Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивачка звернулась до Вугледарського міського суду Донецької області з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним і визнання права власності на квартиру. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона та відповідачі 17 березня 1998 року уклали біржовий контракт (договір купівлі-продажу нерухомого майна), згідно якого відповідачі як продавці продали позивачці як покупцю двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Сторони домовились про всі істотні умови договору, що відображено в підписаному ними договорі купівлі-продажу від 17 березня 1998 року. Всі умови угоди, крім нотаріального посвідчення договору, було виконано: відповідачі отримали гроші за квартиру та передали позивачці всі документи та ключі від неї. Після чого [PERSON] та [PERSON] знялись з реєстрації з вказаної квартири та виїхали з міста Вугледара в невідомому напрямку, у звязку з чим засвідчити угоду нотаріально в даний час є неможливим. Тому, позивачка просить суд визнати нікчемний правочин біржовий контракт (договір купівлі-продажу) від 17 березня 1998 року дійсним та визнати за останньою право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. В подальшому, 17 листопада 2016 року на адресу суду надійшли зміни до позовної заяви, в яких позивачка замінила відповідачів: [PERSON], [PERSON] на Виконавчий комітет Вугледарської міської ради Донецької області та зазначила третьою особою ОСББ "Геліус-Вугледар", виклад обставин справи та вимоги позовної заяви в порівняні з первинним позовом залишились без змін. Однак, заявою від 17 березня 2017 року [PERSON] просила суд зміни до її позвної заяви від 17 листопада 2016 року в контексті даної цивільної справи не розглядати та вважати такими, що подані помилково. Враховуючи зазначене, суд вважає доцільним зміни до позовної заяви від 17 листопада 2016 року в межах даної цивільної справи не розглядати. В судове засідання позивачка не зявилась, про місце дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала до суду заяву якою просила справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та не заперечувала про винесення заочного рішення. В судове засідання 17 березня 2017 року відповідачі не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 29 грудня 2016 року № 247, причин неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. Враховуючи неявку у судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що між відповідачами [PERSON], [PERSON] та позивачкою [PERSON] 17 березня 1998 року було укладено біржовий контракт №27.98. (договір купівлі-продажу), який зареєстровано в Регіональній товарній біржі «Время» 17.04.1998 року в реєстрі №1 під номером 27.98., за яким [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила двокімнатну квартиру № 85, загальною площею 48,46 квадратних метрів, розташовану в будинку №9 по вулиці Трифонова в м. Вугледарі Донецької області, яка належить відповідачам, на підставі Свідоцтва про право власності на житло №00982 від 10.04.1998 року, та зареєстрованого у Вугледарському БТІ під реєстраційним номером 456, в реєстраційну книгу №2/1 від 13.04.1998 року. Як вбачається з реєстраційного напису на документі про право приватної власності квартира №85 зареєстрована ДКП «Архітектурно-планувальне, земельно-кадастрове бюро» м. Вугледара належить на праві приватної власності [PERSON] та записано в реєстраційну книгу за реєстраційним номером 489 від 27 квітня 1998 року (а.с. 5). На підставі зазначеного біржового контракту (договору купівлі-продажу) № 27.98. від 17.03.1998 року ДКП «Архітектурно-планувальне, земельно-кадастрове бюро» 27 квітня 1998 року було видано технічний паспорт на квартиру 85 у житловому будинку №9 по вулиці Трифонова у місті Вугледарі, який було зареєстровано за інвентарним номером 2/1. У відповідності до технічного паспорту [PERSON] є власницею вищезазначеної квартири (а.с.6-7). Відповідно до витягу з Домової книги [PERSON] зареєстрована за адресою [INFO], що також підтверджується відміткою у копії паспорту позивачки серії ВВ №747184, виданого Вугледарським МВ УМВС України в Донецькій області 15 серпня 2001 року. З зазначеної квартири були зняті з реєстрації 24 квітня 1998 року [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3,8). Правовідносини, які склалися між позивачем та відповідачами на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу № 27.98. квартири 85 у житловому будинку №9 по вулиці Трифонова у місті Вугледарі, мали місце до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року. А тому, в даному випадку підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ч.2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1996 року) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України (в редакції 1996 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Окрім того, суд вважає необхідним зауважити, що у відповідності до ст. 15 Закону України «Про товарні біржі» в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу у 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню і вважалися укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу двокімнатної квартири [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, окрім нотаріального посвідчення договору. Окрім того, приймаючи до уваги, що відповідачі з вищезазначеної квартири були зняті з реєстраційного обліку ще у 1998 році і на даний час у позивачки відсутня будь-яка можливість встановити їх місце перебування, а останні ухиляються від нотаріального посвідчення договору, суд вважає доцільним визнати біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №27.98., укладений між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], зареєстрований в Регіональній товарній біржі «Время» 17.04.1998 року в реєстрі №1 під номером 27.98. дійсним, як договір купівлі-продажу, та визнати за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України: у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі викладеного,

Outcome: approved