Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У зв`язку з тим, що вона і [PERSON] з 20 квітня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13 жовтня 2018 року, під час шлюбу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П., зареєстрованого у реєстрі за № 708, набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , вважаючи дану квартиру об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі, яка підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить визнати за нею право власності на 1/2 частину вищевказаної квартири та стягнути з відповідача судові витрати по справі та витрати на правову допомогу. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Від її представника, адвоката Андрієвського А.О., до суду надійшло клопотання, в якому він просить розглядати справу без участі позивачки та її представника, позов підтримує і просить його задоволити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином через публікацію оголошення на офіційному сайті Рівненського районного суду Рівненської області. Від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи у його відсутності. Суд визнав неявку відповідача до суду неповажною. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе провести слухання справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. А в зв`язку з неявкою відповідача, суд приходить до висновку, що є можливим провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого представник позивачки не заперечував, вказавши про це у своєму клопотанні. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 20 квітня 1991 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 20 квітня 1991 року виданого виконкомом Лісівської сільської ради. 13 жовтня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , видане 13 жовтня 2018 року Рівненським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Від шлюбу у сторін є спільний син [PERSON] , [INFO] , який уже повнолітній. На підставі договору купівлі-продажу від 05 березня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинцем В.П. і зареєстрованого в реєстрі за № 708, [PERSON] набув право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на вказану квартиру [PERSON] зареєстрував у встановленому законом порядку, що підтверджується відміткою про реєстрацію в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно від 09.03.2005 року, яка зроблена на договорі купівлі-продажу. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися, обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Із змісту п.п.23, 24 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, тому у відповідності до чинного законодавства є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що в наявності є порушення прав позивачки, за захистом яких спрямоване її звернення до суду, позов є обґрунтованим, доведеним належними доказами, а тому підлягає до задоволення. Тобто, є підстави поділити спільну сумісну власність подружжя між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні і за [PERSON] слід визнати право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка зареєстрована за [PERSON] . У зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.ст.137, 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] , необхідно стягнути витрати на правову допомогу та судовий збір, який був сплачений позивачкою при поданні позову до суду, оскільки такі витрати документально підтверджені відповідними доказами.

Outcome: approved