Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, виселення осіб як таких, що незаконно зайняли та користуються житловим приміщенням. Вимоги за позовом обґрунтовувала тим, що вона являється власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За вказаною адресою з 2012 року проживають без реєстрації та без будь-якого дозволу колишня дружина її брата [PERSON], а також її сини - [PERSON] та [PERSON] Оскільки її брат [PERSON] помер [INFO] року, відповідачі не являються членами її сім'ї, а отже втратили право на проживання та користування житловим будинком, так як разом з ними вона не проживає, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися свої майном і не ведуть спільне господарство. Вона, як власник будинку, позбавлена можливості проживати у своєму будинку в [ADDRESS]. З даного питання вона неодноразово зверталася як в усному так і в письмовому порядку до правоохоронних органів, однак будь-яких рішень на її користь не було прийнято. На підставі чого вона просить суд зобов'язати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звільнити шляхом виселення незаконно зайнятий ними зазначений житловий будинок. [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулися з зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права користування жилим приміщенням посилаючись на те, що [PERSON] з 1983 року перебувала у шлюбі з [PERSON], рідним братом відповідача [PERSON] та сином відповідача [PERSON] За час шлюбу в них народилося двоє синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які відповідно доводяться рідними племінниками відповідача [PERSON] та онуками відповідача [PERSON] Таким чином, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є фактично близькими, кровними родичами. Приблизно з 2008 року, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], вселилися в будинок за адресою [ADDRESS] - за згодою відповідача [PERSON], який являвся фактичним власником зазначеного будинку. [INFO] року [PERSON] - помер. Таким чином позивачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] вселилися до спірного будинку в установленому законом порядку і набули прав і обов'язків, передбачених статтею 156 ЖК України. На підставі чого просять суд визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] особами, що мають право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS]. В ході розгляду справи позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним) [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просила його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві. Зустрічний позов не визнала у повному обсязі, просила його залишити без задоволення. Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним) [PERSON] та її представники заявлені позовні вимоги позивача за первісним позовом не визнали повністю, просили суд залишити позов [PERSON] без задоволення. Свої позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав зазначених у зустрічній позовній заяві. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заявлений зустрічний позов не визнав. Представник третьої особи - Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає необхідним заявлений первісний позов позивача [PERSON] - задовольнити у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] - відмовити у повному обсязі. Так, судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САК № 818019 від 20.02.2014 року житловий будинок за адресою: [ADDRESS], загальною площею 50 кв.м та житловою площею 32,6 кв.м. належить на праві приватної власності [PERSON] /а.с. 5/. У спірному житловому будинку зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними записами у будинковій книзі для прописки громадян, які проживають у будинку [ADDRESS] /а.с. 6-7/. З технічного паспорта, складеного 23.12.2013 р. працівниками КП "Синельниківське МБТІ", на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]., слідує, що загальна площа зазначеного будинку складає 50 кв.м та відповідно житлова площа складає 32,6 кв.м., дійсна вартість зазначеної будинку складає 71497 грн. /а.с. 9-12/. Як вбачається з акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї [PERSON] від 29.09.2014 року, складеного комісією у складі депутата Покровської селищної ради [PERSON], сусідів: [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], власниця [PERSON] та її батько [PERSON] не мають змоги проживати, так як будинок самовільно зайняла та мешкає [PERSON] з синами, яка прописана за адресою: [ADDRESS] /а.с. 11/. За інформацією Покровського РС ГУДМС України в Дніпропетровській області від 21.10.2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] /а.с. 23-25/. Згідно Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 21.01.2015 року відомості щодо наявності нерухомого майна, яке значиться за [PERSON] та [PERSON] - відсутні /а.с. 97-100/. Отже, на час розгляду справи єдиним власником спірного житлового будинку є [PERSON], яка у ньому зареєстрована. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, а відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Обґрунтовуючи позовні вимоги, [PERSON] зазначає, що оскільки її брат [PERSON] помер [INFO] року, то відповідачі (позивачі за зустрічним позовом) не являються членами її сім'ї, так як разом з ними вона не проживає, оскільки відповідачі чинять їй перешкоди у здійсненні права користуватися та розпоряджатися свої майном і не ведуть спільне господарство. Звертаючись до суду із зустрічним позовом, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з метою вільного користування зазначеного житлового будинку просили визнати їх особами, що мають право користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS] так як вони являються близькими, кровними родичами [PERSON] та вселилися в будинок за адресою [ADDRESS] - за згодою відповідача [PERSON], який, на їх думку, являвся фактичним власником зазначеного будинку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] була рідною сестрою [PERSON], який помер. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української РСР до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу, відповідно до якої до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Таким чином, установивши, що позивачі за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не проживали однією сім'єю з позивачем за первинним позовом [PERSON], не вели спільного господарства, не пов'язані спільним побутом, між ними відсутні взаємні права й обов'язки, а відтак позивачі за зустрічним позовом не були й не є членами сім'ї [PERSON], яка є власником спірної житлової будівлі, між ними відсутня будь-яка угода щодо користування вказаним житлом, суд прийшов до висновку про безпідставність зустрічних позовних вимог й відсутність правових підстав для їх задоволення. Одночасно [PERSON], яка є власником житлового будинку [ADDRESS] заявила обґрунтовані вимоги до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, виселення осіб як таких, що незаконно зайняли та користуються житловим приміщенням.

Outcome: approved