Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Представник позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Жежелівської сільської ради Козятинського району Вінницької області - [PERSON] в інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду із позовом, в якому просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з відповідача на користь установи або особи, якій буде передано малолітню дитину аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку ( доходу ), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до повноліття дитини та стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог вказала, що відповідач по справі - [PERSON] [INFO] народила п`яту дитину - [PERSON] . Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2019 відповідача було позбавлено батьківських прав відносно чотирьох її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На даний час остання проживає разом зі своїм співмешканцем [PERSON] без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Незважаючи на те, що відповідач позбавлена батьківських прав відносно чотирьох свої дітей, вона продовжує систематично вживати спиртні напої. Згідно довідки-характеристики Жежелівської сільської ради від 22.01.2020 № 31, [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони, декілька разів лікувалася від алкогольної залежності. Неодноразово на виконавчому комітеті Жежелівської сільської ради розглядалися питання щодо неналежного виконання [PERSON] , батьківських обов`язків, проте змін на краще не відбулося. Відповідач своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки не виконує, належний догляд за дитиною не здійснює, спілкується з особами, які ведуть аморальний спосіб життя та створює загрозу життю та здоров`ю [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] та її співмешканець [PERSON] (біологічний батько дитини) знаходилися в сильному алкогольному сп`янінні біля магазину «Зайдіть» в с. Жежелів Козятинського району Вінницької області. Дитина знаходилася на вулиці в дитячому візочку біля п`яних батьків, сильно плакала, допоки продавець магазину не забрала її до приміщення теплого магазину для запобіганню переохолодження. У зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя і здоров`я малолітньої дитини, орган опіки та піклування - виконавчий комітет Жежелівської сільської ради прийняв рішення про відібрання малолітньої [PERSON] у її матері - [PERSON] та тимчасово влаштувати дитину до дитячого відділення КП «Козятинська ЦРЛ» для проведення обстеження та надання необхідної медичної допомоги. 19.01.2020 дитина була доставлена до лікарні. 24.01.2020 [PERSON] була тимчасово влаштована до сім`ї рідної тітки - [PERSON] , яка проживає в м. Бердичів Житомирської області. Так як відповідачка своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та належним чином утримувати дитину до досягнення нею повноліття, не виконує, є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо доньки останньої - [PERSON] , а тому, вона змушена звернутись до суду з цим позовом. Представник позивача - органу опіки та піклування виконавчого комітету Жежелівської сільської ради Козятинського району Вінницької області - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, підтвердила обставини, зазначені вище, просила позов задовольнити. Рішення про позбавлення [PERSON] батьківських прав було прийнято на засіданні виконавчого комітету Жежелівської сільської ради. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечила проти їх задоволення, просила суд дати їй ще один шанс для виправлення. Вказала, що на даний час не вживає спиртні напої. Представник третьої особи - служби у справах дітей Козятиснької РДА - Вітко Є.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Вказав, що відповідач не цікавиться долею своєї доньки, не бере участі у її вихованні, не цікавиться духовним та фізичним розвитком дочки, веде аморальний спосіб життя та зловживає спиртними напоями, тому не заперечує проти задоволення позову, вважає, що в інтересах дитини позбавити батьківських прав відповідача. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши інші докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , являється рідною матір`ю малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с.3). На дату народження дитини відповідач у шлюбі не перебувала, тому, в свідоцтві про народження [PERSON] за бажанням матері в графі «Батько» записано « [PERSON] », що підтверджується копією Витяга з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.5). З довідки виконавчого комітету Пляхівської сільської ради Козятинського району Вінницької області № 359 від 27.11.2019 вбачається, що малолітня [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Відповідач [PERSON] проживає зі своїм співмешканцем [PERSON] за іншою адресою - [ADDRESS] . Остання вживає спиртні напої, не працює, веде антигромадський спосіб життя, утриманням та доглядом дитини не переймається та не цікавиться. Актом про негайне відібрання дитини [PERSON] від одинокої матері [PERSON] та [PERSON] , складеним 19.01.2020 сільським головою Жежелівської сільської ради Є.Л. Слюсаренко, депутатом сільської ради А.Ю, Гуменюк, представником громади Я.М. Гуменюк та продавцем магазину « Зайдіть » [PERSON] вирішено відібрати дитину у відповідача до дитячого відділення Козятинської ЦРЛ. Причиною відібрання стало те, що мати та батько [PERSON] були в сильному алкогольному сп`янінні біля магазину « Зайдіть » в с. Жежелів Козятинського району Вінницької області. Відповідач через вжиту кількість алкоголю взагалі не реагувала на оточуючих і також була госпіталізована до лікарні. Дитина знаходилася на вулиці в дитячому візочку біля п`яних батьків, сильно плакала. Таким чином, відповідач та батько дитини створили загрозу для життя та здоров`я дитини (а.с.15-16). Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 21.01.2020 встановлено, що в будинку, де проживає відповідач в кімнаті був не складений брудний одяг, не підметена підлога, на кухні немитий посуд. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] не здійснюють належного догляду за своєю дитиною, що створює небезпеку для її життя та здоров`я (а.с.17). Рішенням виконавчого комітету Жежелівської сільської ради Козятинського району Вінницької області № 1 від 21.01.2020 «Про негайне відібрання дитини [PERSON] , [INFO] від одинокої матері [PERSON] та доцільність позбавлення її батьківських прав» вирішено: відібрати малолітню дитину від матері у зв`язку з виникненням безпосередньої загрози для життя та здоров`я дитини, тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] до дитячого відділення Козятинської ЦРЛ для проведення обстеження та надання необхідної медичної допомоги; позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] вважати доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини (а.с.18). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки [PERSON] Жежелівської сільської ради № 1 від 21.01.2020 вбачається, що відповідач на шлях виправлення не стала, продовжує вживати спиртні напої, нехтує своїми батьківськими обов`язками, веде аморальний спосіб життя, підтримує відносини з особами, які ведуть аморальний спосіб життя, не здійснює відповідальний догляд за малолітньою дитиною (а.с.19-21). Відповідно до довідки-характеристики Жежелівської сільської ради № 31 від 22.01.2020 [PERSON] зарекомендувала себе з негативної сторони. Має схильність до систематичного вживання спиртних напоїв. Веде аморальний спосіб життя в присутності малолітніх дітей. Має схильність до негативного впливу свого співмешканця [PERSON] (а.с.23). Таким чином, [PERSON] самоусунулася від процесу виховання та становлення доньки, як особистості. Дані обставини свідчать про вольове небажання матері виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, передбачені Сімейним кодексом України. Крім того, рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 18.07.2019 відповідача уже було позбавлено батьківських прав відносно чотирьох її дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.7-14). В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що [PERSON] свідомо не проявляє турботу про свою доньку та не бере участі у її вихованні. Слова відповідачки про надання їй останнього шансу для виправлення суд розцінює як маніпулювання та намагання ввести усіх в оману, так як будучи уже позбавленою батьківських прав відносно чотирьох своїх малолітніх дітей, остання, маючи на утриманні та вихованні п`яту дитину - малолітню доньку [PERSON] , і надалі продовжує вести аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, на пропозиції зробити відповідні виправлення - не реагує. Тобто, [PERSON] навіть не намагається виправити дану ситуацію та переосмислити вчинене. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим,ухваленим на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Як зазначено в Декларації ООН з прав дитини (1959 р.), «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості». Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3 (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Частиною 1 ст. 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 СК України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, оскільки батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а також не забрали дитину з пологового будинку без поважної причини та протягом шести місяців не виявили відносно дитини батьківської опіки. Статтею 166 СК України передбачено, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Як вбачається зі змісту позовної заяви, орган опіки та піклування стверджує про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків по відношення до своєї малолітньої дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року). Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі « Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Аналізуючи надані докази та норми законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач по справі [PERSON] , будучи матір`ю доньки - [PERSON] , [INFO] , ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: не цікавиться життям дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, веде антигромадський спосіб життя, вживає спиртні напої, не спілкується та не бачиться з дитиною, тобто, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Таким чином, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є необхідною мірою, оскільки зібраними у справі доказами підтверджується її винна поведінка, зокрема, відсутність піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, відсутність догляду за дочкою та становлення останньої як особистості, що є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, та це буде відповідати найкращим інтересам дитини, а тому, суд вважає необхідним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її доньки [PERSON] . Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Враховуючи, що у відповідності до чинного законодавства мінімальний розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з метою повного захисту прав малолітньої дитини, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на користь установи або особи, якій буде передано малолітню дитини [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання [PERSON] , [INFO] , починаючи з [INFO] народження до повноліття дитини. Згідно п. 1 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача у разі задоволення позову. Оскільки позивач згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, вони покладаються на відповідача.

Outcome: approved