Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є співвласником 1/2 частки житлового будинку №12 по пров. Солдатському в м. Маріуполі Донецької області, на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1985 року. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON] колишній цивільний чоловік доньки, який за вказаною вище адресою тривалий час з квітня 2011 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, пров. Солдатський, буд.12. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 27.02.2019 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. На підставі договору купівлі-продажу від 29.08.1985 року, посвідченого нотаріусом Четвертої жданівської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку №12, розташованого по провулку Солдатському в м. Маріуполі Донецької області. Право власності зареєстровано Жданівським міським бюро технічної інвентаризації 22.10.1985 року за №21102. 24.07.2001 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м. Маріуполя Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-НО №136366, актовий запис №257. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «Гапеєва». Згідно інформації Центру надання адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 18.10.2018 року вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. З акту, складеного 10.12.2018 року головою КСН «Курчатово» вбачається, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], але фактично не мешкає за вказаною адресою з квітня 2011 року по теперішній час. Даний факт також підтверджується письмовими поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою,\~ що втратила право\~ користування жилим приміщенням\~ внаслідок\~ відсутності\~ цієї\~ особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.\~\~ Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в [INFO] понад чотири роки, він втратив право користування цим житловим приміщенням.\~\~\~\~ Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, а її при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved