Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що 08.10.1994 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, про що Водянською сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької області зроблено запис за № 42. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Шлюбні стосунки з відповідачем не підтримують з 2016 року, проживають окремо. Спочатку спільне життя складалося, але останнім часом стосунки погіршилися, мають протилежні погляди на життєво важливі питання, обовязки подружжя в сімї. Неповнолітня донька буде проживати з нею за домовленістю. Просила ухвалити рішення яким розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Гапотій». В судове засідання позивачка не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 26.02.2018 р. провадження по справі відкрито та призначено підготовче засідання на 20.03.2018 р. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 08 жовтня 1994 року уклали шлюб, зареєстрований Водянською сільською радою Камянсько-Дніпровського району Запорізької області, про що зроблено запис за № 42, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ЖС № 264095 (а.с.7). Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЖС № 329106 від 28.11.1996 р.), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЖС № 314419 від 06.05.1998 р.), [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії 1-ЖС № 018007 від 03.11.2005 р.), а.с. 8, 9, 10. Як вбачається з копії довідки виконавчого комітету Водянської сільської ради № 2741 від 27.12.2017 р., неповнолітня дитина проживає разом з матірю [PERSON] (а.с. 11). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать їх заяви. Відповідно до ст. 113 СК України о соба, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо. При поданні позову позивачкою був сплачений судовий збір, тому з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України належить стягнути на користь позивачки суму судового збору, що складає 704,8 грн., як за вимогу немайнового характеру. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved