Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

позивач просить суд позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], стягнути з [PERSON] на її користь судовий збір в сумі 640 гривень, посилаючись на те, що 16.07.2011 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області 16.07.2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 65. Під час шлюбу [INFO] року у них народився син [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області 02.02.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 21. 26.06.2013 року між нею та чоловіком (відповідачем) [PERSON] розірвано шлюб, що підтверджується рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26.06.2013 року у цивільній справі № 368/1029/13-ц. Після розірвання шлюбу вона залишила прізвище відповідача - «[PERSON]». Фактично шлюбні стосунки припинено з січня 2013 року, вона з відповідачем проживають окремо, син проживає з нею. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що син проживатиме з нею. 24.03.2015 року, так як відповідач не виконував батьківських обов'язків та не надавав допомоги на утримання малолітнього сина [PERSON], вона звернулася з позовною заявою до суду та рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 21.04.2015 року в цивільній справі № 368/575/15-ц було вирішено про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі ? частки заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитини повноліття, починаючи з 24.03.2015 року. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні, крім того, взагалі відмовляється сплачувати аліменти, так станом на 22.11.2017 року за період з 24.03.2015 року, має заборгованість в сумі 29 158,69 грн., що підтверджується довідкою розрахунком про стан заборгованості по аліментах, виданої Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22.11.2017 року № 13737. 31.10.2015 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], [INFO] та змінила прізвище на "[PERSON]". На сьогоднішній день сину [PERSON] вже 5 років, але він не пам'ятає свого біологічного батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачив. Також в спілкуванні з нею він ніколи про нього не запитував і не цікавився та словом «тато» називає її нового чоловіка. Її сину забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. У неї з сином склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, його повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов від 17.10.2017 року, виданого Кагарлицькою міською радою. Відповідно до вимог до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та їхнього сина, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини та батька, а також прийнятті участі батька в вихованні, вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до вимог ч, 2 ст. 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. На засіданні органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради відбувся всебічний та повний розгляд зібраних матеріалів стосовно доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні до його малолітнього сина [PERSON], що батько дитини його долею та станом здоров'я не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, ухиляється від сплати аліментів, з дитиною не спілкується. Враховуючи інтереси дитини комісія зробила висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON], що підтверджується висновком № 6 від 19.10.2017 року. Відповідно до вимог ч. 4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Стаття 164 Сімейного кодексу України містить перелік підстав для застосування до винної особи такого виду відповідальності як позбавлення батьківських прав, і відповідно до п. 2 ч. 1 вказаної статті зазначено, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Отже, враховуючи все вищевикладене та звертаючи увагу суду на те, що батько не цікавиться життям дитини, не бере участі в її вихованні та не виконує батьківських обов'язків, відтак позовні вимоги в частині позбавлення відповідача батьківських прав є підтвердженими та обґрунтованими. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Згідно відомостей адресно - довідкового підрозділу територіального органу ДМС України УДМС України в Київській області - місце проживання відповідача відповідає з адресою зазначеною у повістці, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Представник третьої особи в особі органу опіки та піклування Кагарлицької міської Київської області в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений завчасно, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Суд, вислухавши позивача, яка не заперечувала проти проведення заочного розгляду, вивчивши матеріали справи, вважає ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги позивача задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. 16 липня 2011 року між сторонами: [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції в Київській області, про що було зроблено актовий запис під № 65. [INFO] року народився [PERSON], в свідоцтві про народження дитини батьками значаться - в графі мама - [PERSON], а в графі батько - [PERSON] (а.с. 8). 26 червня 2013 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 9). 21 квітня 2015 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області було винесено рішення про стягнення аліментів із [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO]. Довідкою-розрахунком про стан заборгованості по аліментах від 12.11.2017 року, виданою Кагарлицьким районним відділом державної виконавчої служби вбачається, що сума боргу по аліментах станом на 30.11.2017 року становить 29 158 грн. 69 коп. 31 жовтня 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області зроблено запис під № 185. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України в п.16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. В судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи, що відповідач не приділяє уваги фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченню своєї дитини, не забезпечує рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»: «Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, вивчивши подані документи, щодо надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], стосовно малолітнього сина, [PERSON], [INFO], від 19.10.2017 року № 1554/02-19 було встановлено, що [PERSON] може самостійно забезпечити належне виховання свого малолітнього сина, [PERSON], [INFO] та згідно пп.2 п.1 ст.164 Сімейного Кодексу України, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], стосовно його малолітнього сина [PERSON]. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, суд погоджується із підставою щодо позбавлення відповідача батьківських прав, яка зазначена позивачем, а саме: ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки, відповідач ухиляється від виконання обов'язку по вихованню сина, тому [PERSON] належить позбавити батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 640 грн. 00 коп. На підставі СК України,

Outcome: approved