Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

у жовтня 2016 року КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва" звернулося у суд з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території. В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач, будучи власником квартири [ADDRESS], за період з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року заборгував суму у розмірі 3 459грн. 12 коп., оскільки, отримуючи належним чином комунальні послуги, ухилявся сплачувати вартість цих послуг. Також позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних за весь період прострочення у сумі 121 грн. 69 коп. та інфляційне збільшення заборгованості у сумі 334 грн. 87 коп., посилаючись на положення ст.625 ЦК України. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутність представника позивача. Зазначив, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Суд за згодою представника позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Встановлено, що відповідач [PERSON] на час спірного періоду, тобто, з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року, фактично користувався квартирою [ADDRESS] , яка перебувала у його власності та знаходиться на балансі позивача КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м.Києва». Відповідно до ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ст.67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. А, згідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Встановлено, що письмовий договір між сторонами про надання житлово-комунальних послуг та їх споживання - не укладався і, відповідно, умови надання цих послуг та їх оплата сторонами не обумовлювалась. Однак, відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменти надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Із фактичних стосунків, що склались між сторонами, у відповідності із зазначеною нормою (ч.2 ст.639 ЦК), суд дійшов висновку про наявність між сторонами договірних відносин, які відповідають особливостям Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в силу яких, Виконавець надає Споживачу комунальні послуги, а Споживач зобов»язаний їх оплатити, згідно із тарифами та строки, обумовлені сторонами, або визначені законом. Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» Споживач комунальних послуг має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Вимагаючи задоволення позову, позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідачів за період з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року суму у розмірі 3459,12 грн. /а.с. 10/. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна особа зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Зважаючи на те, що відповідачам надавались належним чином комунальні послуги за спірний період, однак на підтвердження оплати вартості наданих комунальних послуг відповідач суду не надав, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так як між позивачем та відповідачем існують грошові зобов'язання, які відповідачами порушуються, тому наявна заборгованість підлягає сплаті з врахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних. Такі висновки також містять у постановах Верховного Суду України, які є обов'язковими для всіх судів відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (справа 6-68цс12). Розмір інфляційних втрат розраховується за кожний місяць окремо, враховуючи сукупний індекс інфляції, який правильно зазначений у довідці позивача (а.с. 11). Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3% х кількість днів прострочення платежу: 365 : 100. Кількість днів прострочення правильно визначена позивачем у таблиці (а.с. 11). Отже, суд вважає, що з відповідачів підлягає стягненню заборгованість за період з 01.05.2015 року по 01.07.2016 року у розмірі 3459 грн. 12 коп., 3% річних за весь період прострочення у сумі 121 грн. 69 коп. та інфляційне збільшення заборгованості у сумі 334,87 грн. 11 коп. На підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved