Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідачки на його користь 4184,39 (чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 39 коп. недостачі матеріальних цінностей, що були ввірені відповідачці на підставі укладення між сторонами письмового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, 243,60 (двісті сорок три) грн. 60 коп. судового збору понесеного позивачем при подачі позову до суду, а в загальній сумі 4427,99 (чотири тисячі чотириста двадцять сім) грн. 99 коп. Представник позивача за довіреністю у судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві, подавши до суду відповідну письмову заяву. Відповідачка в судове засідання призначене на 11.11.2014 року не з'явилася, про дату, місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена 16.10.2014 року та 06.112014 року, що вбачається із відповідного вручення особисто відповідачці повідомлення про отримання рекомендованих листів про з'явлення до Сквирського районного суду Київської області, заяви про розгляд справи у свою відсутність до суду не подавала, а тому суд за відсутності заперечень представника позивача на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. По справі встановлено, що відповідачка [PERSON] 22.05.2014 року звернулася до відповідача Сквирського районного споживчого товариства із заявою про прийняття на роботу продавцем магазину №? 26 у с. К. Гребля, Сквирського району Київської області з 22.05.2014 року, що підтверджується відповідною заявою відповідачки від 22.05.2014 року. На підставі розпорядження голови правління Сквирського районного споживчого товариства Мельника А.М. за № 17 від 22.05.2014 року "Про [PERSON]", відповідачку [PERSON] на підставі її заяви зараховано продавцем магазину № 26 у с. К. Гребля з 22.05.2014 року з оплатою 50% від законодавчовстановленого розміру мінімальної зарплати, що підтверджується відповідним розпорядженням позивача. 22.05.2014року між уповноваженим органом товариства, в особі голови правління Мельника А.М. та відповідачкою [PERSON], з метою забезпечення збереження цінностей Сквирського районного споживчого товариства, укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідачки за збереження нею товарно-матеріальних цінностей (товарів, що продаються населенню), що підтверджується відповідним договором доданим до матеріалів справи. 03 липня 2014 року ревізійною комісією Сквирського районного споживчого товариства в магазині №? 26 у с. К. Гребля, Сквирського району Київської області була проведена ревізія на підставі розпорядження № 49 від 03 липня 2014 року. Згідно порівняльної відомості була виявлена недостача матеріальних цінностей в магазині, що станом на 03 липня 2014 року склала 4372,08 (чотири тисячі триста сімдесят два) грн. 08 коп. Матеріально-відповідальна особа [PERSON] у порівняльній відомості не розписувалася, що вбачається із порівняльної відомості складеної 03 липня 2014 року, та не заперечується у позові позивачем. У період з 05.08.2014 року по 27.08.2014 року, позивачем Сквирським районним споживчим товариством від відповідачки [PERSON] прийнято у рахунок погашення недостачі грошові кошти в загальній сумі 187,69 (сто вісімдесят сім) грн. 69 коп., що також не заперечується у позові позивачем. На адресу матеріально-відповідальної особи відповідачки [PERSON] позивачем Сквирським районним споживчим товариством було повторно направлено лист-вимога за № 255 від 11 вересня 2014 року про те, що за результатами проведеної ревізії від 03.07.2014 року вона повинна терміново внести кошти в касу Сквирського районного споживчого товариства в сумі 4184,39 (чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 39 коп. Лист-вимога за № 255 від 11 вересня 2014 року на адресу відповідачки [PERSON] був надісланий 11.09.2014 року, що підтверджується відповідним фіскальним чеком №0251. Станом на 22 вересня 2014 року за матеріально-відповідальною особою відповідачкою [PERSON] рахується недостача матеріальних цінностей на суму 4184,39 (чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 39 коп., що підтверджується довідкою Сквирського районного споживчого товариства за № 265 від 22 вересня 2014 року. До матеріалів справи також додане свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи - Сквирського районного споживчого товариства з датою проведення державної реєстрації від 21.04.1999 року (дата заміни свідоцтва - 04.03.2008 року), ідентифікаційний код юридичної особи: 30353539, та свідоцтво № 14039868 (серія НВ №900435) про реєстрацію платника податку на додану вартість. Суд, перевіривши матеріали справи, надані позивачем докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Так, згідно ст. 1351 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Перелік посад і робіт, що заміщаються чи виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затверджений Постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року № 447/24 (із змінами і доповненнями), до п. 24 якого відносяться роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовки до продажу незалежно від форм торгівлі та профілю підприємства (організації). До таких робіт належать роботи, що виконуються продавцями (старшими продавцями, молодшими продавцями), буфетниками, офіціантами, лоточниками). Відповідно до ч.1 ст. ст. 1353 КЗпП України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. Відповідно до ст. 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 136 КЗпП України, у випадках встановлених законом, покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду. Відповідно до ч.1 ст. 137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд, зважаючи на часткове відшкодування відповідачкою [PERSON] позивачеві Сквирському районному споживчому товариству грошових коштів в сумі 187,69 (сто вісімдесят сім) грн. 69 коп. по відшкодуванню недостачі товарно-матеріальних цінностей за наслідками проведеної 03.07.2014 року ревізії, враховуючи нанесення позивачеві з боку відповідачки прямої дійсної шкоди, що виразилась в недостачі товарно-матеріальних цінностей ввірених відповідачці на підставі договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та виявлених порівняльною відомістю шляхом проведення ревізії, при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховуючи ступінь вини відповідачки, конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно, вважає, що відповідачка не виконала вимоги ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тому, суд ухвалює рішення про стягнення з [PERSON] на користь Сквирського районного споживчого товариства 4184,39 (чотири тисячі сто вісімдесят чотири) грн. 39 коп. матеріальної шкоди (збитків), завданих недостачею товарно-матеріальних цінностей. Крім того, оскільки позов задоволений на користь позивача, понесені ним та документально підтверджені судові витрати у формі судового збору підлягають на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України відшкодуванню з боку відповідачкив сумі 243,60 (двісті сорок три) грн. 60 коп. Таким чином,

Outcome: approved