Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюб, який був зареєстрований 11 січня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького району Вінницької області, актовий запис № 1.Від даного шлюбу у подружжя народилась дочка: [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї позивачка називає те, що останнім часом виникають сварки через різні погляди на життя, також через те, що відповідач матеріально не забезпечує сім'ю, більшу частину спільного життя проживають окремо. [PERSON] переконана, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливе. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб із [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просить справу розглядати без її участі та позов задовольнити. Крім цього, вирішити питання про зміну прізвища набутого у шлюбі «Карнаух» на дівоче «[PERSON]», також просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп. У разі неявки відповідача не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час і місце судового розгляду був сповіщений належним чином, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке було направлене за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Інформації щодо зміни адреси відповідач до суду не подавав. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та зі згоди позивачки вирішує справу на підставі наявних у ній доказів у порядку визначеному ст.ст.224-226 ЦПК України здійснюючи заочний розгляд даної справи. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]/а.с.4/. Від даного шлюбу позивачка та відповідач мають дочку: [PERSON], [INFO] року народження, свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторонам надавався строк для примирення, однак позитивних результатів це не дало. Позивачка не бажає миритися, хоче розірвати шлюб. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд залишає за позивачкою, за її проханням, для подальшого іменування дошлюбне прізвище - «[PERSON]» . На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України,

Outcome: approved