Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу укладеного між сторонами у справі права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» села Шельпахівка Христинівського району Черкаської області від 7 серпня 2010 року, недійсним. Представник позивачки позов підтримав повністю та пояснив, що оскільки договір купівлі-продажу права власності на майнові паї членів КСП був підписаний зі сторони покупця не уповноваженою на те особою просить із цих підстав визнати договір недійсним. В судовому засіданні представник відповідача та відповідач позов не визнали, покликались на те, що із позивачкою був проведений повний розрахунок за договором купівлі-продажу, а тому у задоволенні позову просили відмовити, однак визнали той факт, що підпис у договорі купівлі-продажу права власності на майнові паї членів КСП від 7 серпня 2010 року не належить відповідачу, а належить уповноваженій відповідачем особі [PERSON], що підтверджується договором доручення від 04 січня 2010 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного: Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини: Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог та на підставі доданих доказів. Частиною 2 статті 11 ЦПК України передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд. Згідно частини 4 статті 10 ЦПК України суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи для чого роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Обов'язок доказування відповідно зі статтею 10 ЦПК покладений на сторони у справі. Крім того, відповідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Згідно зі ст.133 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. Судом встановлено, що між сторонами у справі 7 серпня 2010 року був укладений договір купівлі-продажу права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» села Шельпахівка Христинівського району Черкаської області. В судовому засіданні встановлено, що зі сторони покупця, а саме відповідача [PERSON] договір купівлі-продажу права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» села Шельпахівка Христинівського району Черкаської області від 7 серпня 2010 року підписаний [PERSON] на підставі договору доручення. Договір доручення від 4 січня 2010 року укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений фермерським господарством «Голден». Однак, як встановлено в судовому засіданні у відповідності до ст.1007 ЦК України, крім договору доручення довіритель зобов'язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Дане доручення [PERSON] не видавалось [PERSON]. Окрім того, Указом Президента України від 29 січня 2001 року № 62( 62/2001 ) «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки», передбачено, що в Україні забезпечується вільне здійснення права власності на паї, зокрема передачі паїв в оренду, купівлі-продажу, дарування, міни, передачі у спадщину. Відповідно до листа Міністерства аграрної політики України від 20 квітня 2005 року № 37-17-2/5492 стосовно питань оформлення викупу майнових паїв, при викупі майнових паїв або часток у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, відповідно до Договору про спільне володіння, користування і розпорядження майном, обов'язково укладаються відповідні договори купівлі-продажу, форми яких наведені у Рекомендаціях щодо використання майна, яке перебуває у спільній частковій власності, затверджених наказом Мінагрополітики від 09.04.2001 N 97. При викупі майнових паїв договори купівлі-продажу укладаються з кожним власником цих паїв і підписуються сторонами договору особисто або довіреною особою, повноваження якої посвідчуються нотаріально. До договорів купівлі-продажу майнового паю обов'язково додаються копії договору про спільне володіння, користування і розпорядження иайном, що знаходиться у спільній(частковій) власності, та акт приймання-передачі майна співвласниками від підприємства-правонаступника, довіреність на ім'я голови комітету (уповноважену особу) спілки (об'єднання) громадян-співвласників майна на право представляти їхні інтереси, рішення зборів співвласників про продаж часток у спільній власності. Договір купівлі-продажу майнового паю не потребує обов'язкового нотаріального посвідчення, проте його можна посвідчити нотаріально за бажанням сторін відповідно до статті 54 Закону України "Про нотаріат" ( 3425-12). Згідно з чинним законодавством у населених пунктах, де немає нотаріусів, посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад вчиняють нотаріальні дії, зокрема посвідчують заповіти та доручення, засвідчують правильність копій документів і виписок з них, а також справжність підпису на документах. Щодо видачі нового майнового свідоцтва, то органи місцевого самоврядування за заявою покупця майнових паїв зобов'язані видати на його ім'я нове свідоцтво на сумарну номінальну вартість викуплених майнових паїв. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Оскільки судом встановлено, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу права власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Перемога» села Шельпахівка Христинівського району Черкаської області від 7 серпня 2010 року підписаний [PERSON], на підставі договору доручення, який не мав повної цивільної дієздатності, то такий договір слід визнати недійсним. На підставі наведеного та

Outcome: approved