Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - Банк) звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов мотивує тим, що між [PERSON] та Банком 19 жовтня 2007 року укладено договір про надання кредиту в розмірі 10000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. [PERSON], як боржник, зобов`язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 30 квітня 2014 року заборгувала 17873,05 грн, у тому числі 7669,35 грн заборгованість за кредитом, 7589,58 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1286,83 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 827,29 грн штрафу (процентна складова). Просить стягнути з [PERSON] 17873,05 грн заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача позов підтримала повністю, з підстав зазначених у заяві. Пояснила, що стягнення заборгованості із відповідача відбувалося в примусовому порядку на підставі судового наказу від 21.07.10, однак вказаний наказ виконано лише в грудні 2011 року. Зазначила, що винесення судового рішення про стягнення заборгованості не припиняє кредитного зобов'язання, із позовом про розірвання договору [PERSON] не зверталася. З часу винесення наказу Банк продовжував нараховувати платежі за користування кредитними коштами. З урахуванням погашених платежів заборгованість відповідача станом на 30 квітня 2014 року становить 17873,05 грн. Просить позов задовольнити. Відповідач та її представник позов не визнали. [PERSON] пояснила, що дійсно у 2007 році укладала кредитний договір із Банком. Однак у 2011 році декількома платежами в порядку примусового виконання судового наказу Луцького міськрайонного суду повністю погасила заборгованість за кредитом на суму понад 19 тисяч гривень. При цьому, як пояснили їй представники Банку вказані кошти були спрямовані на погашення основного тіла кредиту. Про те, що за нею продовжує нараховуватися заборгованість за договором вона не знала, Банк її про це не повідомив. Просить у задоволенні позову відмовити. Представник відповідача пояснила, що стягнута в порядку примусового виконання судового наказу сума була спрямована на погашення кредитної заборгованості за договором. При цьому, як убачається із заяви від 15.06.2010 про видачу судового наказу заборгованість [PERSON] за цим договором складала 19140,36 грн, у тому числі 9945, 10 грн - заборгованість за кредитом, 6932,62 грн- заборгованість по процентам за користування кредитом, 875 грн - заборгованість по комісії, 500 грн - штраф (фіксована частина) та 887,64 грн - штраф (процентна складова). Вказана заборгованість стягнута з [PERSON] в 2011 році. Враховуючи, що тіло кредиту погашено повністю тому заявлення позивачем до стягнення 7669,35 грн тіла кредиту, а звідси і відсотків за користування ним, є безпідставним. Представник відповідача заявила про застосування строків позовної давності до вимог про нарахування пені, що становить 1 рік, а також до інших вимог, враховуючи, що строк дії картки закінчився в 2010 році. Просить у задоволенні позову відмовити. Позов підлягає до задоволення повністю. Судом установлено, що між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, що виникли з кредитного договору. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Вказаний кредитний договір укладено між сторонами у формі договору приєднання за правилами ст.634 ч.1 ЦК України, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, та який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Даний договір складають, крім згаданої заяви, Умови і правила надання банківських послуг, та тарифи банку. Згідно із стандартною заявою, підписаною відповідачем 19 жовтня 2007 року, між сторонами укладено договір про надання банківських послуг, за яким позивач надав відповідачеві кредит в сумі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % річних. Тарифами, факт ознайомлення із якими [PERSON] засвідчила своїм підписом у вказаній вище заяві, визначено порядок погашення заборгованості, а саме щомісячними платежами в розмірі 7 % від суми заборгованості за кредитом. У разі несвоєчасного виконання зобов`язання боржник згідно із Тарифами зобов`язувався сплачувати 7 % в місяць за користування кредитом. У силу ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Судом установлено, що банк взяті на себе зобов'язання по кредитному договору виконав у повному обсязі. [PERSON] були прийняті умови договору, про що свідчить її підпис на заяві про ознайомлення з Умовами надання банківських послуг. Однак взятих на себе зобов'язань з погашення кредиту відповідач не виконувала. Так, згідно із судовим наказом Луцького міськрайонного суду від 21.07.2010 №2н-1088/10 із [PERSON] стягнуто на користь Банку за згаданим кредитним договором 19140,36 грн кредитної заборгованості. При цьому, складові даної заборгованості та їх розмір (тіло кредиту, проценти, комісія) у вказаному наказі не зазначені. Як свідчать матеріали виконавчого провадження №25850520 з виконання судового наказу від 21.07.10, борг в розмірі 19141 грн [PERSON] сплачено декількома платежами: - 18.08.11 згідно з квитанцією №322.530.3 - 500 грн, - 18.10.11 відповідно до заявки на переказ готівки №1722.404.3 - 10 тисяч гривень, - 02.11.11 згідно з квитанцією №326.75.1 - 5 тисяч гривень, - 12.12.11 відповідно до чека №12122011151637 - 3641 грн. При цьому, із вказаних платіжних документів вбачається, що внесені [PERSON] кошти було зараховано на єдиний рахунок Банку № 29092829003111 (код отримувача 14360570, МФО 305299). Як пояснила представник Банку, названий рахунок призначений для зарахування усієї суми заборгованості, після чого кошти із даного рахунку розподіляються на погашення вимог Банку в порядку черговості. Статтею 534 ЦК України визначено черговість погашення вимог за грошовим зобов'язанням. Так, у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу. Така ж черговість визначена Банком у Пам'ятці клієнта, що є невід'ємною частиною кредитного договору, факт ознайомлення з якою засвідчила своїм підписом [PERSON] у заяві про видачу кредиту. З дотриманням вказаних правил Банком внесені [PERSON] кошти було розподілено на погашення 1.по першому платежу - комісії (19.08.11 - 500 грн), 2.по другому платежу - комісії і процентів (19.10.11 - 875 грн комісії та 9125 грн процентів), 3.по третьому платежу - комісії і процентів (02.11.11 - 500 грн комісії та 4500 грн процентів), 4.по четвертому платежу - процентів та тіла кредиту (13.12.11 - 1365,25 грн процентів і 2275,75 грн тіла кредиту). Цими ж доказами спростовуються нічим не підтверджені доводи відповідача про погашення нею саме тіла кредиту. Як стверджено наданим Банком розрахунком боржник після винесення судового наказу свого зобов`язання не виконувала. Так, станом на 30 квітня 2014 року [PERSON] заборгувала Банку 17873,05 грн, у тому числі 7669,35 грн заборгованість за кредитом, 7589,58 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 1286,83 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 500 грн штрафу (фіксована частина) та 827,29 грн штрафу (процентна складова). Даний розрахунок відповідачем жодними доказами не спростований. Відповідно до п. 9.12. Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонговується на той самий строк. Враховуючи, що жодною із сторін не було вчинено дій, що свідчили б про припинення вказаного договору, суд вважає кредитний договір таким, що пролонгований. Доводи представника відповідача про те, що банком пропущено строк звернення до суду з даним позовом не ґрунтуються на встановлених судом обставинах справи та нормах матеріального права. Судом установлено, що термін дії платіжної картки, на яку [PERSON] були перераховані кошти, становив 3 роки. По закінченню строку дії картки [PERSON] не звернулася до Банку з вимогою про отримання нової картки або ж про закриття карткового рахунку, при тому що Умовами та Правилами надання банківських послух такий обов'язок покладений саме на держателя такої картки. Тому закінчення строку дії картки не свідчить про припинення договірних зобов'язань, що виникли між сторонами, оскільки картка сама по собі є лише засобом здійснення грошових операції, зокрема зняття кредитного ліміту. За таких обставин з відповідача в користь позивача підлягає до стягнення заявлена позивачем сума заборгованості. Повністю задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача в користь Банку сплачені ним та документально підтверджені судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved