Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Представник позивача звернувся в інтересах [PERSON] до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що з 30.01.2010 по 11.07.2018 року позивач перебувавла із [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу позивачем та відповідачем за спільні кошти було придбано житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 14.03.2011 року зареєстрованого в реєстрі за №666. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбане за спільні кошти позивача та відповідача, однак відповідач займався оформленням будинку, який зареєстрував на себе. Враховуючи наведене, просить суд в порядку поділу спільного майна подружжя, що є об`єктом права спільної сумісної власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою від 25.02.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 04.06.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від представника позивача адвоката Ведющенка В.В. через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача на підставі матеріалів справи. Відповідач в судове засідання не з`явився про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином в порядку п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштовий конверт, який повернувся на адресу суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом публікації оголошення на веб-сайті «Судова влада» 27.10.2021 року в судове засідання призначене на 03.11.2021 року. Причину своєї неявки не повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В порядку заочного розгляду справа не може бути розглянута, оскільки стороною позивача суду не подана заява щодо відсутності заперечень про заочний розгляд справи та заочне рішення. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 січня 2010 року, який було розірвано рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2018 року (а.с.6-7). Таким чином, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі в період з 30.01.2010 року по 11.07.2018 року. Судом також встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями від 14.03.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Українською Н.М. та зареєстрованого в реєстрі за №666, [PERSON] придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). У своєму позові [PERSON] ставить питання щодо розподілу спірного нерухомого майна, як спільного майна подружжя, яке в період зареєстрованого з [PERSON] шлюбу було придбане останнім у власність, шляхом визнання за нею 1/2 частки вказаного житлового будинку. Згідно ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Під час розгляду даної справи сторонами не було надано доказів того, що між сторонами існують будь-які домовленості щодо порядку володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступному. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Саме така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 року (справа № 6-399-цс17). Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, суд зобов`язаний з`ясувати, чи це майно може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, чи є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Статтею 57\~СК України закріплений перелік майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Разом з тим, ч. ч. 6, 7 ст.\~57\~СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Зазначене дає підстави для висновку, що обов`язок доведення факту набуття за час шлюбу майна, як об`єкту права приватної власності, покладається на того з подружжя, який посилається на дану обставину, а його (факту) спростування - на іншого. Під час розгляду справи судом не встановлено, а сторонами не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини, що між [PERSON] та [PERSON] на момент придбання спірного житлового будинку фактично були припиненні шлюбні відносини. Стороною відповідача також не надано доказів, що вказане майно було придбане за рахунок особистих коштів відповідача. За наведених обставин, суд вважає доведеним, що на житловий будинок, загальною площею 122,4 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] , поширюється правовий режим спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] .. Так, відповідно до ч. 1 ст.\~69\~СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Частинами 1 ст.\~364\~ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. ч. 1, 2 ст. 71 СК України). За наведених обставин, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання за нею права приватної власності на 1/2 житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , є обгрунтованою. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя у повному обсязі. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ч.1 ст.141\~ЦПК України та підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст. ст. 57, 60, 61, 65, 69-71 СК України,

Outcome: approved