Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням. В обгрунтуванні своїх вимог позивачка вказала, що постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.09.2020 року, яка набрала законної сили 06.10.2020 року, у справі №556/1175/20 про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.І ст, 130, ст. 124 КУпАП, [PERSON] , визнана у даній справі потерпілою. Зазначеним адміністративним правопорушенням потерпілій завдана моральна та майнова шкода, спричинена ушкодженням її здоров`я. 28.06.2020 року, десь близько 11-12.00 год. потерпіла, перебуваючи за своїм місцем проживання, збиралася до смт.Володимирця, її знайома, знаючи це, передзвонила і повідомила, що її знайомий теж їде до Володимирця і зможе, її підвезти. Почекавши декілька хвилин біля під`їзду, приїхав водій на авто потерпіла сіла в даний автомобіль і вони поїхали. Водієм був [PERSON] , який був у медичній масці, тому потерпіла відразу ніякого запаху алкоголю не відчула і нічого не запідозрила. Під`їжджаючи до с.Олізарка Володимирецького району, водій повідомив, що хоче набрати води з джерела, потерпіла була не проти. Під`їжджаючи до стоянки навпроти криниці, водій здійснив маневр повороту ліворуч, щоб заїхати у т.зв. "карман", однак не впорався з керуванням і виїхав на зустрічну смугу руху. Потерпіла втратила свідомість і прокинулася вже в швидкій. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, запаморочення центрального походження, головний біль в наслідок чого перебувала на стаціонарному лікуванні. Після виписки з лікарні їй було призначено ще лікування тривалістю в 1 місяць. Відповідач не бажає добровільно відшкодувати заподіяну шкоду. У зв`язку з чим, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] , на користь позивачки 20 000,00 грн. в якості відшкодування завданої ДТП моральної шкоди, а також судовий збір. Ухвалою Володимирецького районного суду від 03.02.2021 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак надала до суду заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , про дату, час та місце судового засідання, повідомлений судом належним чином, двічі в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення часу судового засідання не клопотав. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст.191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши та оцінивши докази наявні в матеріалах справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.09.2020 року [PERSON] , було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 130, ст.124 КУпАП та накладеного стягнення у виді штрафу в сумі 10200 грн., в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Дана постанова не була оскаржена та набрала законної сили. Також даною постановою Володимирецького районного суду Рівненської області від 25.09.2020 року позивачка [PERSON] , визнана у даній справі потерпілою. Судом встановлено, що під час судового засідання [PERSON] , вину визнав, не заперечував проти відомостей, які були викладені в адміністративному протоколі. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому суд вважає доведеними обставини щодо вчинення відповідних дій відповідачем [PERSON] . Також судом встановлено, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди було заподіяно як фізичну так і моральну шкоду [PERSON] . Згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3002 [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 28.06.2020 року по 02.07.2020 року. В результаті дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді струс головного мозку, запаморочення центрального походження, головний біль. Після виписки останній було призначено ще лікування тривалістю в 1 місяць. Згідно копій чеків на придбання медичних препаратів які були призначені лікарями згідно виписки та консультаційного висновку встановлено, що позивачка дійсно пройшла курс лікування (дати чеків з 28.06.2020 року по 02.07.2020 року). Також судом встановлено, що позивачка продовжувала лікування, що підтверджується протоколом УЗД органів черевної порожнини, нирок, перикарда, плевральних синусів і порожнин від 05.07.2020 року та консультаційним висновком спеціаліста лікаря-хірурга від 05.07.2020 року, згідно якого позивачці було призначено додаткове лікування терміном на 5 днів. Після чого позивачка також зверталася за медичною допомогою до сімейного лікаря 06.07.2020 року, 10.08.2020 року, 14.08.2020 року, 21.08.2020 року, 24.09.2020 року, з приводу скарг на головні болі внаслідок перенесеного струсу головного мозку, погіршення сну та пам`яті, запаморочення, погіршення зору, що підтверджується відповідним записами в медичній документації. Також в судовому засіданні встановлено, що матеріальні витрати [PERSON] , на лікування та частково компенсація за моральні страждання були погашені страховою компанією ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в сумі 6 255, 46 грн. (5 957,58 грн. згідно чеків та + 297,88 грн. моральна шкода), що підтверджується листом страхової компанії від 30.12.2020 року № 09-02-16/12818. Як зазначено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Так за статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно достатті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Крім фізичного болю та страждань, внаслідок ДТП [PERSON] , перенесла та переносить сильний стрес, відбулися вимушені зміни у її житті, викликані наслідками отриманих травм. Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Таким чином, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. В своїх поясненнях викладених у позовній заяві [PERSON] , вказувала, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вона зазнала моральної шкоди, яка полягає: - у психічних стражданнях, зміні її звичного життєвого укладу, - перебування у стані безперервного нервового стресу, - позивач протягом часу беребування на стаціонарному лікуванні змушений була терпіти різного робу обмеження, що також суттєво відзначилося на її психологічному стані. Все це в цілому відобразилося на здоров`ї позивачки. На підтвердження цих обставин [PERSON] , надала суду належні та достатні докази, а саме виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого протоколи УЗД досліджень. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України - моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Відповідно до пп. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 4 від 31 березня 1995 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого ,тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Разом із цим, суд вважає можливим стягнути моральну шкоду з відповідача [PERSON] з вини якого сталася ДТП, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань позивачки, душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку із отриманням тілесних пошкоджень. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. За таких обставин, виходячи із засад розумності, поміркованості й справедливості, ураховуючи характер та обсяг моральних страждань, які зазнала позивачка у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї та ушкодженнями які вона отримала внаслідок ДТП, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] , 20 000,00 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до положень ч.3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання про судові витрати та стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 2000 грн. 00 коп. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності,

Outcome: approved