Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON], де треті особи Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційне підприємство №19» Дніпропетровської міської ради», про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу від 19.07.2010 їй на праві власності належить квартира [ADDRESS]. В квартирі зареєстрований її син - відповідач по справі [PERSON]. Оскільки відповідач систематично порушує порядок проживання, псує майно, веде себе агресивно, просила суд усунути їй перешкоди в користуванні майном шляхом виселення відповідача із квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, на задоволенні позову наполягала. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини своєї неявки суду не повідомив, не надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційне підприємство №19» Дніпропетровської міської ради» у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши заяву з проханням слухати справу у відсутність їх представника та винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, надавши заяву з проханням слухати справу у відсутність їх представника та винести рішення на розсуд суду. Суд, вислухавши позивача [PERSON], допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - жилий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За положеннями чч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За ст.ст. 317, 319 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 09 липня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі під № 2408 квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON]. В даній квартирі зареєстрований також і син власника квартири - відповідач по справі [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні також встановлено, що між сторонами виникли неприязненні стосунки з приводу спільного проживання та утримання спірної квартири. Із роз'яснень, що містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України" відповідно до яких при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). В матеріали справи надано докази неодноразового звернення позивача до органів внутрішніх справ щодо неправомірних дій відповідача і перебування його в стані алкогольного сп'яніння. Дані обставини також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Встановлені обставини відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню. З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені нею судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 114 грн. 70 коп.

Outcome: approved