Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

У березні 2021 року позивачі звернулися до суду з вказаним уточненим позовом. В обґрунтування позову зазначають, що вони є власниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . У зазначеному будинку зареєстрований з 2017 року відповідач по справі, однак з 2019 року у будинку не проживає. Реєстрація відповідача чинить їм перешкоди у користуванні власністю. Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Чигиринська О.Д. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд позбавити [PERSON] права користування усіма приміщеннями у житловому будинку, будівлях та спорудах за адресою: [ADDRESS] ; зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] ; зобов`язати [PERSON] забрати належний йому транспортний засіб ЗАЗ «Славута», реєстраційний номер - [NUMBER] з території земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок з будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] та [PERSON] . Представник територіальної громади в особі виконавчого комітету Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району Дніпропетровської області - Мішина О.О. в судовому засіданні просила суд ухвалити судове рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причину неявки у судове засідання суду не повідомив. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідач, місце проживання (перебування), місцезнаходження якого невідоме, викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (ст. 128 ЦПК України). Так, відповідно до ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України та вимоги ст. 128 ЦПК України, в даному випадку відповідач [PERSON] є таким, що належним чином повідомлений про слухання справи. Суд заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, дійшов до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, що повністю підтверджується матеріалами справи на ніким не оспорюється. Право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] набуто [PERSON] та [PERSON] на підставі наступних правовстановлюючих документів. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого у [ADDRESS] , виданого 03 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. у спадковій справі №19/2018 та зареєстрованого в реєстрі за №16 - [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] є власником вказаного нерухомого майна. Реєстрація видачі [PERSON] цього свідоцтва про право на спадщину за законом зареєстрована цим же нотаріусом у Спадковому реєстрі за № 65447328, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59256379 від 03.02.2020 року. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №198722709 від 03.02.2020, сформованим приватним нотаріусом ДМНО Камеко Т.П., 03.02.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 16 від 03.02.2020 року за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстровано за № 35306373 право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 21,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку з надвірними побудовами, розташованого у [ADDRESS] , [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] видано 10 лютого 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Камеко Т.П. у спадковій справі №19/2018 та зареєстрованого в реєстрі за №28. Реєстрація видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину зареєстрована цим же нотаріусом у Спадковому реєстрі за № 65487472, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 59355410 від 10.02.2020 року. Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №199662136 від 10.02.2020, сформованим приватним нотаріусом ДМНО Камеко Т.П., 10.02.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом № 28 від 10.02.2020 року за [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , зареєстровано за №35414105 право приватної власності на 1/2 частку житлового будинку загальною площею 62,1 кв.м., житловою площею 21,9 кв.м., розташованого за адресою: [ADDRESS] . Свідоцтва про право на спадщину на цей будинок позивачі отримали через 1 рік 7 місяців після відкриття спадщини у зв`язку із судовим розглядом справ №175/3986/18-ц в окремому провадженні та №175/2358/19 в позовному провадженні за заявами [PERSON] . Згідно з листом приватного нотаріуса ДМНО Камеко Т.П. від 23.01.2020 року №02/02-14 05 червня 2018 року відкрито спадкову справу №19/2018 до майна [PERSON] , [INFO] , що померла [INFO] , та на день смерті зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Згідно з матеріалами спадкової справи спадкоємцями, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку, є доньки померлої: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В матеріали спадкової справи додано копію рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року по справі №175/2358/19-ц, яке набрало законної сили 10.01.2020 року, про відмову у задоволенні позову [PERSON] про встановлення факту родинних відносин зі спадкодавцем. На цей час розпочато процес оформлення їх спадкових прав на інше нерухоме майно: 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . За положеннями ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1,2 ст. 317, ч.1,2 ст. 319, ч.І ст. 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, набуте позивачами право власності на зазначений житловий будинок в порядку спадкування за законом після матері [PERSON] , померлої [INFO] , зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідач не являється співвласником цього нерухомого майна. Згідно із ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасовог о проживання на них. Згідно з ч.1 ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Спадкодавцем цього будинку є мати позивачів - [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується її свідоцтвом про смерть і Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 52162801 від 05.06.2018 року про відкриття спадкової справи стосовно спадкового майна [PERSON] Дошлюбне прізвище матері позивачів [PERSON] , про що зазначено у свідоцтві про народження [PERSON] , прізвище матері у першому шлюбі [PERSON] згідно із свідоцтвом про укладення шлюбу, цей шлюб було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, зміна прізвища матері позивачів з [PERSON] на [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу з [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] була зареєстрована у квартирі за адресою: [ADDRESS] , право власності на яку набуто [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в порядку приватизації згідно із свідоцтвом про право власності на житло від 27.01.1999 року, виданим виконкомом міської Ради народних депутатів. У цій квартирі зареєстровані [PERSON] разом із чоловіком і сином, що підтверджується довідкою відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 14 січня 2020 року за № 523, згідно з якою за адресою: [ADDRESS] до складу сім`ї/зареєстрованих входять: [PERSON] , син, зареєстровано 17.12.2002; [PERSON] , чоловік, зареєстровано 12.04.2002; [PERSON] , співвласник, зареєстровано 15.11.1994; [PERSON] , бабуся, зареєстровано 11.08.1989, знято з реєстрації 06.06.2018, померла [INFO] . Спадкодавець [PERSON] з серпня 2009 року до дня смерті проживала у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , який належав їй на праві власності згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусевою Л.В. 05 квітня 2012 року за реєстровим №1-1035 у спадковій справі № 181/2011, згідно з яким на підставі заповіту, посвідченого 13.03.2009 року за №26 Новоолександрівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області, спадкоємцем зазначеного у заповіті майна [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , є [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , що мешкає в [ADDRESS] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з житлового будинку загальною площею 52,2 кв.м., будівель і споруд, що знаходяться в [ADDRESS] , розташованих на земельній ділянці площею 1700 кв.м. Право власності на цей будинок зареєстровано комунальним підприємством Дніпропетровського району «Бюро технічної інвентаризації» 25.04.2012 року, власником є [PERSON] , що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав стосовно будинку за адресою: [ADDRESS] , оригінал якого перебуває у спадковій справі № 19/2018 приватного нотаріуса ДМНО Камеко Т.П., копія долучається. Заповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] . У спадковій справі № 19/2018 від 5 червня 2018 року, яка перебуває у приватного нотаріуса ДМНО Камеко Т.П., містяться оригінали письмових доказів реєстрації місця проживання [PERSON] на день смерті, права власності на житловий будинок, права користування земельною ділянкою: відповідь відділу обліку проживання фізичних осіб управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 11.06.2018 року №14/5-4954 на лист приватного нотаріуса ДМНО Камеко Т.П. № 15/4728 від 06.06.2018 року, згідно з якою [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 11.08.1989 року до дня смерті [INFO] , склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] становить 3 особи - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; відповідь Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Дніпровської районної ради Дніпропетровської області» від 05.09.2018 вих. № 891 на запит приватного нотаріуса ДМНО Камеко Т.П., згідно з якою за даними архіву КП «БТІ» станом на 31.12.2012 р. в архівній справі за №12756 за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , форма власності: приватна, частка: 1/1, підстава виникнення: свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 05.04.2012 р., посвідчене Кобрусевою Л.В., державним нотаріусом Дніпропетровської районної державної контори, зареєстроване в реєстрі за № 1-1035 та зареєстроване в БТІ 25.04.2012 р., реєстраційний №21605583; довідка Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 10.10.2018 року № 8996 земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] , якою користувалася [PERSON] , померла [INFO] , не приватизована. Позивачі не заперечують той факт, що [PERSON] зареєстрований зі згоди їх матері [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] . Про реєстрацію [PERSON] , [INFO] , з 06.10.2017 року в домоволодінні [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] свідчить довідка про склад сім`ї та проживання, видана виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 11.03.2020 року №1770. Однак всі комунальні послуги за вказаною адресою сплачує позивач [PERSON] . Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ст. 82 ЦПК України). Так, у провадженні суду перебувала цивільна справа №175/2358/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Територіальна громада в особі Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про встановлення факту родинних відносин та припинення права власності. Рішенням суду від 10 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 10 грудня 2019 року залишено без змін. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2020 року встановлено, що згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (складеного на українській мові) виданого 02 лютого 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, 02 лютого 1996 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №41. Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище чоловіка « [PERSON] », а чоловікові було залишено прізвище « [PERSON] ». Як вбачається з Довідки про присвоєння ідентифікаційного номера від 15 лютого 1999 року (складеної на українській мові), відповідач одержав ідентифікаційний номер [NUMBER] на ім`я - [PERSON] , наданий Державною податковою адміністрацією України, згідно даних, заповнених ним в обліковій картці, дата внесення до Державного реєстру фізичних осіб - 01 грудня 1998 року. 10 червня 2003 року відповідач отримав пенсійне посвідчення серії [NUMBER] (складене на українській мові) видане УПФУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська на ім`я [PERSON] , [INFO] . 11 листопада 2009 року відповідач отримав паспорт громадянина України серії [NUMBER] (складений на українській мові) виданий Індустріальним РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, в якому його прізвище також було вказано як « [PERSON] ». Судами першої та апеляційної інстанцій прийшли до висновку, що на момент укладення шлюбу в 1996 році, відповідач мав паспорт громадянина України на ім`я [PERSON] , який був пред`явлений ним в відділ реєстрації актів громадянського стану при реєстрації шлюбу, а вже в 1998 році під час внесення до Державного реєстру даних про фізичну особу та отримання довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру в 1999 році, отримання відповідачем пенсійного посвідчення в 2003 році, відповідач зазначає своє прізвище як « [PERSON] », внаслідок чого в 2009 році отримав паспорт громадянина України на ім`я « [PERSON] ». Суду не надано переконливих доказів, що внаслідок розбіжностей правопису (неправильний переклад з російської мови на українську) саме прізвище дружини вказано не вірно як « [PERSON] », оскільки в паспорті відповідача прізвище вказано як « [PERSON] », позаяк всі офіційні документи, надані суду, незалежно від часу складені українською мовою, та спростовуються наявними в матеріалах справи документами. [PERSON] не проживав однією сім`єю з [PERSON] , а мешкав і був зареєстрований по [ADDRESS] , а в будинку [ADDRESS] був зареєстрований тільки 06 жовтня 2017 року. Постає питання чи є взагалі [PERSON] чоловіком спадкодавиці та чи є він спадкоємцем першої черги, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази родинних відносин відповідача і спадкодавці [PERSON] . Крім того, як пояснила Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Чигиринська О.Д., [PERSON] долучив до свого позову у справі №175/2358/19 копію довідки №180/04/17 від 10 жовтня 2017 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Дніпровської райдержадміністрації йому, зареєстрованому у [ADDRESS] , про те, що він взятий на облік до Єдиного Державного Реєстру пільгових категорій громадян по Дніпровському районі, як пільгова категорія «Особа ЧАЕС 2 категорія». У абзаці «до складу членів сім`ї включено» - прочерк. Всього: одна особа. Із цієї довідки слідує, що [PERSON] не був членом сім`ї [PERSON] . Таким чином, [PERSON] з 06 жовтня 2017 року набув право користування вищезазначеним будинком, який належав на праві власності [PERSON] , не як член її сім`ї. Займав він жилу кімнату площею 12,8 кв.м. Він не вів спільне господарство з [PERSON] , не проживав однією з нею сім`єю, не піклувався про неї, жодних предметів домашньої обстановки і вжитку та інших речей в її будинок не придбав. Крім того, у провадженні суду перебувала цивільна справа №175/4383/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] , третя особа - територіальна громада в особі виконавчого комітету Новоолександрівської сільської об`єднаної територіальної громади Дніпровського району про вселення. Рішенням суду від 27 жовтня 2020 року, яке набрало законної сили 30 листопада 2020 року, у задоволенні позову відмовлено. Рішенням суду від 27 жовтня 2020 року встановлено, що [PERSON] не є власником спадкового житлового будинку [ADDRESS] , який належав [PERSON] та який на даний час у законному порядку успадкований її доньками - [PERSON] та [PERSON] , тобто вони, як власники володіють, користуються, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд. Також суду не надано належних і допустимих доказів, які б також свідчили, що позивач укладав зі спадкодавцем будь-який договір найму житлового приміщення у спірному будинку в письмовій формі чи оформив право власності на частину спірного домоволодіння у будь-який інший визначений законом порядок. Наведені позивачами докази у порядку, передбаченому ст. 81 ЦПК України, відповідачем не спростовані, а у суду відповідно до ст.ст. 77, 78, 79 ЦПК України відсутні підстави вважати їх неналежними, не допустимими та не достовірними доказами та у своїй сукупності відповідно до ст. 80 ЦПК України вони вказують на набуття позивачами права власності на спірний житловий будинок у встановленому законом порядку. Згідно із ст.10 Житлового кодексу України громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Порядок зняття осіб з реєстрації місця проживання визначений Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ч.І ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У ст. З цього Закону зазначено, що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Згідно із ст. 11 цього Закону орган реєстрації здійснює: формування та ведення Реєстру територіальних громад; реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці. Згідно із ст. 37-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать такі делеговані повноваження формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону. Відповідно до п.1,3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2.03.2016 року № 207, які визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Абзацем 2 пункту 26 цих Правил передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно із ст. 12 Закону України «Про адміністративні послуги» центр надання адміністративних послуг - це постійно діючий робочий орган або структурний підрозділ місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування, що зазначений у частині другій цієї статті, в якому надаються адміністративні послуги через адміністратора шляхом його взаємодії з суб`єктами надання адміністративних послуг. Центри надання адміністративних послуг можуть утворюватися при виконавчому органі міської міста районного значення, селищної, сільської ради у разі прийняття відповідною радою такого рішення. Рішенням двадцятої сесії сьомого скликання Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 08.06.2017 року №1801-20/УІІ затверджено перелік адміністративних послуг, які надаються через центр надання адміністративних послуг та безпосередньо структурними підрозділами апарату виконавчого комітету Новоолександрівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області», серед яких у п. 75 цього переліку зазначено зняття з реєстрації місця проживання особи. Враховуючи викладене вище, [PERSON] не являвся членом сім`ї [PERSON] та не являється членом сім`ї жодного з позивачів - власників житла. Право користування на зазначене житло виникло у відповідача по волевиявленню [PERSON] . Після смерті [PERSON] відповідач, користуючись одноосібно вищезазначеним житловим будинком, систематично руйнував та псував жилі приміщення цього будинку, здійснював у будинку пожежу, що підтверджується наведеними нижче двома актами комісії Новоолександрівської сільської ради від 29 серпня 2019 року, висновком судового експерта [PERSON] за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження №1269-08 від 11.09.2019 року, фотографіями, долученими до позову. З 11 серпня 2019 року у спірному житловому будинку позивач [PERSON] проживає із своєю сім`єю. Після реєстрації за [PERSON] та [PERSON] права власності на цей будинок в порядку спадкування після матері, позивачі проти проживання та реєстрації сторонньої для них людини - відповідача у цьому будинку і користування ним цим житлом. З метою усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження зазначеним житловим будинком його власники [PERSON] і [PERSON] бажають позбавити [PERSON] права на користування житлом - житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , та зняти з реєстрації цього місця проживання. У період з 01.06.2018 року до 11 серпня 2019 року відповідач проживав у цьому будинку. За час його проживання будинок приведений негодний стан, наявні сліди пожежі в кухні будинку, а саме почорнілі від пожежі та обгорілі стелю, лінолеум і плінтуса на підлозі, шпалери на стінах, кахель на робочій поверхні стіни. Міжкімнатні дерев`яні двері і металеві труби газові і теплового опалення почорніли від пожежі. Кухонні меблі, а саме навісні шафи, кухонне приладдя винесені з будинку у двір, мають пошкодження у виді чорних плям від пожежі, обгорілі ділянки, крім того виявлені пошкодження внутрішніх приміщень будинку та вентиляційного каналу у кухні (груби) до газового котла опалення із частковим відпаданням, утворенням тріщин і відколів керамічної плитки зовні і пошкодженням цегляної кладки, відхиленням вентиляційного каналу від стіни; розкиданих у дворі меблів, килимів, посуду та інших речей з будинку; заваленого речами входу у літню кухню та недоглянутою земельною ділянкою, на якій розташоване вищезазначене домоволодіння. 11 серпня 2019 року, [PERSON] задля збереження цілісності житлового будинку у подальшому та недопущення його пошкодження з боку відповідача, вирішили проживати у будинку. Для того, щоб зафіксувати перебування [PERSON] в будинку та пошкоджені приміщення будинку, [PERSON] викликала поліцію на адресу: [ADDRESS] . Працівник Дніпровського районного відділу поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області прийняв заяву про притягнення [PERSON] до відповідальності, який не залишив помешкання за попередженням, що зареєстрована у журналі єдиного обліку заяв та повідомлень за №12957 від 12.08.2019 року. За результатами розгляду цієї заяви Дніпровським РВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області складено висновок та надано відповідь від 22.08.2019 року за вих. №361-ЄО-12957/2459, згідно з якими в ході розгляду перевірки відповідно до Закону України «Про звернення громадян» було встановлено, що між [PERSON] і [PERSON] склалися цивільно-правові відносини, що розглядаються у суді в приватному порядку, матеріали списані в справу. В цей же день [PERSON] викликав поліцію також на цю адресу, в присутності працівників поліції він взяв свої речі і документи та залишив будинок. З цього часу відповідач в будинку не проживає. Представник [PERSON] акцентував увагу суду на той факт, що ніякого тиску, перешкод у користуванні [PERSON] будинком [PERSON] із чоловіком не здійснювали. 16 серпня 2019 року [PERSON] подала Новоолександрівському сільському голові заяву про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 150 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення правил користування житловим приміщенням, використання житлового будинку не за призначенням, псування житлових приміщень в житловому будинку [ADDRESS] . 29 серпня 2019 року комісією у складі заступника сільського голови Новоолександрівської сільської ради з питань виконавчих органів Бохан В.С., фахівців із соціальної роботи [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] складено два акта про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, а саме - акт без номера від 29.08.2019 року, в якому зазначено, що під час виходу за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] вдома не виявилося. Зять покійної власниці будинку [PERSON] надав доступ до будинку. В помешканні брудно, розкидані речі, одяг, на стелі сліди сажі після пожежі, яку спричинив [PERSON] в нетверезому стані. Не дотримано санітарних норм. За інформацією від сусідів [PERSON] після смерті власниці будинку в будинку часто збирав п 'яні компанії, не підтримував порядок в будинку та на подвір`ї. Зі слів сусідів, до приїзду дітей, біля будинку була непокошена трава, розкидане сміття. Зараз дочка та зять приводять помешкання та подвір 'я в належний стан. В акті без номера від 29.08.2019 року, в якому зазначено, що згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку площа земельної ділянки становить 0,1700 га. Адреса земельної ділянки: [ADDRESS] . Власниця земельної ділянки [PERSON] . Земельна ділянка знаходиться в занедбаному стані; всюди і на подвір 'ї, і на городі непокошений бур`ян . більша частина якого є карантинний бур 'ян амброзія в стадії цвітіння. Це свідчить про те, що утримування території не здійснювалось. Неодноразово попереджувався про адміністративну відповідальність. Вказані вище докази підтверджують систематичне неналежне користування [PERSON] приміщеннями вищезазначеного житлового будинку і земельної ділянки, псування внутрішніх приміщень будинку. Згідно із висновком судового експерта Івченко В.В. за результатами проведення будівельно-технічного та оціночно-будівельного експертного дослідження №1269-08 від 11.09.2019 року розмір завданої матеріальної шкоди внутрішнім приміщенням квартири будівлі житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , які виникли внаслідок пошкоджень, станом на 11 вересня 2019 року, становить 22 470 грн. 00 коп. Зазначене експертне дослідження є підтвердженням наявності пошкоджень внутрішніх приміщень будинку, в тому числі слідів від пожежі або загоряння газу, які утворились через недбайливе ставлення [PERSON] до будинку під час його проживання і користування ним жилими приміщеннями будинку не за призначенням та не додержання правил користування ними, якими є, зокрема, здійснення відповідачем пожежі та руйнування вентиляційного каналу (груби) на кухні, внаслідок його сильного перегріву. У ст. 10 Житлового кодексу України закріплено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства. Відповідно до ч.1 ст. 116 Житлового кодексу України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Таким чином, реєстрація місця проживання [PERSON] у житловому будинку, який належить на праві власності позивачам, порушує право власності позивачів та позбавляє їх можливості в повній мірі здійснювати це право, зокрема користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власникам право вимагати усунення будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, у зв`язку з чим позивачі мають право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом позбавлення відповідача права користування належним позивачам на праві власності житловим приміщенням та зняття його з реєстрації місця проживання, яким є будинок позивачів. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу пред`явленого позову. Суд за власною ініціативою не може міняти предмет і підстави позову. Судом встановлено, що в даному випадку реєстрація відповідача у житловому будинку позивачів, є ніщо іншим як порушення їх прав на безперешкодне володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд, оскільки право власності є непорушним, у зв`язку з чим суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог їх задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно ч.3 ст.141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Оскільки, позивачем не заявлено вимог щодо стягнення суми витрат на оплату правничої допомоги адвоката, суд це питання не розглядає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи звільнення відповідача [PERSON] від сплати судового збору, судові витрати (судовий збір) компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved