Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

У липні 2019 року Вишнева міська рада звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.07.2008 між Вишневою міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки на строк 10 років, з дня реєстрації договору - 15.09.2008. 24.05.2017 [PERSON] подала до виконавчого комітету Вишневої міської ради заяву, в якій повідомила, що припинила свою діяльність як фізична особа підприємець. Пунктом 11.7 вищезазначеного договору було визначено, що у разі розірвання або припинення цього договору орендар зобов`язаний повернути орендодавцю земельну ділянку на умовах визначених договором. У разі невиконання щодо умов повернення орендар зобов`язаний відшкодувати завдані збитки. Всупереч цьому позивач за первісним позовом зазначає, що станом на 31.03.2019 [PERSON] жодних дій, спрямованих на повернення земельної ділянки орендодавцю, не вчинила, у зв`язку з чим просить суд стягнути з [PERSON] 192 042,00 грн. доходів, отриманих від безпідставно набутого майна. У свою чергу, у вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій зазначила, що у відповідності з нормами чинного законодавства та за погодження з позивачем за первісним позовом, на частині орендованої земельної ділянки площею 0,00763 га вона побудувала та ввела в експлуатацію об`єкт нерухомого майна у вигляді нежитлової будівлі площею 76,3 кв.м та в подальшому оформила право власності на даний об`єкт, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 13.01.2012. З огляду на це, [PERSON] звернулась до позивача за первісним позовом стосовно виділення земельної ділянки, що знаходиться безпосередньо під об`єктом нерухомого майна у безстрокове користування для її обслуговування. Листом Вишневої міської ради від 12.07.2019 № 3/02-2047 [PERSON] було повідомлено про те, що проект рішення про надання у користування їй земельної ділянки не був підтриманий більшістю депутатів. Враховуючи викладене, остання звернулася до суду з даним зустрічним позовом, в якому просить суд визнати за нею право на безоплатне користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.07.2019 було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання у справі. 17.09.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від [PERSON] , в якому вона зазначила, що позивач за первісним позовом не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження нанесення нею збитків для органу місцевого самоврядування. Ухвалою суду від 29.10.2019 було прийнято до провадження зустрічну позовну заяву [PERSON] та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Вишневої міської ради. 01.07.2020 до суду надійшли пояснення від відповідача за первісним позовом, у яких остання повторно просила відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі. 02.02.2021 до суду від відповідача за первісним позовом надійшла заява про часткове визнання позовних вимог відповідачем. Ухвалою судді від 02.07.2020 було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник позивача за первісним позовом - Цвід О.І. в судове засідання 02.02.2021 з`явилася. Первісний позов підтримала в повному обсязі, щодо задоволення зустрічного позову заперечувала. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судове засідання 02.02.2021 з`явилися. Подали заяву про часткове визнання позовних вимог, визнали первісні позовні вимоги в сумі 29 352,29 грн., зустрічний позов підтримали, просили його задовольнити. В судовому засіданні 02.02.2021 була оголошена перерва до 02.02.2021 до 18 год. 00 хв.. В подальшому учасники справи в судове засідання не з`явилися. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 24.07.2008 між Вишневою міською радою та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,638 га, кадастровий номер 3222410600:01:003:0011, з цільовим призначенням - для розміщення виробничої бази будівельних матеріалів та відкритого майданчика для стоянки вантажних автомашин, за адресою: [ADDRESS] , на строк 10 років, з дня реєстрації договору - 15.09.2008. 24.05.2017 [PERSON] подала до виконавчого комітету Вишневої міської ради заяву, в якій повідомила, що припинила свою діяльність як фізична особа підприємець. Доказів того, що [PERSON] відповідно до вимог договору оренди повернула орендодавцю земельну ділянку, суду надано не було. Як вбачається зі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.01.2012 [PERSON] належить на праві власності нежитлова будівля охорони площею 76,3 кв.м за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] звернулась до позивача за первісним позовом стосовно виділення земельної ділянки, що знаходиться безпосередньо під об`єктом нерухомого майна у безстрокове користування для її обслуговування, листом Вишневої міської ради від 12.07.2019 №3/02-2047 її було повідомлено про те, що проект рішення про надання у користування їй земельної ділянки не був підтриманий більшістю депутатів. Щодо стягнення доходів, отриманих від безпідставно набутого майна, суд зазначає наступне. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з`ясуванню обставин по справі, роз`яснює їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 206 ЗК України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Статтею 14 ПК України передбачено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності. Приписами ч. ч. 1-2 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Частиною 1 ст. 1214 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна. Відносини у справі за фактом користування ділянкою без укладення договору оренди та неотримання її власником доходів у вигляді орендної плати за своїм правовим змістом є кондикційними. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Отже, відповідач повинен довести факт відсутності неправомірного набуття (збереження) майна (ділянки) за рахунок позивача. Разом з тим, фактичний користувач ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику ділянки на підставі ч.1 ст.1212 ЦК (Постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 18.09.2019 у справі №394/716/16-ц). Відповідач за первісним позовом в даному випадку не спростовує того факту, що спірна земельна ділянка перебуває у її користуванні, а й, навпаки, просить визнати за нею право такого безоплатного користування у зв`язку із тим, що на цій ділянці розміщено об`єкт нерухомого майна, що належить їй на праві власності. З огляду на викладене суд дійшов до висновку про правомірність вимог позивача за первісним позовом про стягнення доходів, отриманих від неправомірно набутого відповідачем за первісним позовом майна, у розмірі 192 042 грн., відповідно до розрахунку заборгованості, яка була надана стороною позивача за період: березень-грудень 2016 року у розмірі 47 569, 54 грн., за 2017 рік - 66 679, 60 грн., за 2018 рік - 66 679, 60 грн., за період січень-лютий 2019 року - 11113, 26 грн., що разом становить - 192 042 грн. Поруч із вказаним, відповідачем за первісним позовом було частково визнано позовні вимоги Вишневої міської ради у сумі 29 352,29 грн. і це визнання суд приймає, тому відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України задовольняє первісні вимоги та стягує з [PERSON] на користь Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, Київської області у розмірі - 192 042 грн. доходів, отриманих від безпідставно набутого майна. Щодо вимог за зустрічним позовом суд зазначає наступне. Приписами ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад. Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Частиною 2 даної статті визначено, що права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації осіб з інвалідністю України, їх підприємства (об`єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування"; ґ) заклади освіти незалежно від форми власності; д) співвласники багатоквартирного будинку для обслуговування такого будинку та забезпечення задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників) та наймачів (орендарів) квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку; е) оператор газотранспортної системи та оператор системи передачі. З викладеного вбачається, що, по-перше, питання регулювання земельних відносин віднесено до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад і не може бути вирішено судом, а по-друге, чинним законодавством України не передбачена можливість передання земельної ділянки у постійне користування громадянам, у зв`язку з чим вимоги за зустрічним позовом також не підлягають задоволенню. З огляду на задоволення первісного позову суд згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з [PERSON] на користь Вишневої міської ради судовий збір у розмірі пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2880,63 грн. При цьому, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). З урахуванням викладеного, з урахуванням правової позиції ВС, викладеної у постанові від 18.09.2019 у справі №394/716/16-ц,

Outcome: approved