Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства "Перший Український [PERSON]" (далі банк) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, посилаючись на те, що між ЗАТ «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5450159 від 06 червня 2007 року, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 23 000 доларів США, а відповідач повинен був виплатити кредит, сплатити відсотки в порядку та в строки, визначені кредитним договором. Натомість відповідач свої обов'язки за кредитним договором не виконує, тому діями відповідача порушені законні права банку щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування ним. В забезпечення виконання вимог за кредитним договором між сторонами був укладений договір іпотеки № 5450483 від 06 червня 2007 року, за яким банку було передано в іпотеку 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. За умовами договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки задовольняються вимоги позивача до відповідача в повному обсязі, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та процентів за основним зобов'язанням. Банк 26 лютого 2015 року направив відповідачу вимогу про дострокове погашення кредиту, однак після отримання її відповідачем вона була залишена без виконання. У зв'язку із цим станом на 03 листопада 2015 року прострочена заборгованість відповідача перед позивачем з основної суми кредиту та процентів за користування ним становить за сумою кредиту 11 342,60 доларів США, за непогашеними процентами за користування кредитом 1 234,45 доларів США. Просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 06 червня 2007 року на 2-х кімнатну № 31 в будинку № 7 по вулиці 130 Таганрозької дивізії в м.Маріуполі, що належить [PERSON] для задоволення вимог позивача в розмірі 12 577,05 доларів США, яка складається з боргу по кредиту 11 342,60 доларів США, боргу по непогашеним відсоткам за користування кредитом 1 234,45 доларів США, визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу позивачем предмету іпотеки будь-якій особі-покупцеві на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, і на рівні не нижчому за звичайної ціни на цей вид майна, а також із наданням позивачу права щодо всіх повноважень продавця. Також просив стягнути судові витрати на користь банку. В судове засідання представник позивача [PERSON], діюча на підставі довіреності не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно в установленому законом порядку. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. За ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а за ч. 1 ст. 629 ЦК договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За ч. ч. 2, 3 ст. 533 ЦК, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Згідно до вимог ст. 610 ЦК порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Матеріалами справи встановлено, що 06 червня 2007 року між Закритим акціонерним товариством ««Перший Український [PERSON]», правонаступником якого згідно статуту від 27 жовтня 2014 року є Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 5450159, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 23 000 доларів США на придбання нерухомості строком повернення до 06 червня 2027 року на підставі встановленого у Додатку № 1 до договору графіку та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,90 % річних. На підставі п. 3.1.2 кредитного договору проценти за користування кредитом розраховуються, виходячи з залишку заборгованості за кредитом на початок кожного розрахункового періоду згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим у Додатку № 1 до кредитного договору, протягом всього строку кредитування починаючи з дня укладення договору по день повного погашення заборгованості за кредитом, та які розраховуються, виходячи з 360 днів у році, та нараховуються щоденно. Згідно з п. 3.2.1 кредитного договору відповідач зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірі та в строки, передбачені графіком повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, закріпленим у Додатку № 1 до кредитного договору, який є його невід'ємною частиною. За п. п. 3.5.7, 3.5.8 кредитного договору затримання сплати частини кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом на строк понад 1 календарний місяць є приводом для позивача вимагати від відповідача дострокового повернення всього кредиту разом із нарахованими процентами, що позичальник зобов'язаний виконати не пізніше 30 календарних днів з дня отримання такої вимоги. Відповідно до договору іпотеки № 5450483 від 06 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом, [PERSON], реєстр № 1105, укладеного між Закритим акціонерним товариством «Перший Український [PERSON]», правонаступником якого згідно статуту від 27 жовтня 2014 року є Публічне акціонерне товариство «Перший Український [PERSON]», та [PERSON], вбачається, що іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS], яка була оцінена в сумі 152644 грн., в забезпечення виконання зобов*язання за кредитним договором від 06 червня 2007 року № 5450159, в тому числі щодо повернення наданого кредиту, сплати відсотків за користування кредитом та сплати інших сум. Відповідно до умов п. п. 1.6, 3.3 іпотечного договору за рахунок предмету іпотеки позивач у випадку невиконання вимоги позичальником про дострокове виконання основного зобов'язання має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, а також відшкодувати в повному обсязі всі свої витрати, пов'язані із реалізацією прав, що випливають з іпотечного договору (зокрема, пов'язані із зверненням стягнення на предмет іпотеки та його реалізацією, включаючи витрати на оплату винагороди залученим експертам, організацію торгів, витрати на страхування, утримання та збереження предмету іпотеки тощо). За вказаним іпотечним договором зазначено в Розділі 4, що в разі неналежного виконання іпотекодавцем зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі з підстав, встановлених ст. 12 Закону України «Про іпотеку». Так в разі порушення основного зобов'язання іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, де зазначається зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі її невиконання. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене на підставі рішення суду. Суд встановив, що з розрахунку заборгованості по кредиту станом на 03 листопада 2015 року заборгованість відповідача по кредитному договору № 5450159 від 06 червня 2007 року становить 12 577,05 доларів США, яка складається з боргу по кредиту 11 342,60 доларів США, боргу по непогашеним відсоткам за користування кредитом 1 234,45 доларів США. 26 лютого 2015 року представниками позивача на адресу [PERSON] була направлена вимога про дострокове повернення заборгованості за кредитним договором від 06 червня 2007 року № 5450159 на користь ПАТ «ПУМБ». Факт наявності заборгованості у позичальника у вказаному за розрахунком банку розмірі підтверджується умовами кредитного договору від 06 червня 2007 року з відповідними додатками до нього. Відповідно до ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (далі за текстом рішення - [PERSON]) в разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Згідно із ст. 12 [PERSON] Закону в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 [PERSON] Закону в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За ч. 6 ст. 38 [PERSON] Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. На підставі ст. 39 [PERSON] Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. За ч. 1 ст. 41 [PERSON] Закону реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Таким чином на підставі вивчених доказів було встановлено факт наявності у позичальника відповідальності перед позивачем за кредитним договором від 06 червня 2007 року № 5450159 за порушення [PERSON] умов вказаного кредитного договору, внаслідок чого у представників банку виникло законне право на стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що належить відповідачу. Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором суд дійшов висновку, що загальна заборгованість позичальника за кредитним договором від 06 червня 2007 року № 5450159, яка була доведена ПАТ «ПУМБ» складається з боргу відповідача за нарахованими відсотками за користування наданим кредитом в розмірі 1 234,45 доларів США та з погашення суми наданого кредиту в розмірі 11 342,60 доларів США, що загалом дорівнює 12 577,05 доларів США. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). На підставі переліченого вимоги ПАТ «ПУМБ» підлягають задоволенню шляхом проведення звернення стягнення на 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] на користь позивача у рахунок погашення боргу за кредитним договором № 5450159 від 06 червня 2007 року на загальну суму 12 577,05 доларів США, із застосуванням процедури продажу предмету іпотеки та надання права банку продажу предмета іпотеки з встановленням початкової ціни на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. В той же час суд зазначає, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника / майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Суд на підставі наведеного зазначає, що відповідач, [PERSON], підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Також відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної ним по справі №6-57цс15 у постанові від 27 травня 2015 року та по справі 6-483цс15 у постанові від 09 вересня 2015 року, вбачається, що установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Оскільки вказаний [PERSON] не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Таким чином рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Крім цього суд зазначає, що за ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», який набув чинності з 15 жовтня 2014 року, протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». В п. 5 ст. 11 «Прикінцевих та перехідних положень» вказаного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону зобов'язаний, зокрема, затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення. На виконання Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» 2 грудня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв Розпорядження № 1275-р, яким було затверджено «Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», згідно п. 20 ч. 1 якого місто Маріуполь Донецької області входить до «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Враховуючи, те що суд встановив, що місто Маріуполь Донецької області відноситься до вказаного Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, то 2-х кімнатна квартира [ADDRESS], яка перебуває в іпотеці та належить відповідачу, громадянину України, розташована на території проведення антитерористичної операції, тому зупинено дію ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у частині реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж цієї квартири. Таким чином суд дійшов висновку, що на час дії ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» унеможливлюється фактична реалізації права іпотекодержателя, позивача, на продаж предмета іпотеки, 2-х кімнатної квартири [ADDRESS]. Враховуючи перелічене суд вважає необхідним у резолютивній частині рішення, задовольняючи вимоги банку, зазначити, що рішення суду не підлягає виконанню в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та виконанню не підлягає в частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь банку понесені ПАТ «ПУМБ» та документально підтверджені витрати з оплати судового збору при зверненні до суду із вказаним позовом в сумі 4 325,05 грн.

Outcome: approved