Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-19 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в подальшому уточнивши свої позовні вимоги, в якій просить суд стягнути з [PERSON], [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/4 частини від заробітку відповідачів щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що вона є опікуном малолітньої дитини: [PERSON], [INFO] року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. На теперішній час відповідачі матеріальну допомогу на утримання дитини не надають, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Сама ж вона не має можливостей для всебічного та повного забезпечення дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 січня 2018 року відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачам строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні із викликом сторін від позивача та відповідачів не надходило. Відповідачі не скористалися правом подати до суду відзив на позовну заяву, тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом по справі встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копіює свідоцтва про народження (а.с. 8). Згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2017 року позбавлено батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області № 755 від 08.11.2017 року позивач [PERSON] є опікуном малолітньої [PERSON], [INFO]. Визначено місце проживання малолітньої [PERSON] разом з опікуном у будинку [ADDRESS] На теперішній час відповідачі матеріальну допомогу на утримання дитини не надають, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Як передбачає ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина має право на своє утримання під час вагітності та до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється віл обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності та враховуючи те, що відсутні дані стосовно незадовільного стану здоров'я відповідачів чи знаходження на їх утриманні інших дітей або непрацездатних членів сім'ї, яких вони зобов'язані утримувати, матеріального стану, будь-яких зобов'язань іншого характеру, зважаючи на положення ст. 27 Конвенції про права дитини, відповідно до якої батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, суд вважає за можливе зобов'язати відповідачів виплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно з кожного, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти підлягають стягненню з моменту надходження позовної заяви в провадження судових органів України, тобто з 19 грудня 2017 року. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved