Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

Позивачка подала позовну заяву у якій вказує, що з 20.11.2007 року вона працювала в ПАТ «КБ «Актив-Банк». Звільнена 18.09.2014 року з посади керуючого Відділенням № 39 у м. Артемівську за скороченням штату за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Відповідачем, починаючи з квітня 2014 року, неодноразово порушувались строки виплати заробітної плати встановлені ст. 115 КЗпП України, внаслідок чого на день звільнення малась заборгованість з невиплаченої заробітної плати, у виплаті якої позивачці було відмовлено у зв'язку з відсутністю грошових коштів. Повний розрахунок з позивачкою не проведено до теперішнього часу. У зв*язку з цим, позивачка просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 7819,80 гривень, її середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 18 вересня 2014 року по день фактичного розрахунку - 12686,25 гривень та 4500,00 гривень у якості моральної шкоди. В судове засідання позивачка не явилась, про день слухання була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 6819,80 гривень, інші вимоги залишила без змін. Просила розглянути справу в її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився, він у становленому порядку був повідомлений про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки він не повідомив, від нього не надійшло клопотання про відкладення слухання справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. З урахуванням думки позивачки, дослідивши представлені нею докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що наказом № 395-п від 03.12.2014 року [PERSON] було звільнено з посади керуючого Відділенням № 39 у м. Артемівську ПАТ «КБ «Актив-Банк» з 18 вересня 2014 року за скороченням штату, п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с.7), але розрахунок при звільненні з нею не було проведено до теперішнього часу, незважаючи на те, що відповідач має перед нею заборгованість по заробітній платі за період по 18 вересня 2014 року у розмірі 6819,80 гривень. У зв*язку з чим вона просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі та її середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 18 вересня 2014 року по день винесення рішення суду виходячи із її середнього заробітку та 4500.00 гривень у якості моральної шкоди. В силу ст. 116 ч.1 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від установи, провадиться в день звільнення. Таким чином судом встановлене порушення відповідачем вказаної норми закону. Згідно п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). В силу ст. 2 ч. 3 вказанного Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов*язана відповідна виплата, т.т. з дня звільнення позивача, в даному випадку 4545 гривень 77 копійок: ((4467.30 гривень + 4624.24 гривень) : 2 місяці), а середньоденна зарплата складає 212.72 гривень: ((194,23 гривен(4467,30 гривень : 23 робочих днів) + 231,21 гривня(4624,24 гривень: 20 робочих днів)) : 2 місяці). Стаття 117 ч.1 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, установа повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідачем не доведено відсутність вини установи у порушенні строків розрахунку з позивачкою при її звільненні, суд вважає необхідним стягнути з відповідача середній розмір заробітку позивачки за період з 19 вересня 2014 року по 02 лютого 2015 року (дата прийняття рішення) включно у кількості 95 робочих дня на суму 20208,40 гривень: (95 днів (8+22+21+23+20+1 днів) х 212,72 гривень (середньоденна заробітна плата) = 20208,40 гривень. Таким чином, в судовому засіданні у достатнім ступені доведено факт порушення відповідачем законних прав позивача на своєчасне отримання працівником заробітної плати, розрахунок з ним при його звільненні. В силу ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Таким чином законодавство про працю прямо передбачає наявність обов'язку власника або уповноваженого ним органу на відшкодування моральної шкоди у разі порушення законних прав працівника. Крім того суд вважає, що обставини по справі, які з'ясовані судом, в достатній ступені підтверджують, що порушення відповідачем законних прав позивачки призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, оскільки не виплата заробітної плати вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого життя, що потребувало матеріальних затрат. Враховуючи данні обставини, приймаючи до уваги, що відповідачем грубим чином порушена ст. 43 Конституції України, позицію позивача, суд вважає можливим встановити розмір моральної шкоди у сумі 4500.00 гривень, що буде відповідати принципам реальності та справедливості. В силу ст. 88 ч. 3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Тому суд вважає доцільним допустити негайне виконання даного рішення у частині стягнення заробітної плати на користь позивачки за один місяць у розмірі 4545,77 гривень.

Outcome: approved