Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

У липні 2017 року позивачі звернулися в суд з вищевказаним позовом, уточнивши який, зазначили наступне. 24 лютого 2005 року померла [PERSON], яка доводилась [PERSON] - бабусею, а [PERSON] - прабабусею. Ще за життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла в рівних частках належний їй житловий будинок № 101 по вулиці Металургів в м. Миколаєві своїм онукам: [PERSON] та [PERSON]. На момент смерті спадкодавиці [PERSON] спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавицею, а тому є такими, що фактично спадщину прийняли. 21 жовтня 2016 року [PERSON] померла. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її дочка - [PERSON], яка фактично спадщину прийняла. 25 травня 2017 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки ним не подано документу, якій би встановлював право власності на спадкове майно. Листом від 02 вересня 2017 року [PERSON] приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] посилаючись на те, що на момент смерті спадкодавиці разом з нею був зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.05.2006 року, проте, відповідно до Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, що діяли станом па травень 2006 року, розірвання шлюб спадкодавиця в органах РАЦС не реєструвала, а тому шлюб між ними не вважається припиненим. Тому через неможливість в позасудовому порядку вирішити дане питання позивачі звернулися до суду з позовом, в якому просять: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 101 по вулиці Металургів в м. Миколаєві, в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла 24 лютого 2005 року; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку № 101 по вулиці Металургів в м. Миколаєві, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла 21 жовтня 2016 року. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися, надали заяву з проханням розглядати справу у їх відсутність, вимоги викладені у позові підтримують у повному обсязі. Представник відповідача - Миколаївська міська рада, надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність. Третя особа - [PERSON], якій відбуває покарання в Дрогобицької виправної колонії № 40, на адресу суду надіслав свої пояснення, в яких вказав, що єдиним спадкоємцем на спадкове майно є його дочка, позивачка по даній справі - [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Із матеріалів цивільної справи вбачається, що 24 лютого 2005 року в м. Миколаєві померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 101 по вулиці Металургів (раніше вул. [PERSON]) в м. Миколаєві. Спадковий будинок належав останній на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого держнотконторою Жовтневого району Миколаївської області від 15.05.1962 року за р. № 986, зареєстрованого в КП ММБТІ від 23.05.1962 року, що підтверджується довідкою Миколаївського КП МБТІ від 22.05.2017 року № 631 (а.с.20). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою від 05.01.1996 року за р. № 1-7 (а.с.21), яким заповіла в рівних частках належний їй житловий будинок № 101 по вулиці Металургів в м. Миколаєві своїм онукам: [PERSON] та [PERSON]. На момент смерті спадкодавиці [PERSON] спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] проживали та були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавицею, тому є такими, що прийняли спадщину та фактично вступили в управління та володіння будинком, що підтверджується довідками КП ДЄЗ «Океан» (а.с.15-16). Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України, п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № «Про судову практику у справах про спадкування» право на спадщину мають особи, які визначені в заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. 25 травня 2017 року Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], оскільки ним не подано документу, якій би встановлював право власності на спадкове майно (а.с.12). Із наявної у справі довідки Миколаївського МБТІ № 631 від 22.05.2017 р. вбачається, що власником спірного житлового будинку станом на 28.12.2012 р. була [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Жовтневої державної нотаріальної контори . Зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об"єктів нерухомого майна щодо об"єкта нерухомого майна № 117547300 вбачається, що право власності на житловий будинок № 101 по вул. Металургів у м. Миколаєві, не зареєстровано. Згідно ч.5 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності до ч.2 ст.3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, які визначені в заповіті. 21 жовтня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.9). Спадкодавиця на випадок своєї смерті заповіту не залишила. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її дочка - [PERSON], яка фактично спадщину прийняла, оскільки проживала та була зареєстрована на час відкриття спадщини за однією адресою зі спадкодавицею. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Листом від 02 вересня 2017 року [PERSON] приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] посилаючись на те, що на момент смерті спадкодавиці разом з нею був зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], шлюб з яким було розірвано рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.05.2006 року, проте, відповідно до Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, що діяли станом па травень 2006 року, розірвання шлюб спадкодавиця в органах РАЦС не реєструвала, а тому шлюб між ними не вважається припиненим. Відповідно до ст. 105 СК України шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Із копії рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 05.05.2006 р .(справа № 2-879/2006) вбачається, що воно набрало законної сили 16.05.2006 р. Виходячи із такого та положень ч.2 ст. 114 СК України, датою припинення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] є 16.05.2006 р. Таким чином, [PERSON] не є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] За таких обставин, відповідно до вимог п.п. 1,5 ч.2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved