закону України «Про Збройні Сили України» Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, а органом державної влади на місцях є підпорядковані Міністру оборони командири зєднань, частин, інших формувань. Міністерство оборони України, згідно рішення Конституційного Суду України №3-РП/99 від 08 квітня 1999 року, є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до Закону України «Про Збройні Сили України», та Статуту Військової академії (м.Одеса) академія входить до складу Збройних Сил України і підпорядкована Міністерству оборони України. Статтею 15 Закону України «Про Збройні Сили України» встановлено, що фінансування Збройних Сил України, в тому числі, і Військової академії, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Згідно п. 36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 08 №1153/2008, контракт про навчання припиняється (розривається) достроково через недисциплінованість курсанта, невиконання навчального плану, небажання продовжувати навчання, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського та старшинського складу, офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу. В разі відрахування через небажання продовжувати навчання, відраховані курсанти відшкодовують Міністерству оборони України витрати, повязані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно п. п. 3, 4 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року №964, відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, повязаних з грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням, перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Розрахунок фактичних витрат здійснюється вищим навчальним закладом згідно з нормами утримання курсантів. Відповідно до вимог Положення про облік та використання коштів спеціального фонду державного бюджету в Міністерстві оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 03 серпня 2016 року №400, відшкодовані колишніми курсантами витрати підлягають зарахуванню на рахунки спеціального фонду відповідного навчального закладу, як плата за послуги, що надаються бюджетними установами згідно з їх основною діяльністю. Статтею 3 Закону України «Про Збройні Сили України» визначено, що Військова академія є субєктом владних повноважень на місцях в системі Збройних Сил України, яка уповноважена центральним органом виконавчої влади - Міністерством оборони України виконувати повноваження по відшкодуванню вищезазначених витрат. При цьому, їх відшкодування повязано з проходженням та звільненням громадян з публічної служби. Законом України «Про військовий обов'язок і військову службу»передбачено обов'язок громадян, відрахованих з військових навчальних закладів Збройних Сил України через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п'яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів «е», «є», «ж», «і», «и» частини шостоїстатті 26 цього Закону, відшкодовувати Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці навчальні заклади, витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку. Згідно п. 8 Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964, сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується відповідно до кошторису Міноборони. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. В ході судового розгляду судом встановлено, що 19 серпня 2016 року [PERSON] був зарахований курсантом першого курсу до Військової академії, та поставлений на всі види забезпечення за курсантськими нормами. Наказом начальника Військовій академії від 31 серпня 2016 року №201 [PERSON] було призначено на посаду курсанта першого курсу навчання та з 31 серпня 2016 року зараховано на всі види забезпечення за курсантськими нормами. 31 серпня 2016року між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії (м. Одеса) та курсантом [PERSON] був укладений контракт на час навчання до присвоєння військового звання «лейтенант», згідно умов якого, відповідач взяв на себе зобовязання відшкодувати Міністерству оборони України витрати, повязані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу. Судом встановлено, що 23 лютого 2017року [PERSON] звернувся до командування Військової академії з рапортом про відрахування з числа курсантів у звязку із розірванням контракту зі сторони військовослужбовця через небажання продовжувати навчання. Наказом начальника Військової академії від 10 березня 2017року № 16-РС, рапорту та на підставі протоколу Вченої ради Військової академії №7 від 28 грудня 2017року у відповідності до пункту 3.2 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України затвердженої наказом Міністра оборони України від 24 грудня 1997 року № 490 солдата [PERSON] відраховано з числа курсантів «через небажання продовжувати навчання», відповідно до п.36 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженогоУказом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008та п.2.14 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу з солдатом [PERSON] (у звязку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем). Встановлено, що 10 березня 2017 року відповідача виключено із списків особового складу Військової академії, знято зі всіх видів забезпечення та направлено у розпорядження Орджонікідзенського МВК Дніпропетровської області для постановки на військовий облік. Відповідно до довідки-розрахунку від 10 березня 2017 №1/55/189, складеної Військовою академією (м. Одеса), загальний розмір заборгованості, а саме витрат, пов'язаних з утриманням [PERSON] у Військовій академії (м. Одеса) становить 60907,70грн. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Тому, надаючи виниклим між сторонами по справі правовідносинам належну правову оцінку, судом досліджено зміст ч.ч.1,2ст. 509 ЦК України, за якими зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ч.1, ч.2 п.1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Як встановлює ст. 626 ч.1 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 530 ч.1 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивачів витрати, повязані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 60907,70грн. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до\~п.19\~ч.1\~ст.6\~Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам, які брали безпосередню участь в\~антитерористичній операції (далі\~ АТО) в\~зонах її проведення, може бути надано статус учасника бойових дій. Відповідно до п.9 Порядку №\~413 надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення КМУ, зазначено, що у\~разі ухвалення рішення про присвоєння особі такого статусу їй видають\~посвідчення учасника бойових дій і\~нагрудний знак. У\~Порядку №413\~зазначена послідовність дій для присвоєння особі статусу учасника бойових дій. Витяг з\~наказу Антитерористичного центру про безпосередню участь особи в\~АТО є лише підставою для звернення до\~комісії для отримання статусу учасника бойових дій.\~ Сам по\~собі цей документ не\~підтверджує статус учасника бойових дій і\~не дає права на\~надання такій особі пільг і\~гарантій, передбачених ЗУ «Про судовий збір», таким чином відповідач не звільнений від сплати судового збору. Судовий збір по справі становить 1600,00грн., які слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст. 15, 16, 610, 615, 626 ЦК України, Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 01 березня 2007року №313 "Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ", ст.ст. 12,13, 81, 259, 264, 268, 273 ЦПК України,

Outcome: approved