Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] суму основного боргу за спожитий природний газ в розмірі 24380,00 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що як суб`єкт ринку газу з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам, які використовують його для власних потреб та є постачальником на якого покладені спеціальні обов`язки. Постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Національною комісією що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), які є однаковим для всіх побутових споживачів України. За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до вимог Правил, акцептування публічного договору постачання природного газу побутовим споживачем є повернення Споживачем Постачальнику підписаної заяви - приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачем, та/або сплата/часткова сплата Споживачем вартості спожитого природного газу, та/або фактичного споживання природного газу (визначається за даними Оператора ГРМ - «Кіровоградгаз» та вноситься до особового рахунку Споживача). Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи природний газ та частково сплативши вартість спожитого природного газу. Крім того, на підтвердження факту акцептування відповідачем Договору шляхом фактичного споживання відповідачем природного газу Оператором ГРМ надано довідку під назвою «Фінансовий стан» від 10.08.2021 року, заяву-приєднання до умов договору розподілу природного газу від 11.12.2017 року та обхідний реєстр абонентів споживачів природного газу за липень 2021 року. Відповідачем в період з листопада 2018 року по липень 2021 року включно було спожито природний газ на загальну суму 24380,27 грн., вартість якого не сплачена відповідачем. В порядку досудового врегулювання спору позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про сплату заборгованості за спожитий природний газ, яка залишились незадоволеною відповідачем. Оскільки відповідач не в повному обсязі сплачував нараховані суми за спожитий природний газ, це свідчить про неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань, а тому порушує право позивача на одержання плати за поставлений природний газ у встановлений договором строк. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 03 листопада 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника позивача при цьому представник надав згоду на ухвалення заочного рішення у справі у разі неявки відповідача в судове засідання (а.с.95). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від відповідача до суду не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому її неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин. Відзиву на позов від відповідача також не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно 11.12.2017 року відповідач [PERSON] підписала заяву - приєднання до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) (а.с.18). Факт споживання відповідачем природного газу за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією обхідного реєстру абонентів споживачів природного газу за липень 2021 рік (а.с.19). Довідкою «Фінансовий стан» від 10.08.2021 року за даними Оператора ГРМ ГК «Нафтогаз», якою внесено до особового рахунку № [NUMBER] споживача [PERSON] за адресою: [ADDRESS] встановлено кількість споживання природного газу (а.с.17), даний факт також підтверджується витягом з білінгової системи «Газоліна» - «Фанансовий стан» (а.с.77). Відповідно до копії вимоги про сплату заборгованості за спожитий газ від 17.02.2020 року №119/101-454 [PERSON] повідомлялася філією ТОВ Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» у м. Кропивницькому про існуючу заборгованість за його адресою проживання (а.с.79). Відповідно до копії наказів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» від 01.11.2018 року №29, від 28.11.2018 року №43, від 02.01.2019 року за №27, від 31.01.2019 року №11, від 28.02.2019 року №33, від 25.03.2019 року №36, від 14.05.2019 року №39, від 13.06.2019 №41, від 12.07.2019 року №43, від 09.08.2019 року №45, від 13.09.2019 року №47, від 15.10.2019 року №49, від 12.11.2019 року №134, від 11.12.2019 року №153, від 28.01.2020 року №55, від 24.02.2020 року №56, від 23.03.2020 року №57, від 23.04.2020 року №32, від 22.05.2020 року №39, від 22.06.2020 року №44, від 22.07.2020 року №55, від 03.08.2020 року №59, від 26.08.2020 року №64, від 25.09.2020 року №81, від 26.10.2020 року №92, від 26.11.2020 року №98, від 24.12.2020 року №114, від 12.02.2021 року №11, від 26.01.2021 року №7, від 01.03.2021 року №19, від 30.03.2021 року №30, від 30.04.2021 року №38 (а.с.20-76), встановлені роздрібні ціна на газ для побутових споживачів Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України»: з 01.11.2018 року 7,81296 грн. за 1 куб.м.; з 03.12.2018 року - 8,54892 грн. за 1 куб.м.; з 02.01.2019 року - 8,54892 грн. за 1 куб.м.; з 01.02.2019 року - 8,54892 грн. за 1 куб.м.; з 01.03.2019 року - 8,54892 грн. за 1 куб.м.; у квітні 2019 року - 8,38000 грн. за 1 куб.м.; у травні 2019 року - 8,29229 грн. за 1 куб.м.; у червні 2019 року - 7,75587 грн. за 1 куб.м.; у липні 2019 року - 6,95857 грн. за 1 куб.м.; у серпні 2019 року - 6,64844 грн. за 1 куб.м.; у вересні 2019 року -6,4517606 грн. за 1 куб.м.; у жовтні 2019 року - 6,1800833 грн. за 1 куб.м.; у листопаді 2019 року - 6,95036 грн. за 1 куб.м.; у грудні 2019 року - 6,1849238 грн. за 1 куб.м.; у січні 2020 року - 5,86849 грн. за 1 куб.м.; у лютому 2020 року - 5,00503 грн. за 1 куб.м.; у березні 2020 року - 4,32607 грн. за 1 куб.м.; у квітні 2020 року - 3,71231 грн. за 1 куб.м.; у травні 2020 року - 2,94812 грн. за 1 куб.м.; у червні 2020 року - 2,78400 грн. за 1 куб.м.; у липні 2020 року - 2,974954 грн. за 1 куб.м., у серпні 2020 року - 3,24139 грн. за 1 куб.м., з вересні 2020 року по жовтень 2020 року - 4,69537 грн. за 1 куб.м., у листопаді 2020 року 6,33164 грн. за 1 куб.м.; у грудні 2020 року - 6,01515 рн. за 1 куб.м.; у січні 2021 року - 7,21818 грн. за 1 куб.м.; у січні 2021 року - 6,85681 грн. за 1 куб.м.; у лютому 2021 року - 6,85681 грн. за 1 куб.м.; у березні 2021 року - 6,85681 грн. за 1 куб.м.; у квітні 2021 року - 7,95689 грн. за 1 куб.м. Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України», як суб`єкт ринку газу, з 01.11.2018 року здійснює діяльність з постачання природного газу фізичним та юридичним особам які використовують його (природний газ) для власних потреб та відповідно Постанови Кабінету Міністрів України № 867 від 19.10.2018 року «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу» та є постачальником, на якого покладені спеціальні обов`язки. Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2496 від 30.09.2015 року, визначено, що компанія зобов`язана постачати природний газ споживачам які використовують його (природний газ) для власних потреб, а споживачі зобов`язані здійснювати оплату за отриманий природний газ, згідно особового рахунку і встановлених тарифів. Вказаний обов`язок кореспондується і статтями 6, 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року №2500 «Про затвердження типового договору постачання природного газу побутовим споживачам» визначено, що договір між постачальником природного газу та споживачем є публічним договором приєднання відповідно до ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України, відповідно укладається шляхом заявочного принципу і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обов`язковим для виконання сторонами відповідно до ст. 629 ЦК України. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" - постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку. Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІVвстановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 1 частини третьої статі 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця. Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року №1875-ІV передбачено обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Згідно п.5 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції від 09.11.2017 року №2189-VIII, який введений в дію з 01.05.2019 року, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з частиною першою статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Частина 1 ст.526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України). Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Проаналізувавши у сукупності норми законодавства та матеріали справи, суд дійшов висновку, що наявність правовідносин між позивачем і відповідачем з кореспондуючими цим правовідносинам правами та обов`язками підтверджується діями сторін: позивач здійснював надання житлово-комунальних послуг до помешкання відповідача (газопостачання), а відповідач отримував і користувався даними послугами. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Вказані висновки узгоджуються з постановою Верховного Суду від 10.12.2018 року у справі №638/11034/15-ц. Таким чином, дослідивши у сукупності наведені вище докази, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи містять належні, допустимі та достатні докази, що свідчать про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості. Відповідно ст. 141 ЦПК України, суд стягує з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» судовий збір в сумі 2270,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved