Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-20 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Позовні вимоги вмотивовані тим, що він проживає в будинку [ADDRESS] з травня 2006 року. Зі слів сусідів він дізнався, що в будинку ніхто не проживає тривалий час, будинок був занедбаний, а оскільки йому не було де жити, позивач заселився в цей будинок та почав там проживати, приводячи його поступово до ладу. На початку червня 2019 року він дізнався від жінки - відповідача [PERSON] , яка прийшла на його подвір`я, що цей будинок був зареєстрований за її батьком [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідачка ніколи не проживала у цьому будинку, не сплачувала комунальні послуги і спадщину не приймала. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує. Відповідачка [PERSON] надала суду заяву, в якій не заперечувала проти задоволення позовних вимог та пояснила, що будинок [ADDRESS] дійсно належав її батьку - [PERSON] , який помер [INFO] та вона є його єдиною спадкоємицею, однак у спадщину вона не вступала. В 2019 році від знайомої вона випадково дізналася, що у будинок її батька заселився чоловік та проживає там тривалий час з дружиною. Вона навідалася до будинку, де зустріла позивача, який пояснив їй, що мешкає в будинку з весни 2006 року, повністю відновив будинок, вклав в нього значні кошти. Відповідач - Привільська міська рада в судове засідання явку свого представника не забезпечила, на адресу суду надійшла заява, в якій відповідач просить розглядати справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд розглядає справу без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, обов`язок доведеності обставин, на які посилається сторона як на підставу пред`явлених позовних вимог, покладаються саме на цю сторону (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Суд в свою чергу розглядає позовні вимоги в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). З наданих доказів встановлено: Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9), що [PERSON] помер [INFO] . З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с.13), посвідки про народження (а.с.14) що [PERSON] є донькою [PERSON] . З відповіді Виконавчого комітету Привільської міської ради на запит суду встановлено, що [PERSON] , який помер [INFO] на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ; інших осіб разом з померлим за вказаною адресою зареєстровано не було. З інформаційної довідки із Спадкового реєстру вбачається, що в реєстрі відсутні відомості щодо наявності спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] . З довідки, виданою головою вуличного комітету по [ADDRESS] (а.с.8), що [PERSON] з травня 2006 року відкрито користується та володіє домоволодінням за адресою: [ADDRESS] , фактично там проживає, сплачує комунальні послуги, за користування земельною ділянкою. Згідно ст.328 ЦК України - Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014р. № 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). При встановлених у судовому засіданні конкретних обставинах встановлено, що з 2006 року позивач проживає у вказаному будинку, власником якої був батько відповідачки, яка не прийняла спадщину у встановлений законом строк і не претендує на спадкове майно. Натомість позивач проживає у вказаному будинку з законних підстав, безперервно, протягом тривалого часу, більше 10 років, відкрито володіє всім будинком, добросовісно здійснює всі обов`язки по утриманню будинку, і його право на будинок, відповідач та інші особи не оспорюють. Таким чином, позивач має право вимагати визнання за ним права власності за набувальною давністю в порядку, передбаченому статтею 344 ЦК України на даний будинок. Таким чином позов обґрунтований, та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved