Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Вимоги паозову мотивовано тим, що 12.10.2015 року помер батько позивачки-Танчинець [PERSON] (мати померла раніше 15 січня 2010 року). Останнє місце проживання батька було смт. Королево, вул. Дубовинська № 17 Виноградівського району Закарпатської області. Після смерті батька позивачки, залишилось спадкове майно: -житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в смт. Королево, вул. Дубовинська (бувша Кірова) № 17. За життя батько позивачки залишив заповітне розпорядження, завірене секретарем виконкому Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області від 08.10.2008 року № 547. Заповіт не змінено і не скасовано. Спадкоємцем до майна померлого за заповітом є позивачка, [PERSON] (уроджена [PERSON]) - дочка померлого. Крім позивачки, спадкоємцями до майна померлого є відповідачі по справі [PERSON] - син померлого та [PERSON] - син померлого, які претензій до спадкового майна не ставлять, не заперечують проти того, щоб позивачка [PERSON], стала власником цілого спадкового будинку за заповітом, про що подали свідчать їх відмови. -Спору щодо спадкового майна між сторонами по справі немає. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючих документів, тому змушена звернутися до суду. Спадковий будинок побудований у 1960 році і в цілому рахується за померлим батьком [PERSON], що стверджується наступними документам: - довідкою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2016 року № 391, технічним паспортом на будинок від 03.05.2016 року,довідкою Королівської селищної ради про склад сім'ї померлого, довідкою про розмір земельної ділянки наданої для будівництв?, та обслуговування житлового будинку та господарських будівель орієнтовною площею 0,15 га, довідкою про перейменування вулиці Кірова на вулицю Дубовинська Позивачка [PERSON], про день, час і місце розгляду справи будучи належним чином повідомлена в судове засідання не з"явилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, та про те, що заявлені позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити. Відповідачі [PERSON], [PERSON],будучи належним чином повідомлені належним чином своєчасно, в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та про те, що вимоги заявленого позову підтримують повністю. Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необовязковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ними позову прийнято судом. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. В судовому засіданні встановлено, що 12.10.2015 року помер батько позивачки-Танчинець [PERSON] (мати померла раніше 15 січня 2010 року). Останнє місце проживання батька було смт. Королево, вул. Дубовинська № 17 Виноградівського району Закарпатської області. Після смерті батька позивачки, залишилось спадкове майно: -житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в смт. Королево, вул. Дубовинська (бувша Кірова) № 17. За життя батько позивачки залишив заповітне розпорядження, завірене секретарем виконкому Королівської селищної ради Виноградівського району Закарпатської області від 08.10.2008 року № 547. Заповіт не змінено і не скасовано. Спадкоємцем до майна померлого за заповітом є позивачка, [PERSON] (уроджена [PERSON]) - дочка померлого. Крім позивачки, спадкоємцями до майна померлого є відповідачі по справі [PERSON] - син померлого та [PERSON] - син померлого, які претензій до спадкового майна не ставлять, не заперечують проти того, щоб позивачка [PERSON], стала власником цілого спадкового будинку за заповітом, про що подали свідчать їх відмови. -Спору щодо спадкового майна між сторонами по справі немає. Позивачка, як спадкоємець за заповітом, не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності правовстановлюючих документів, тому змушена звернутися до суду. Спадковий будинок побудований у 1960 році і в цілому рахується за померлим батьком [PERSON], що стверджується наступними документам: - довідкою КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» від 19.05.2016 року № 391, технічним паспортом на будинок від 03.05.2016 року,довідкою Королівської селищної ради про склад сім'ї померлого, довідкою про розмір земельної ділянки наданої для будівництв?, та обслуговування житлового будинку та господарських будівель орієнтовною площею 0,15 га, довідкою про перейменування вулиці Кірова на вулицю Дубовинська У видачі свідоцтва про право на спадщину па спадкове майно позивачці нотаріусом відмовлено по причині відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно. Однією з підстав набуття прав власності у відповідності до законодавства є отримання майна у спадкування. Згідно з вимогами ст.325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи .можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Як визначено ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України «власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності». Таким чином, не дивлячись на той факт, що позивач фактично прийняв спадщину, однак у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів позивач не в змозі оформити своє право на цю спадщину. Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно вимог ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті спадкодавця. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч.3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності. Як визначено ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Outcome: approved