Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON] у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2011 року, який було розірвано рішенням суду від 22 квітня 2015 року. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу було встановлено, що з червня 2013 року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейні відносини не підтримують. У червні 2015 року відповідач звернувся до суду з позовом про виключення відомостей про нього як про батька дитини з актового запису про народження, проте після отримання висновку молекулярно-генетичної експертизи звернувся до суду із заявою про залишення позовної заяви без розгляду. З моменту народження дитини відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з ним та брати участь у його вихованні. Син не пам`ятає батька та не має до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці рови його не бачив. Відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання. Вихованням дитини займається тільки позивач, забезпечує йому гідні умови проживання, а тому просить задовольнити її позов. Ухвалою Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 28 грудня 2020 року відкрито провадження у справі. Ухвалою цього ж суду від 25 березня 2021 року справу передано на розгляд до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області. Ухвалою суду від 05 травня 2021 року справу прийнято до провадження суддею Оладенко О.С., призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 25 серпня 2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, у якій зазначила що підтримує позовні вимоги, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без його участі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.23). Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2011 року, який було розірвано рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 22 квітня 2015 року (а.с.24-25). Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 04 вересня 2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.14-15). Як встановлено судом Згідно довідки про склад сім`ї за від 07 вересня 2020 року, виданої Меліоративнівським старостинським округом Піщанської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, [PERSON] , 1989 року народження проживає без реєстрації із донькою за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Оцінюючи доводи позивача про неналежне виконання відповідачем батьківських обов`язків суд враховує наступне. У червні 2015 року відповідач звернувся до суду з позовом про виключення відомостей про нього як про батька дитини з актового запису про народження, що підтверджується копією ухвали про відкриття провадження у справі №204/3621/15-ц та копією позовної заяви (а.с.26-29). Згідно довідки КЗО «Середня загальноосвітня школа №15» ДОР, син сторін проживає з матір`ю [PERSON] , яка відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням сина, спілкується з класник керівником. Батько [PERSON] жодного разу в школі не з`являвся та успіхами сина не цікавився (а.с.8,9). У довідці КЗО «Дошкільний навчальний заклад №309» від 09 жовтня 2017 року зазначено, що [PERSON] , батько [PERSON] , не приймає участі у вихованні дитини, питанням навчання сина не цікавиться, у дитячому садку жодного разу не з`являвся (а.с.10). Аналогічні відомості відображені у довідках шахового гуртка та студії образотворчого мистецтва, які відвідує син сторін (а.с.12,13). Письмові пояснення сусідів, додані позивачем до позовної заяви суд вважає недопустимим доказом, оскільки вказані особи судом не допитувались, про кримінальну відповідальність не попереджались, такі пояснення суперечать принципу безпосередності дослідження доказів судом. 19 травня 2021 органом опіки та піклування адміністрації Чечелівського району Днііпровської міської ради складено висновок у якому вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . У висновку зазначено, що спеціалістами служби у справах дітей проведено обстеження умов проживання та встановлено, що умови проживання дитини, яка проживає з матір`ю, належні. Батько неодноразово запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, однак не заперечував проти позбавлення його батьківських прав, про що письмово повідомив в заяві. Крім того, органом опіки та піклування надано суду письмову заяву [PERSON] , складену 06 травня 2021 року у присутності спеціаліста служби у справах дітей, у якій відповідач просить розглядати питання про доцільність позбавлення батьківських прав без його участі, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Оцінюючи наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав суд керується наступними нормами права. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як встановлено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалась на ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (п.п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09). Європейський суд з прав людини зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulingerand Shuruk v. Switzerland), (заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року), що інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідність харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (Конвенція ООН про права дитини) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. З матеріалів справи судом не встановлено жодних намагань відповідача виховувати сина, що свідчить про фактичне самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши та оцінивши наявні докази у сукупності, суд дійшов висновку що позивачем доведено ту обставину, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, а тому наявні достатні правові підстави для задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved