Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до Соборної районної у м. Дніпропетровську ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини. В обґрунтування вказаного позову [PERSON] зазначив, що 17 вересня 2014 року померла його мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 6625. [PERSON] була зареєстрована та проживала на момент смерті за адресою: [ADDRESS]. Оскільки братів чи сестер він не має, а його батько (чоловік матері) помер ще 18 листопада 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 8736, позивач єдиним спадкоємцем першої черги за законом. 06 вересня 2016 року позивач звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва ро право на спадщину за законом після смерті [PERSON] Постановою державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 09 вересня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на\~ спадщину за законом, оскільки спадкоємець не звернувся до державної нотаріальної контори із належним чином оформленою заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін. Причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини стало те, що відразу після смерті матері позивач виїхав на роботу до Республіки Білорусь, де працював за контрактом у ПЧУП «Агрокомплект» у період з 03 листопада 2014 року по 30 серпня 2016 року. Ураховуючи вищевикладене, позивач просить суд визначити додатковий строк для прийняття спадщини, після смерті [PERSON] з дня набрання рішенням законної сили. Позивач надав до суду заяву, в якій позов підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав та просив розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача надав суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків. Судом у ході розгляду справи встановлено, що 17 вересня 2014 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом №\~ 6625 (а.с.19) Факт родинних відносин, а саме те, що [PERSON] була матірю [PERSON], підтверджується свідоцтвом про народження серії ЧЕ № 409805 (а.с.17). [PERSON] була зареєстрована та проживала\~ на момент смерті за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14) Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки братів та сестер не має, а його батько [PERSON] (чоловік матері) помер ще 18 квітня 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть за актовим записом № 8736 (а.с. 20) 06 вересня 2016 року позивач звернувся до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва ро право на спадщину за законом. Постановою державного нотаріуса Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 09 вересня 2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на\~ спадщину за законом після померлої 17 вересня 2014 року [PERSON], оскільки спадкоємець не звернувся до державної нотаріальної контори із належним чином оформленою заявою про прийняття спадщини у встановлений законом термін (а.с. 16). Причиною пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини стало те, що позивач тривалий час, а саме в період часу з 03 листопада 2014 року по 30 серпня 2016 року працював за контрактом у Республіці Білорусь на ПЧУП «Агрокомплект» (м. Мінськ, вул. Шаранговича, буд. 7), що підтверджується контрактом наймача та робітника від 02 листопада 2014 року (а.с. 11-13) та довідкою за вих. № 03/10-2 від 06 жовтня 2016 року (а.с. 10). Відповідно до\~ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно\~із ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1, 3\~ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі № 6-85цс12 від 26.09.2012, право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Ураховуючи викладене, правила ч. 3\~ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. З розяснень, наданих у п. 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", вбачається, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3\~ст. 1272 ЦК. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2\~ст. 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст.1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Повторне визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини одним і тим же спадкоємцем законодавством не передбачено. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. У резолютивній частині рішення суд повинен вказати відповідно певний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, а не конкретну календарну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК\~для прийняття спадщини. Як на підставу для задоволення позову позивач посилався на те, що тривалий час, а саме з 03 листопада 2014 року по 30 серпня 2016 року працював за контрактом у Республіці Білорусь у ПЧУП «Агрокомплект» (м. Мінськ, вул. Шаранговича, буд. 7), у звязку з чим не зміг своєчасно звернутися до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Суд вважає, що наведені позивачем обставини є поважними причинами пропуску ним строку для прийняття спадщини, оскільки були пов'язані з об'єктивними, істотними труднощами для нього на вчинення цієї дії, Строк для прийняття спадщини в першу чергу встановлюється для упорядкування цивільно-правових відносин громадян, зокрема, з метою визначення правового статусу спадкового майна, оскільки, якщо спадщину не приймають спадкоємці черги, яка закликається до спадкування, то право на спадщину переходить до спадкоємців наступної черги, а за відсутності таких взагалі, майно набувається територіальною громадою за місцем відкриття спадщини. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Вирішуючи дану справу, суд враховує, що до цього часу спадщина [PERSON] іншими спадкоємцями не приймалась, а позивачем наведені обґрунтовані докази щодо пропуску строку на прийняття спадщини. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved