Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідачки про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та перерозподіл спадщини. На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] у віці 71 років в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області помер [PERSON], який доводився батьком позивачу та дідом по матері [PERSON], про що 19.03.1998 р. складено відповідний актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 12.02.2015р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. [INFO] у віці 71 років в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області померла [PERSON], яка доводилась матір'ю позивачу та бабою по матері [PERSON], про що 21.05.1998 р. складено відповідний актовий запис №18, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 06.03.2015 р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. Мати [PERSON] - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) померла [INFO] у віці 57 років в смт Маньківка Маньківського району Черкаської області, про що 15.02.2012р. зроблено відповідний актовий запис за №14, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 15.02.2012р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. Після смерті [PERSON] та [PERSON], їх діти позивачка та [PERSON] (спадкоємцем якої є [PERSON].) у встановлений шестимісячний термін подали заяви до Маньківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу. Оскільки видача свідоцтва про право на спадщину після смерті особи ніяким строком не обмежена, позивачка в березні місяці 2015 року звернулась до нотаріально контори по питанню оформлення спадщини, а у квітні місяці 2015 року звернулась за видачею свідоцтва про право на спадщину. Листом від 11.03.2015р. за № 481/01-16 завідувачем Маньківською державною нотаріальною конторою [PERSON] повідомлено позивачку на її звернення про те, що після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO], 02.10.1998 року за реєстром №1387 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я сина померлого - [PERSON], на житловий будинок, що знаходиться в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області. Також повідомлено, що 22.08.2001 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1697 на ім'я сина померлого - [PERSON], на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Кищенецьке». 11.04.2015 р. за №756/02-31 державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що нею нотаріусу не пред'явлений правовстановлюючий документ на земельну ділянку. В зв'язку з таким станом невизначеності, 17.04.2015 р. позивачка звернулась також з письмовою заявою до відділу Держземагентства у Маньківському районі із клопотанням про надання інформації про те, на чиє ім'я і коли було переоформлено земельні частки (паї) згідно сертифікатів, виданих на ім'я покійних батьків - [PERSON] та [PERSON] Листом від 29.04.2015р. № 31-28-0.7-1243/2-15 відділом Держземагентства у Маньківському районі позивачку повідомлено, що вказана інформація буде надана на запит суду. Таким чином, в процесі оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], та [PERSON], позивачка дізналась про порушення своїх прав. Після отримання письмової інформації нотаріуса та постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачку повідомлено, що 02.10.1998 року за реєстром №1387 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я сина померлого - [PERSON], та 22.08.2001 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1697 на ім'я сина померлого - [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Кищенецьке». Брат позивачки [PERSON], помер [INFO]. у віці 55 років в смт Маньківка Черкаської області, про що 02.06.2004 р. складено відповідний актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 16.04.2015 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області. Відомо, що спадкоємцем після смерті [PERSON], є його дружина [PERSON], яка визначена відповідачем по справі, оскільки до неї перейшли всі права та обов'язки померлого як до правонаступниці, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутись з відповідним позовом до суду. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні третьої особи: [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та перерозподіл спадщини. На підставу своїх вимог спирається на те, що [INFO] у віці 71 років в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області помер [PERSON], який доводився позивачці дідом по матері, про що 19.03.1998р. складено відповідний актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 12.02.2015р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. [INFO] у віці 71 років в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області померла [PERSON], яка доводилась позивачці бабою по матері, про що 21.05.1998р. складено відповідний актовий запис №18, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 06.03.2015р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. Позивачки мати [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) померла [INFO]. у віці 57 років в смт Маньківка Маньківського району Черкаської області, про що 15.02.2012р. зроблено відповідний актовий запис за №14, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 15.02.2012р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. Після смерті [PERSON], та [PERSON], їх діти [PERSON], (первісний позивач по справі) та позивачки мати [PERSON], (спадкоємцем якої є позивачка у встановлений шестимісячний термін подали заяви до Маньківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу № 133 за 1998 рік. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON], яка прийняла спадщину після смерті своїх батьків [PERSON], та [PERSON], проте своїх спадкових прав за життя не переоформила, у зв'язку з чим третя особа яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору змушена звернутись з відповідним позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог позивача та просив застосувати до даного позову строки позовної давності. Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні наполягала на задоволенні уточнених позовних вимог третьої особи. Представник Кищенецької сільської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву згідно якої у вирішенні даної справи поклався на розсуд суду та просить суд розглянути справу у його відсутності. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, але надали суду письмові заяви згідно яких визнають та підтримують позовні вимоги третьої особи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Маньківської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явилася, але надала суду письмову заяву згідно якої у вирішенні даних позовів поклалася на розсуд суду. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: [INFO] у віці 71 років в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області помер [PERSON], який доводився батьком позивачу та дідом по матері [PERSON], про що 19.03.1998 р. складено відповідний актовий запис № 5, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 12.02.2015р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. [INFO] у віці 71 років в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області померла [PERSON], яка доводилась матір'ю позивачу та бабою по матері [PERSON], про що 21.05.1998 р. складено відповідний актовий запис №18, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 06.03.2015 р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану реєстраційної служби Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. Мати [PERSON] - [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) померла [INFO] у віці 57 років в смт Маньківка Маньківського району Черкаської області, про що 15.02.2012р. зроблено відповідний актовий запис за № 14, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 15.02.2012р. відділом державної реєстрації атів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції у Черкаській області. Після смерті [PERSON] та [PERSON], їх діти позивачка та [PERSON] (спадкоємцем якої є [PERSON].) у встановлений шестимісячний термін подали заяви до Маньківської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу. Оскільки видача свідоцтва про право на спадщину після смерті особи ніяким строком не обмежена, позивачка в березні місяці 2015 року звернулась до нотаріально контори по питанню оформлення спадщини, а у квітні місяці 2015 року звернулась за видачею свідоцтва про право на спадщину. Листом від 11.03.2015р. за № 481/01-16 завідувачем Маньківською державною нотаріальною конторою [PERSON] повідомлено позивачку на її звернення про те, що після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO], 02.10.1998 року за реєстром №1387 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я сина померлого - [PERSON], на житловий будинок, що знаходиться в с. Кищенці Маньківського району Черкаської області. Також повідомлено, що 22.08.2001 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1697 на ім'я сина померлого - [PERSON], на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Кищенецьке». 11.04.2015 р. за №756/02-31 державним нотаріусом Маньківської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що нею нотаріусу не пред'явлений правовстановлюючий документ на земельну ділянку. В зв'язку з таким станом невизначеності, 17.04.2015 р. позивачка звернулась також з письмовою заявою до відділу Держземагентства у Маньківському районі із клопотанням про надання інформації про те, на чиє ім'я і коли було переоформлено земельні частки (паї) згідно сертифікатів, виданих на ім'я покійних батьків - [PERSON] та [PERSON] Листом від 29.04.2015р. № 31-28-0.7-1243/2-15 відділом Держземагентства у Маньківському районі позивачку повідомлено, що вказана інформація буде надана на запит суду. Таким чином, в процесі оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], та [PERSON], позивачка дізналась про порушення своїх прав. Після отримання письмової інформації нотаріуса та постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачку повідомлено, що 02.10.1998 року за реєстром №1387 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім'я сина померлого - [PERSON], та 22.08.2001 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом за реєстром №1697 на ім'я сина померлого - [PERSON] на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності КСГП «Кищенецьке». Брат позивачки [PERSON], помер [INFO]. у віці 55 років в смт Маньківка Черкаської області, про що 02.06.2004 р. складено відповідний актовий запис № 49, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим повторно 16.04.2015 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Маньківського районного управління юстиції Черкаської області. Відомо, що спадкоємцем після смерті [PERSON], є його дружина [PERSON] Згідно матеріалів справи встановлено, що позивачка [PERSON] є такою, що прийняла спадщину, як спадкоємець за законом після смерті своїх батьків [PERSON]., померлого [INFO] та [PERSON], померлої [INFO], адже подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк разом зі своєю сестрою. При цьому, у заяві позивач та її сестра вказали, що є ще інший спадкоємець - брат [PERSON], у свою чергу останній у своїй заяві вказав, що інших спадкоємців немає. Відповідно, прийнята за законом спадщина належить позивачу з часу відкриття спадщини згідно закону. Брат позивача [PERSON], мав право на спадкування за заповітом на будинок, решта спадкового майна мала б спадкуватись за законом. При цьому, оскільки житловий будинок був спільною сумісною власністю подружжя, мати позивача, [PERSON], яка пережила свого чоловіка і прийняла спадщину, мала право на обов'язкову частку у спадщині в розмірі 2/3 (ст. 535 ЦК УРСР № 1540-VI від 18.07.1963р. - норма закону, яка підлягає до застосування при даних правовідносинах). Тобто, [PERSON], мав право на отримання у спадщину за заповітом лише 1/6 частку житлового будинку (одну третю від однієї другої частки [PERSON].), решта 5/6 частки ділиться між трьома спадкоємцями за законом. Таким чином, позивачу належить по праву спадкування 5/18 житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS]. Дві земельні частки (паї) мали б спадкуватись на загальних підставах за законом. Всупереч вимогам закону, [PERSON], отримав спадщину, яка йому не належить - все спадкове майно. Відповідач є спадкоємцем після свого чоловіка [PERSON], відповідно є його правонаступником, адже до неї перейшли усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві. Тобто, вона отримала у спадщину майно, яке не належало спадкодавцеві, і їй воно теж не належить. Адже, у відповідності до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні було встановлено, що спадковий будинок було відчужено. Земельні частки (паї) протягом цього часу трансформувались в одну земельну ділянку загальною площею 6,0852га, відповідно 1/3 частка спадщини позивача становить 2,0284 га. Згідно ч. 1 ст. 1280 Цивільного Кодексу України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За ч. 2 ст. 1296 ЦК України, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. За ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1301 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1301 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути зокрема порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб. (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування"). Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тому позов позивача підлягає до повного задоволення. Щодо позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні третьої особи: [PERSON] та [PERSON] про визнання свідоцтв про право на спадщину недійсними та перерозподіл спадщини, то даний позов підлягає до повного задоволення. Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР 1963р. неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Відповідно до ст. 537 ЦК УРСР 1963 р., частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529-533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР від 18.07.1963р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963р., визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Тобто, [PERSON], мав право на отримання у спадщину за заповітом лише 1/6 частку житлового будинку, решта 5/6 частки ділиться між трьома спадкоємцями за законом. Згідно ч. 1 ст. 1280 Цивільного Кодексу України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці, вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошової компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 1296 Цивільного Кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За ч. 2 ст. 1296 ЦКУ, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. За ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1298 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1301 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1301 Цивільного Кодексу України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути зокрема порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування"). Відповідно до ч. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності, тому позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору підлягає до повного задоволення. Судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору згідно ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved