Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

У грудні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про примусове виселення без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона є власником будинку [ADDRESS] . В даному будинку також зареєстрований її син [PERSON] , донька [PERSON] з неповнолітнім онуком [PERSON] , донька [PERSON] з неповнолітньою онукою [PERSON] Відповідач систематично порушує правила співпроживання: вчиняє сварки, вживає спиртні напої, псує майно у будинку, б`є посуд, погрожує позивачеві та іншим членам сімї фізичною розправою та смертю, тим самим створює неможливі умови для проживання іншим особам. Посилаючись на викладене, позивач просить суд виселити відповідача з вищевказаного житлового будинку без надання йому іншого житлового приміщення на підставі\~ст. 116 ЖК України. Крім того позивачка зазначає, що відповідач є власником Ѕ частини житлового будинку з прилеглими до нього господарськими, побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачки надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним, про що свідчать поштові повідомлення, причини неявки суду не повідомив. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 липня 1991 року, виданим державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори, в.о. Четвертої державної нотаріальної контори. За вказаною адресою позивачка була зареєстрована 13.12.1983 року, про що свідчить відповідний запис у паспорті позивачки. 30.09.1995 року за вищезазначеною адресою був зареєстрований син позивачки - [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сімї №2233 від 14.12.2017 року Адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради. [PERSON] , [INFO] у власності має 1/2 частку житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами в [ADDRESS] , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27 лютого 2017 року, виданого приватним нотаріусом Очаківського МНО Миколаївської області Остащенко Н.О. Згідно повідомлення Центрального відділу поліції ГУНП в Миколаївській області від 27.04.2018 р., 13.03.2018 р. [PERSON] зверталась з заявою за фактом вчинення її сином [PERSON] сварки за місцем мешкання по [ADDRESS] , яка зареєстрована жо ЖЄО Центрального ВП ГУНП в Миколаївській області №6124 від 13.03.2018. Відпрацювання вказаного звернення було доручено працівникам Управління патрульної поліції у м. Миколаєві. Відповідно наданого рапорту працівників УПП, із заявницею проведено роз`яснювальну бесіду, на момент перевірки допомоги поліції не потребувала, заяв та скарг не надходило, відповіді заявниця не потребує. Відповідно до положень\~ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ч. 3\~ст. 9 ЖК Української РСР\~ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 109 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до вимог\~ст. 157 ЖК Української РСР\~членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою\~статті 116 ЖК Української РСР\~визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17\~постанови N 2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК України\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт порушення відповідачем правила співжиття та унеможливлення його неправомірними діями спільного нормального проживання власника будинку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved