Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначено, що 17.08.2020 [PERSON] був госпіталізований до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу внаслідок чого, він створює небезпеку для себе та оточуючих, діагноз: шизофренія параноїдна. У судовому засіданні представник заявника вважала необхідним госпіталізувати [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, заяву просила задовольнити та зазначила, що [PERSON] має 3 групу інвалідності, лікується не вперше. Він небезпечний для суспільства - купував та використовував борну кислоту, проявляє агресію, була сексуальна агресія до матері, погрожував задушити матір. Прокурор підтримав думку представника заявника та просив госпіталізувати. Особа, щодо якої вирішується питання [PERSON] в судовому засіданні заперечував щодо обставин викладених в заяві та заначив, що хворіє з 2013 року, йому відомий його діагноз, але він не згоден, що це шизофренія. 16 серпня 2020 року він був в Індустріальному ВП та надавав пояснення з приводу його звільнення з підприємства, відносини з матір`ю в нього нормальні. З приводу того, що написала мати, то це брехня. Наразі це 4 або 5 його госпіталізація за 7 років. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного.захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 17.08.2020 [PERSON] був госпіталізований до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за направленням лікаря Пазича КЗ «ОЦЕМД та МК`ДОР у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він створює небезпеку для себе та оточуючих. При обстеженні його психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що хворий конфліктний, агресивний, тривожний. Виказує маячні ідеї. Агресивний до матері та оточуючих, погрожує її задушити, не спить. [PERSON] поставлено попередній діагноз - шизофренія параноїдна. Лікар-психіатр Малишка В.О. підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 18.08.2020 було встановлено, що хворий не спить, тривожний, напружений, агресивний до матері та оточуючих, ліки не приймає. Згідно заяви матері [PERSON] - [PERSON] , остання просила госпіталізувати свого сина [PERSON] до лікарні у зв`язку з тим, що у сина присутні сексуальні домагання по відношенню до неї, [PERSON] відмовляється приймати ліки, бувають агресії, виказує, що він посадить за грати мати, постійно конфліктує з оточуючими, пише заяви до відділу поліції, погрожував матері що задушить її. Згідно рапорту поліцейського УПП в Дніпропетровській області молодшого лейтенанта поліції Кучеренко Д., 17.08.2020 ним було отримано виклик по [ADDRESS] . Прибувши на виклик ним було виявлено громадянина, який назвався [PERSON] , [INFO], який поводив себе агресивно, розмовляв з неіснуючими людьми, проявляв агресію відносно матері та працівників медичної допомоги. Відповідно до епікризу за період з 08.01.2020 по 28.02.2020, вбачається, що [PERSON] був госпіталізований до КП «ДБКЛПД» ДОР за направленням КЗ «ОЦЕМД та МК`ДОР, діагноз шизофренія, параноїдна форма, при находженні у хворого контакт був формальний, на питання відповідав зухвало, агресивно налаштований по відношенню до матері, кричить на неї, лається. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі № 689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із чим, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без його усвідомленої згоди, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved