Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

Позивачка звернулася з даним позовом до суду, де в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS]. 11.11.1989 р. зареєструвала шлюб з відповідачем по справі. 01.04.2013 р. рішенням суду шлюб розірвано. Проживаючи в її житловому будинку відповідач постійно зловживає спиртними напоями, ображає, наносить побої, не поважає, поводить себе неадекватно. З приводу такої поведінки неодноразово зверталася в правоохоронні органи. Неодноразово просила відповідача звільнити житло, оскільки він має житло за місцем реєстрації. Терпіти знущання відповідача більше не може, тому з підстав ст.116 ЖК України просить виселити відповідача з житлового будинку в [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала, просить його задовольнити, у випадку неявки відповідача не заперечила щодо винесення заочного рішення. Відповідач в жодне судове засідання не з'явився, хоча в установленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки про отримання судових повісток, які долучені до матеріалів справи, про причину неявки суду не повідомив, від нього не надходили заяви про відкладення розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, з'ясувавши обставини по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав. Відповідно до ст.116 ч.1 ЖК України виселенню підлягають особи, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Су ду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосуван ня судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 р. за № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять не можливим для інших проживання з ними в одній квартирі або бу динку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській по ведінці виселення винного може статися і при повторному порушен ні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впли ву не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Судом встановлено, що житловий будинок по [ADDRESS] належить на праві власності позивачці по справі, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок (а.с.6). Відповідач по справі проживає у даному будинку без реєстрації, про що вказано у довідці Ясенівської сільської ради Бродівського району Львівської області №485 від 25.03.2014 р. (а.с.9). З оглянутих в судовому засіданні повідомлень Бродівського РВ ГУМВСУ у Львівській області від 18.09.2013 р., від 18.12.2013 р., постанови суду від 21.03.2013 р. про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності по ст.173-2 ч.1 КУпАП (а.с.7-8,17) вбачається, що протягом 2013 року відповідач [PERSON] систематично порушував правила співжиття. З приводу недопущення антигромадської поведінки в подальшому з відповідачем [PERSON] працівниками Бродівського РВ ГУМВСУ проводились бесіди профілактичного характеру, однак ці заходи впливу не дали позитивних результатів, про що свідчать неодноразові звернення в Бродівський РВ ГУМВСУ позивача в подальшому. Не дало результатів і притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладення стягнення у виді адміністративного штрафу. Оцінивши зібрані та досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що є всі підстави для виселення відповідача [PERSON] із житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. На підставі ст. 116 ч.1 ЖК України,

Outcome: approved