Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-18 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті його батька відкрилась спадщина, до якої входять, з поміж іншого, земельні ділянкі, виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі йому відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з неточностями у правовстановлюючих документах, спадщину він прийняв шляхом постійного проживання, обробітком земельної ділянки, іншим чином ніж шляхом звернення до суду йому спадкові права не набути, просить суд визнати за ним право власності на земельні ділянки. В судове засідання позивач не з'явився, про місце та час слухання справи був належним чином повідомлений. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] дійсно є батьком позивача відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], він помер [INFO], він був власником земельних ділянок, а саме: - земельної ділянки площею 1,0978 га, (кадастровий номер [NUMBER]) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Великорацька сільська рада, і яка належала на праві приватної власності померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 13 серпня 2004 року, виданого йому згідно розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року; - та земельної ділянки площею 3,1038 га, (кадастровий номер [NUMBER]) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Меньківська сільська рада, і яка належала на праві приватної власності померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 12 серпня 2004 року, виданого йому згідно розпорядження голови Радомишльської РДА № 113 від 07.06.2004 року. Також встановлено, що у оригіналі вищезгаданого державного акта містяться неточності та підтертості, тому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за законом. Встановлено, що позивач фактично вступив у спадщину шляхом постійного проживання, обробітком земельної ділянки. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом, на даний час ніхто не звертався до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд його позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved