Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивачка, просить постановити рішення, яким визнати за нею, [PERSON] право власності на все домоволодіння, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті її матері, [PERSON] , яка померла [INFO] у віці 73 роки та проживала і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим , [INFO] у віці 73 роки померла її матір, [PERSON] . Після смерті матері відкрилась спадщина на все належне їй домоволодіння , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця [PERSON] , вона із заявою до нотаріальної контори не зверталась , оскільки проживала та була зареєстрована в домоволодінні за вище вказаною адресою, яке по праву належало спадкодавцю. Вона не відмовлялась та не відмовляється від прийняття спадщини. Крім того, вона проживає в зазначеному домоволодінні по даний час. Вона підтримує вказане будинковолодіння в належному стані , тобто при необхідності робить ремонт житлового будинку та господарських споруд, тощо . Вона , [PERSON] , є дочкою спадкодавця [PERSON] , а також спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця. Вона звернулась до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 21 грудня 2019 року отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій за № 257/01-16 . У своїй відмові нотаріус посилалась на те , що їй необхідно мати оригінали права власності на спадкове майно за померлим , так як документи власності на майно за померлим відсутні, а є тільки копії , які підтверджують право власності па спадкове майно .В такому випадку нотаріус порекомендувала звернутися їй із позовною заявою до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно. 13 вересня 1988 року її матір`ю, [PERSON] , отримано свідоцтво про право на спадщину на половину будинковолодіння за адресою : [ADDRESS] . 19 січня 1989 року складено договір дарування між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , якою її матері [PERSON] подаровано [PERSON] , 1/2 частину будинковолодіння , що знаходиться за адресою : [ADDRESS] . Таким чином, її матір, [PERSON] , стала власником всього домоволодіння , яке знаходиться за адресою : [ADDRESS] . В документах спадкодавця [PERSON] після її смерті вона знайшла тільки копії вище зазначених документів, які підтверджують право власності на домоволодіння за вище вказаною адресою . Де поділись оригінали їй невідомо. Таким чином , виникла ситуація при якій , через те , що спадкодавець за час життя по невідомих для неї причинах втратив оригінали правовстановлюючих документів на будинковолодіння , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , то спадкоємець , тобто вона , не може набути право власності на це спадкове майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Позивачка [PERSON] , та її представник адвокат Луговий Р.Ю. ( ордер, договір про надання правової допомоги а.с.31-33) в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі , зіславшись на вищевикладені обставини, просили позов задоволити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилися, хоч про дату, час та місце слухання справи були повідомлені у встановленому законом порядку, подали заяви, згідно яких просять проводити розгляд підготовчого судового засідання та наступні судові засідання без їх участі. Позовні вимоги [PERSON] визнають повністю та не заперечують щодо визнання права власності на все домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.26,29). Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України судом перевірено, що визнання позову відповідачами [PERSON] , [PERSON] , не суперечать Закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника,дослідивши здобуті та перевірені в підготовчому судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підставний і підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до вимог ст.392 ЦК України - власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати документа, який засвідчує його право власності. У пункті 3.1 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» визначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Ст.1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України - спадщина належить спадкоємцеві, незалежно від часу прийняття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна. Нормами ч.3. ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належало будинковолодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі дубліката , що має силу оригіналу Свідоцтва про право на спадщину по закону від 13 вересня 1988 року (а.с.14) та договору дарування від 19 січня 1989 року (а.с.17-18). Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.01.2009 р. підтверджує, що [PERSON] , померла [INFO] (а.с.8). Позивачка [PERSON] , як дитина спадкодавця, у першу чергу має право на спадкування за законом. Родинні відносини між померлою [PERSON] , та позивачкою [PERSON] , підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [NUMBER] від 11.03.1974р. де в графі батько записаний [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с.19); копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 14.10.1995р., згідно якого [PERSON] , після укладення шлюбу з [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с.15). Довідка №9484 про склад сім?ї або зареєстрованих у житловому приміщенні /будинку осіб, видана Долинською міською радою Івано-Франківської області 20.12.2019 року свідчить про те, що до складу сім?ї (зареєстрованих) за адресою [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] - уповноважений власник; [PERSON] , [INFO] - чоловік; [PERSON] , [INFO] - дочка. [PERSON] , була зареєстрована за даною адресою до дня смерті [INFO] . На день смерті з нею була зареєстрована [PERSON] з 12.04.1997 року по даний час (а.с.16). Суд визнав, що [PERSON] , у відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки постійно проживала із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини і протягом строку , встановленого ст. 1270 цього Кодексу, вона не заявляла про відмову від неї. Як встановлено в судовому засіданні, позивачка [PERSON] , звернулась до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу Барабаш Р.С. із заявою про прийняття спадщини. Згідно повідомлення вих.№257/01-16 приватного нотаріуса Долинського РНО Івано-Франківської області Барабаш Р.С. від 21.12.2019 року, для видачі свідоцтво на право власності на спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] [PERSON] необхідно було звернутися в нотаріальну контору та мати документи власності на спадкове майно за померлим. Так як документи власності відсутні на майно за померлим, в такому випадку необхідно звернутися в суд для визнання за нею права власності на спадкове майно (а.с.20). Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що спірне будинковолодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] успадковане позивачкою [PERSON] у порядку спадкування за законом. Однак, втрата документів, що засвідчують право власності померлої [PERSON] , на нерухоме майно та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позбавляють позивачку можливості оформити належне їй право на спадщину в нотаріальному порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Встановлені судом обставини справи і відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних, що дає суду всі підстави для ухвалення рішення на користь позивачки. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить зЗкону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд приходить до висновку, що за позивачкою слід визнати право власності на будинковолодіння яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Копія технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] (а.с.9-13) свідчить про те, що будинковолодіння складається з житлового будинку загальною площею 145,5 кв.м., житловою площею 64,7 кв.м., допоміжною площею 28,5 кв.м., літніх неопалювальних площ 52,3кв.м. (літ.А), господарського блоку (літ.Г), вбиральні (літ.Д), воріт №1, огорожі №4. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки (а.с. 21) , ринкова вартість домоволодіння в складі : житлового будинку (літ.А), господарського блоку (літ.Г), вбиральні (літ.Д), воріт №1, огорожі №4, по [ADDRESS] становить (без врахування ПДВ) 204080грн. На підставі ст.ст. 392, 1261, 1268 ЦК України,

Outcome: approved