Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВОБУДОВА» (далі-позивач) звернулося до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення суми заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 172 від 05.09.2005 року житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Руданського, 4-6 був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування. Відповідно до авізо № 303 від 26.07.2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» будинок на баланс. За актом прийому - передачі квартири інвестору від 30.05.2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало відповідачу квартиру [ADDRESS], що знаходиться в м. Києві за адресою: [ADDRESS]. Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 14.06.2006 року серія [NUMBER] зареєстрованим 20.06.2006 року за №44853, виданим на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 07.06.2006 року № 1104-С/К1. Згідно з п.7 Акту прийому-передачі квартири інвестору від 30.05.2006 року підписаного відповідачем, після відкриття будинку під заселення, інвестор - відповідач зобов'язалася нести відповідальність за охорону своєї квартири та сплачувати комунальні послуги. У будинку та квартирі за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги. Відповідач зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. З жовтня 2012 року відповідач користується житлово- комунальними послугами, але не вносить плату за них позивачу ТОВ «Новобудова», в результаті чого виникла заборгованість за період з квітня 2011 року по липень 2016 року у сумі 9944,95 грн. Тому позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги в розмірі 9944,95 грн. та судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, 13.03.2018 року звернувшись до суду із заявою про розгляд справи за відсутності представника, проти винесення заочного рішення не заперечував, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до рішення правління АТ ХК «Київміськбуд» № 172 від 05.09.2005 року житловий будинок за адресою: м. Київ, вул. Руданського, 4-6 був переданий ТОВ «Новобудова» в експлуатацію та обслуговування (а.с. 4). Відповідно до авізо № 303 від 26.07.2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало ТОВ «Новобудова» будинок на баланс (а.с. 5). За актом прийому - передачі квартири інвестору від 30.05.2006 року АТ ХК «Київміськбуд» передало відповідачу квартиру [ADDRESS], що знаходиться в м. Києві за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 14.06.2006 року зареєстрованим 20.06.2006 року за №44853, виданим на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення від 07.06.2006 року № 1104-С/К1 (а.с. 7). Згідно з п.7 Акту прийому-передачі квартири інвестору від 30.05.2006 року підписаного відповідачем, після відкриття будинку під заселення, інвестор - відповідач зобов'язалася нести відповідальність за охорону своєї квартири та сплачувати комунальні послуги (а.с. 6). 17.10.2012 року між відповідачем та позивачем укладено договір [ADDRESS]-4-6 про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій , згідно п. 12.1 якого боржник зобов'язався оплачувати послуги в установлений договором строк, послуги оплачуються готівкою або в безготівковій формі та вносяться не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим (а.с. 8). Позивач зазначає, що у будинку та квартирі за вказаною адресою ТОВ «Новобудова» безперебійно надавались і надаються житлово-комунальні послуги, відповідач зобов'язання щодо оплати житлово-комунальних послуг належним чином не виконує. З жовтня 2012 року відповідач користується житлово- комунальними послугами, але не вносить плату за них позивачу ТОВ «Новобудова», в результаті чого виникла заборгованість за період з квітня 2011 року по липень 2016 року у сумі 9944,95 грн. За особовим рахунком відповідача, за період з квітня 2011 року по липень 2016 року, рахується заборгованість за житлово-комунальні послуги в сумі 9944,95 грн. (а.с.9-10). Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» відповідач є споживачем комунальних послуг. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов'язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 68 Житлового кодексу Української РСР, наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов'язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №5 від 14.01.2009р., власники та наймачі квартири, житлового приміщення у гуртожитку, зобов'язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартири і придомової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Згідно зі ст. 179 ЖК України, користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим дотриманням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг, згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком-оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із п. 5) ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином, згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів законодавства. Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, у якому, серед інших прав і обов'язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі, тому слід позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надані житлово-комунальні послуги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 1378,00 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved