Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду в інтересах малолітніх [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Іванівська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав, відібрання дітей та стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що у відповідачки є малолітні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачка записана як одинока матір. Крім того, позивачка має ще старшу доньку - [PERSON] , 2016 р.н., яка проживає зі своїм батьком близько трьох років. Відповідач своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей не виконує, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, діти недоглянуті, брудні, в будинку безлад, про дітей зовсім не дбає, залишає малолітніх дітей без нагляду, часто зловживає спиртними напоями. Матір було неодноразово попереджено про недопущення проявів безвідповідального батьківства, однак її поведінка не змінилася. Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП. Тому представник просить позбавити відповідача батьківських прав, відібрати дітей від матері та стягнути аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менші 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Представник позивача в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнала повністю, подавши на підтвердження письмову заяву про визнання позовних вимог. Представник третьої особи Іванівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області позов підтримала, просила позбавити батьківських прав відповідача та стягнути аліменти. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Заслухавши представника позивача, відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 7,8). Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька, відомості про батька дітей [PERSON] та [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (а.с.9,10). Як вбачається з характеристики, яка видана Іванівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області 15.06.2020 року за №50 на [PERSON] , остання за час проживання на території Іванівнської сільської ради зарекомендувала себе негативно, веде нездоровий та аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, свого житла немає, проживає з двома дітьми в будинку баби (а.с.11). Відповідно до інформацій районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Новоукраїнської РДА, про сім`ю [PERSON] , вбачається, що остання перебуває на обліку та під соціальним супроводом у Центрі як така, що перебуває в складних життєвих обставинах. Гр. [PERSON] має трьох малолітніх дітей: [PERSON] , 2016 р.н., [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Старша донька проживає разом з батьком. Після народження [PERSON] , надходили численні повідомлення про неналежне виконання батьківських обов`язків матір`ю, незадовільні санітарно-гігієнічні умови проживання дітей, ведення аморального способу життя, вживання алкогольних напоїв. На зауваження та попередження не реагувала. [PERSON] майже рік перебував у будинку дитини. Після народження [PERSON] , [INFO] матір забрала старшого сина. З січня 2020 року до районного центру знову почали надходити повідомлення про негативну поведінку матері, з якою були проведені бесіди, однак матір веде нездоровий спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, залишає дітей без нагляду (а.с.13-14, 58-60). Згідно актів обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] від 27.01.2020 року, 12.04.2020р.13.09.2020 р., до складу якої входять: сини [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживає в будинку баби в с.Вишневе. 12.09.2020 року мати залишила дітей самих в будинку голодних, брудних, побитих, чим створила загрозу для їх життя та здоров`я. Мати веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ухиляється від батьківських обов`язків, перебуває в стані вагітності, в будинку повний безлад, антисанітарія, продукти харчування відсутні, ніякої їжі не було (а.с.18,19,65). Постановою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11.09.2019 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання своїх материнських обов`язків та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження (а.с.21). Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 04.01.2019 року, в задоволенні позовних вимог Органу опіки і піклування виконавчого комітету Іванівської сільської ради до [PERSON] , треті особи Служба у справах дітей Новоукраїнської районної державної адміністрації, [PERSON] про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання малолітньої [PERSON] за місцем проживання батька [PERSON] , стягнення аліментів з [PERSON] та передачі малолітнього [PERSON] службі у справах дітей Новоукраїнської райдержадміністрації для подальшого влаштування - відмовити за необгрунтованістю. Попереджено [PERSON] про неприпустимість в подальшому порушення нею батьківських обов`язків, щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , та про можливі наслідки у разі їх неналежного виконання, у вигляді позбавлення батьківських прав (а.с.30-32). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 16.06.2020 року за №01-25/43/1, Новоукраїнська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолініх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.35). Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 (далі-Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки, зокрема, не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до ч.ч.3,4 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, суду надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх обов`язків щодо утримання та виховання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , оскільки матір веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, діти недоглянуті, брудні, голодні. Також суд враховує те, що відповідачка неодноразово залишала дітей без нагляду, чим ставила під загрозу їх життя та здоров`я, оскільки старший хлопчик має два повних років, а молодшому лише нещодавно виповнився один рік. Відповідачка свідомо ухиляється від виконання материнських обов`язків, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, ті засоби впливу, попередження відповідача про можливість позбавлення її батьківських прав виявилися безрезультатними. Крім того, вказані факти були підтверджені в судовому засіданні відповідачем, яка не заперечувала щодо позбавлення її батьківських прав. Вказані обставини доведені дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. За таких обставин, винної поведінки відповідача [PERSON] та її свідомого нехтування своїми материнськими обов`язками, враховуючи права та інтереси малолітніх дітей, суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] та необхідністю відібрати дітей від матері. Що стосується вимог про стягнення аліментів, то суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.193 ч.2 СК України передбачено, якщо батьки не беруть участь в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. У Преамбулі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої 27.02.1991 року і 27.09.1991 року набула чинності для України, зазначено, що Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу; в сім`ї як основному осередку суспільства і природному середовищі для зростання і благополуччя всіх її членів і особливо дітей мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вони могли повністю покласти на себе зобов`язання в рамках суспільства; дитина має бути повністю підготовлена до самостійного життя в суспільстві та вихована в дусі ідеалів, проголошених у Статуті Організації Об`єднаних Націй, і особливо в дусі миру, гідності, терпимості, свободи, рівності і солідарності. Статтею 26 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці визнають за кожною дитиною право користуватися благами соціального забезпечення, включаючи соціальне страхування, і вживають необхідних заходів щодо досягнення повного здійснення цього права згідно з їх національним законодавством. Ці блага в міру необхідності надаються з урахуванням наявних ресурсів і можливостей дитини та осіб, які несуть відповідальність за утримання дитини, а також будь-яких міркувань, пов`язаних з одержанням благ дитиною чи від її імені. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів. Суд прийшов до переконання, що з врахуванням змін до ст. 182 СК України , які набули законної сили 08.07.2017 року, розмір аліментів може бути визначений щомісячно в частині заробітку відповідача на утримання дитини та справедливим розміром аліментів на утримання буде 1/3 частина доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Підстав для звільнення відповідача від виконання обов`язку по утриманню дитей суд не вбачає, тому позов в цій частині підлягає задоволенню. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за розгляд даної справи, яка містить три позовні вимоги, в розмірі 2522,40 грн. підлягає стягненню в дохід держави з відповідача. Враховуючи наведене та

Outcome: approved