Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-06 00:00:00

У заяві [PERSON] зазначає, що з 29 січня 2006 року по 26.10.2016року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , який відвідує секцію рукопашного гопака України. В даний час його та ще декількох дітей як учасників «Відокремленого підрозділу громадської організації «Федерація рукопашу гопак України» запрошено Організацією самоврядування Українців до м. Будапешт з метою показових виступів до Дня козацтва, Покрови Пресвятої Богородиці та Захисника Вітчизни у складі групи осіб, що заплановано на 12-14 жовтня 2019 року. При її зверненні до відповідача за дозволом на виїзд дитини за кордон він їй відмовив, тому вона змушена звернутись до суду з вищеозначеною позовною заявою, в якій просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, неповнолітній дитині [PERSON] [INFO] , уродженцю м. Хмельницький, Хмельницької області, з матір`ю [PERSON] , [INFO] , до країни Угорщина строком на 1 місяць, без письмової згоди та супроводу її батька [PERSON] , [INFO] , та допустити негайне виконання рішення. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності без застосування технічних засобів, позовні вимоги позивачка підтримала, відповідач їх визнав, представник органу опіки та піклування не заперечує проти їх задоволення. За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд в порядку ст. 247 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів і без фіксування судового засідання технічними засобами. При дослідженні обставин справи встановлено наступне. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй «Про права дитини» прийнятої резолюцію 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст.10 зазначеної Конвенції, держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров`я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009р., № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення вимог про надання тимчасового виїзду за межі України неповнолітньому [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] до країни Угорщина строком на місяць без письмової згоди та супроводу батька [PERSON] , [INFO] .

Outcome: approved