Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що вона працювала двірником у ТОВ «Клінінг-Квартал» з 02.01.2014 року по 03.07.2014 року, наказом від 03.07.2014 року звільнилася з роботи за угодою сторін. В період роботи з травня 2014 р. по липень 2014 року заробітну плату не отримувала і в день звільнення виплачена не була, у зв'язку з чим просить суд стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі. Позивач у судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлена належним чином, в письмовій заяві позов підтримала повністю, просить розгляд справи проводити у її відсутність. Представник відповідача до суду не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно письмової заяви просить розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги визнає. За таких обставин суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, не проводити повне фіксування процесу за допомогою технічних засобів. Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, встановив наступне. Судом при розгляді справи встановлено, що [PERSON] працювала двірником у ТОВ «Клінінг-Квартал» з 02.01.2014 року по 03.07.2014 року та наказом від 03.07.2014 року звільнилася з роботи за угодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки /а.с.3-4/. Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В силу ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, відповідач жодним чином не спростував доводи позивачки. Розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підтверджено довідкою №52 від 10.06.2015 р. становить 1945,53 грн. Крім того, на підставі ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку (постанова Верховного Суду України від 26 грудня 2011 р. у справі N 6-77цс11). Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судові витрати в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved