Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті її баби відкрилась спадщина, до якої входять, з поміж іншого, земельні ділянки, виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі їй відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з неточностями у правовстановлюючих документах, спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання з матірю, доглядом за будинком та земельною ділянкою, іншим чином ніж шляхом звернення до суду її спадкові права не набути, просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянкі. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, ща 21 грудня 2007 року померла рідна баба позивача, [PERSON], у віці 72 років в с. Верлок, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії 1-ТП № 075055, видане Верлоцькою сільською радою Радомишльського району Житомирської області 21.12.2007 року. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті матері входять дві земельні ділянки, а саме: - земельна ділянка розміром 2,25 га (кадастровий номер 1825081200:01:000:0162) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верлоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності померлій бабі, [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 420660 від 16 травня 2006 року, - та земельна ділянка розміром 0,13 га (кадастровий номер 1825010100:11:000:0149) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Радомишльської міської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності померлій бабі, [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 735270 від 16 травня 2006 року. Також встановлено, що оригінал вищезгаданого Державного акта має підтертості та виправлення, а також площа земельних ділянок не співпадає, а відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», такий правовстановлюючий документ не відповідає встановленим законом вимогам, і не може бути прийнятий для вчинення необхідної нотаріальних дій, тому нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за законом. Відповідно до довідки з сільської ради, встановлено в судовому засіданні те, що після смерті баби, позивач фактично вступила в управління спадковим майном шляхом проживання зі спадкодавцем, доглядом за будинком та господарством. У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє її позовні вимоги. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд її позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved