Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

У вересні 2017 року позивач [PERSON] в інтересах [PERSON] , 2013 року народження, звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради про позбавлення батьківських прав. Ухвалою суду від 28 вересня 2017 року відкрито провадження у справі, призначено попереднє судове засідання. 24 жовтня 2017 року проведено попереднє судове засідання, призначено справу до судового розгляду. У відповідності до ухвали суду від 06 березня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі у відповідності до вимог ЦПК України ( в редакції чинній з 15.12.2017 року). В ході підготовчого провадження стороною відповідача 16 квітня 2018 року подано відзив на позов, в якому вказувалось про безпідставність заявлених вимог. В свою чергу, позивачем у справі [PERSON] 23.04.2018 року, подано відповідь на відзив, в якому остання наполягала на задоволенні позовних вимог. Згідно ухвали суду від 26 квітня 2018 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду. Викликано у судове засідання свідків по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Клопотання позивачки [PERSON] про витребування доказів по справі - задоволено. Витребувано з Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Подільського районного у м. Полтаві відділу державної реєстрації актів цивільного стану інформацію наступного змісту: чи перебуває відповідач, [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований у [ADDRESS] , в офіційно зареєстрованому шлюбі, з якого часу та з ким . Витребувано інформацію з Державної прикордонної служби щодо перетину державного кордону відповідачем, [PERSON] , [INFO] , що зареєстрований у [ADDRESS] , протягом 2017- 2018 років. Згідно ухвали суду від 18 січня 2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Службу у справах дітей Подільської районної у м. Києві районної державної адміністрації. Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року залучено до участі у справі, в якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Подільський відділ державної виконавчої служби м. Полтави Головного управління юстиції у Полтавській області. Згідно ухвали суду від 03 липня 2019 року визнано явку відповідача [PERSON] в судове засідання обов`язковою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник за нотаріально посвідченою довіреністю - Жовтяк Н.В. позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Бурбак О.В. в ході судового розгляду справи позовні вимоги не визнали в повному обсязі та прохали відмовити у їх задоволенні. Представник третьої особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо - Подільський відділ державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), в судове засідання не з`явився, хоча про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Подільської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, але надали на адресу суду заяву, в якій прохали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представника, при вирішенні спору покладались на розсуд суду, з урахуванням висновку наданогоСлужбою у даній справі, де рішення суду відповідало інтересам дитини. Треті особи на стороні відповідача, які не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради, Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради в судове засідання не з`явились, але надали на адресу суду заяви, в яких проахали проводити судовий розгляд справи у відсутність їх представників, при вирішенні спору покладались на розсуд суду. Вислухавши позивача [PERSON] та її представника, відповідача [PERSON] та його представника адвоката Бурбак О.В., заслухавши пояснення представника третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей виконавчого комітету Подільської районної у м. Полтаві ради - Соловйової Л.М., свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи суд, приходить до висновку, про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у справі , що 26 серпня 2011 року між сторонами у справі [PERSON] та [PERSON] , Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, за реєстровим № 209 був зареєстрований шлюб. Від даного шлюбу, [INFO] народилась донька - [PERSON] , про що Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції, здійснено актовий запис №1121 від 08.10.2013 року, свідоцтво про народження, серії [NUMBER] від 08.10.2013 року. Згідно рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2015 року, шлюб зареєстрований 26.08.2011 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, що підтверджується актовим записом № 209 між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , - розірвано. Після розірвання шлюбу позивач змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог позивачем у справі вказувалось про те, що у листопаді 2014 року відповідач у справі пішов з їх сім`ї та жодним чином не допомагав дитині [PERSON] , та не цікавився її життя, здоров`ям та розвитком. Як вказувалось в судовому засіданні позивачем у справі, вказані обставини в сукупності стали підставою для звернення останньої до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дитини . Стороною позивача за первісним позовом в позові зазначались факти з неналежного виконання відповідачем рішень суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] та позивача у справі, зокрема неналежного виконання останнім батьківського обов`язку щодо утримання дитини, які в свою чергу знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин справи. Так, у відповідності до рішення Октябрського районного суду м. Полтави стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 з усіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження, до досягнення дитиною повноліття, та у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку на утримання [PERSON] , до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку ( т. 1 а.с.13,14,15). Судом встановлено, що на виконанні Подільського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 51681600 з примусового виконання виконавчого листа № 554/17851/14-ц, виданого Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів щомісячно у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . При цьому, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Подільському ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області перебувало виконавче провадження за № 51681477 з примусового виконання виконавчого листа № 554/17851/14-ц, виданого 27.01.2015 року Октябрським районним судом м. Полтави, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на її утримання, починаючи з 01.12.2014 року до досягнення дитиною 3-х річного віку - [INFO] . В рамках проведення виконавчих дій, державним виконавцем по виконавчому провадження № 51681600 нарахована була заборгованість зі сплати аліментів за період з 20.04.2015 року по 09.11.2016 року в сумі 7950,92 грн., по виконавчому провадженню № 51681477 заборгованість зі сплати аліментів, нарахована за період з 20.04.2015 року по 01.10.2016 року, на загальну суму 13 488,97 грн.. Зважаючи на ігнорування з боку боржника цивільно - правових обов`язків та не бажання з боку останнього в добровільному порядку виконувати зобов`язання, по сплаті аліментів державним виконавцем 07 листопада 2017 року було винесено постанову про арешт майна боржника на все рухоме й нерухоме майно та зареєстровано заборону на його відчуження. В підтвердження даних обставин, позивачем [PERSON] , в судовому засіданні вказувалось про те, що позивач [PERSON] являвся злісним неплатником аліментів, який протягом 1,5 років ухилявся від сплати аліментів та переховувався в іншій країні, зокрема, у Республіці Польща, в зв`язку з чим у останнього була наявна заборгованість за період з 20.04.2015 року по 09.11.2016 року на суму 21 439, 89 грн.. При цьому, [PERSON] в судовому засіданні наголошувалось на тому, що безпосередньо нею неодноразово направлялись листи на адресу Головного управління юстиції у Полтавській області з метою розшуку [PERSON] у Республіці Польща та встановлення порядку стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що 10 травня 2016 року, стягувачем у виконавчому провадженні [PERSON] було подано на адресу Начальника відділу поліції Ленінського району Ємець В.В. заяву про порушення кримінальної справи за ч.1 ст. 164 КК України, з підстав злісного ухилення боржником [PERSON] від сплати аліментів. Так, за результатами вжитих заходів з боку стягувача та виконавчої служби відповідачем було погашено у примусовому порядку заборгованість зі сплати аліментів. Наведені вище обставини, саме щодо погашення відповідачем [PERSON] заборгованості, вказуються фактично на виконання рішення суду з метою уникнення останнім встановлення обмежень відносно нього у праві виїзду за кордон, оскільки останній працює та перебуває на території Республіки Польща, а не на виконання свого батьківського обов`язку по утриманню дитини. Згідно рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 03.07.2019 року, в задоволенні позову [PERSON] в особі представника Сухорукової Олени Анатоліївни до Подільського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про зняття арешту з майна - відмовлено за безпідставністю та недоведеністю. Дане рішення набрало законної сили та у встановленому законом порядку не було оскаржено до апеляційної інстанції. Законодавцем визначено, поняття преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються наступні умови: - обставина встановлена судовим рішення. При цьому слід мати на увазі, що відповідно до ч. 1 ст. 208 ЦПК судові рішення викладаються у двох формах: у формі ухвали і у формі рішення. Тому преюдиційне значення мають обставини, встановлені як рішенням, так і ухвалою суду. Обставини, встановлені рішеннями інших органів, потребують доказування на загальних підставах; - судове рішення набрало законної сили; - у справі беруть участь ті ж особи, які брали участь у попередній справі. Пленум ВС України у п. 7 постанови N 14 від 18.12.2009 р. наголошує, що особи, які не брали участь у цивільній, господарській чи адміністративній справі, в якій судом ухвалене відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням. У такому випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів. Тобто якщо у справі беруть участь нові особи, то преюдиційний характер рішення втрачається. Тому не можуть мати преюдиційного значення рішення суду в тотожних за фабулою справах, але за позовом іншого позивача або за участю додаткового співвідповідача. Тому, якщо сторона хоче обійти цю норму, вона може це зробити шляхом залучення у процес додаткового відповідача або третьої особи. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. Таким чином, з наведених вище обставин судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 03 липня 2019 року вказані вище обставини, щодо неналежності виконання відповідачем аліментних зобов`язань, були перевірені та встановлено порушення з боку відповідача [PERSON] по виконанню взятих на себе зобов`язань, дані обставини мають преюдиційне значення, та доказуванню, а тим більше тлумаченню не підлягають. З огляду на вказані обставини та на характер поведінки [PERSON] з виконання аліментних зобов`язань суд вбачає, що відповідачем у справі навіть не допускається того, внаслідок його дій, в даному випадку бездіяльності, яка мала місце і виразилась у заборгованості по сплаті аліментів порушуються інтереси дитини - [PERSON] . При цьому, заборгованість по несплаті аліментів була сплачена [PERSON] виключно з урахуванням своїх особистих інтересів: з метою уникнення обмежень у праві виїзду за кордон та позбавлення спеціальних прав. Стороною позивача в позові та в ході судового розгляду справи зазначались факти життя дитини [PERSON] , 2013 року народження, які в свою чергу знайшли своє підтвердження в ході з`ясування обставин справи. Позивачем [PERSON] вказувалось про те, що її старша донька [PERSON] , 2006 року народження, має хист до танців, в зв`язку з чим останні змушені часто виїжджати за кордон на змагання та показові виступи, в силу чого позивач має можливість брати з собою меншу доньку - [PERSON] , 2013 року народження, з метою оздоровлення, розвитку дитини та розширення її світогляду. Всупереч старанням позивача у справі, з боку відповідача, як батька дитини - [PERSON] , 2013 року народження, чинились перешкоди у вигляді не надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Вказані твердження сторони позивача у справі, підтверджуються рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 20 липня 2015 року, відповідно до якого надано [PERSON] або її офіційному представникові дозвіл на оформлення всіх пов`язаних із перетинанням державного кордону України документів, для тимчасового виїзду за межі України до каїн близького і дального зарубіжжя неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , без згоди (дозволу) її батька [PERSON] , до досягнення дитиною повноліття. Надано [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України [PERSON] , [INFO] , без згоди (дозволу) та супроводу її батька [PERSON] до повноліття дитини ( т. 1 а.с.18-20). Вказані твердження позивача [PERSON] в ході судового розгляду були підтверджені свідками [PERSON] , [PERSON] , які були допитані в ході судового розгляду справи. Дані обставини, які були встановлені судом в ході з`ясування обставин справи, не були спростовані стороною відповідача шляхом подання належних та допустимих доказів, у відповідності до положення ст. 81 ЦПК України. Згідно частини1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що вихованням в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний та духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.2 ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно довідки № 85 від 14 серпня 2017 року, виданої Полтавським дошкільним навчальним закладом (ясла - садок) « 39 «Чайка», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує Полтавській дошкільний навчальний заклад ( ясла - садок №39) «Чайка» з серпня 2015 року по теперішній час, станом на дату надання довідки 14.08.2017 року. В довідці зазначено, що [PERSON] , опікується дитиною і постійно займається її вихованням. Батько [PERSON] вихованням та навчанням дитини не цікавиться, в дитячому закладу за час перебування доньки не з`являється ( т.1 а.с.21). Так, як вбачається, з довідки № 05, наданої Дошкільним навчальним закладом №775 «Подоляночка» Подільського району м. Києва, від 11 січня 2019 року, [PERSON] , [INFO] , перебуває в обліковому складі дітей ДНЗ №775 «Подоляночка» та відвідує освітній заклад з 03.10.2018 року станом на дату надання довідки 11 січня 2019 року ( т. 2 а.с.86). Згідно Декларації ООН прав дитини (1959 року), визначено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особи потребує любові та розумінні. Вона, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і , в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. На підставі аналізу принципів закріплених в Декларації ООН прав дитини суд приходить до висновку, про те, що з боку батьків повинен проявлятися спільний інтерес до дитини, її розвитку та при цьому, останні несуть повну, рівну відповідальність, як моральну так і матеріальну, участь у вихованні дитини кожного з батьків повинна бути активною та дієвою, як наслідок формування у свідомості дитини поняття, що в неї є батько та мати, а не пасивною в формі позиції: «в мене є дитина, і я її батько чи мати». В свою чергу стороною відповідача вказувалось про те, що він та його батьки намагаються бути присутніми в житті [PERSON] , 2013 року народження, на підтвердження чого останніми вказувалось про те, що до кінця квітня місяця 2017 року позивач [PERSON] дозволяла бачитися йому та його батькам з дитиною, бували випадки, коли позивач привозила сама Ладу до батьків останнього та залишала її там та підтримували телефонні зв`язок з матір`ю відповідача у справі. Поряд з цим, відповідачем вказувалось про те, що відношення до нього та його батьків з боку позивача змінилось після того, як батьки останнього відмовили у реєстрації дитини [PERSON] , 2013 року народження, за їх місцем проживання. За словами сторони відповідача у справі, ні відповідач, ні його батьки не відмовляються від дитини і бажають бачитися та спілкуватися з [PERSON] . Дані твердження сторони відповідача носять суперечливий характер, оскільки у відзиві на позов [PERSON] останнім заперечувався факт діалогу позивача з ним та його батьками. При цьому, дану позицію не було підтверджено свідком [PERSON] матір`ю відповідача у справі, яка в судовому засіданні надала характеристику відповідачу [PERSON] , як доброму батьку дитини, який переживає та турбується про неї, при цьому, не навівши жодного прикладу участі у вихованні та розвитку дитину та не вказавши коли останній раз він спілкувався або бачився з донькою [PERSON] , 2013 року народження. за період з 2017 року по 2020 рік батько спілкувався з донькою лише 1 (один) раз. На підтвердження вказаних тверджень та зміцнення своєї процесуальної позиції стосовно позовних вимог відповідачем [PERSON] було надано висновок Шевченківської районної у м. Полтаві ради, яким встановлено недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Так, у відповідності до висновку Шевченківської районної у м. Полтаві ради, затвердженого рішенням виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 11 від 23.01.2018 року, встановлено, що Орган опіки та піклування прийшов до висновку, що [PERSON] не доцільно позбавляти батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . У даному висновку зазначено, що батько [PERSON] категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, мав заборгованість по сплаті аліментів за 2015-2016 роки, але станом на дату складення висновку погасив заборгованість. Аліментні зобов`язання в 2017 році виконує. Батько дитини тимчасово проживає за межами України, але має стійке бажання зустрічатися з донькою, приймати участь у її вихованні ( т.1 а.с.201). Суд не приймає до уваги даний висновок органу опіки та піклування, як такий що є необґрунтований і суперечить інтересам дитини та розцінює його як захист інтересів не дитини, а саме батька дитини - [PERSON] за наступних підстав. Згідно із ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Відповідно до положень ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає до суду письмовий висновок щодо вирішення спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Як вбачається з змісту даного висновку, останній, окрім переліку документів, не містить ні обґрунтувань, ні вмотивованих висновків про доцільність не позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , 2013 року народження, оскільки даний спосіб є таким, що суперечить інтересам дитини, при цьому думка дитини взагалі не з`ясовувалась та дитина в присутності відповідних працівників не надавала свої міркування стосовно участі батька у її вихованні, в зв`язку з чим не зрозуміло за яких обставин даний орган прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав буде суперечити інтересам саме дитини. Більше того, спосіб та ступінь участі батька у вихованні дитини даним органом взагалі не з`ясована та не встановлена, що також вказує про те, що інтереси дитини не встановлювались та не були з`ясовані. Натомість органом опіки та піклування було прийнято до уваги лише те, що [PERSON] сплатив заборгованість по аліментним зобов`язанням та що останній, на дату складання сплачує періодичні платежі з аліментів. В ході судового розгляду справи, судом баззаперечно встановлено, що іншу сторону - матір дитини - [PERSON] не повідомлялось та не запрошувалось до Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради, попри те, що даний орган створений державою для захисту інтересів дитини. Даний висновок, суд визнає невмотивованим та необґрунтованим, оскільки останній є таким, що винесений без відповідних правових підстав та не містить мотивів прийняття такого рішення. Зокрема, слід звернути увагу на те, що в ході тривалого судового розгляду справи та до теперішнього часу позиція відповідача [PERSON] , який в категоричній формі заперечував проти позбавлення його батькових прав відносно єдиної його доньки [PERSON] , 2013 року народження, не змінилась, та в ході судового розгляду справи стороною відповідача не надано доказів наявності у останнього намірів та бажання бути присутнім у житті доньки, знати та дбати про її стан здоров`я, інтереси та вподобання дитини. Натомість в ході судового розгляду справи головним апелюючим фактом з приводу необґрунтованості позову [PERSON] з його боку була сплата заборгованості по аліментам та відсутність на даний час заборгованості по їх сплаті, що є його обов`язком, а не гарантією захисту у позові про позбавлення батьківських прав. Суд критично ставиться до запропонованого відповідачем [PERSON] графіку зустрічей з дитиною [PERSON] , 2013 року народження, поданого останнім на адресу Органу опіки та піклування Шевченківської районної у м. Полтаві ради 11 січня 2018 року, в якому батьком дитини пропонується встановити йому графік зустрічей з дитиною: один раз на півроку протягом двох-трьох днів з можливістю брати дитину за місцем постійного місця проживання, гуляти з дитиною, відвідувати розважальні дитячі заклади, дотримуючись при цьому режиму дня дитини, враховуючи стан здоров`я дитини та погодні умови ( т. 1 а.с. 222), оскільки такий графік зустрічей враховує інтереси виключно батька [PERSON] , та ні в якому разі не відповідає інтересам дитини, а саме її віку, вподобань та психо-емоційному стану дитини. При цьому, у висновку Шевченківської районної у м. Полтаві ради, затвердженого рішенням виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 11 від 23.01.2018 року не надано жодної оцінки даному графіку зустрічей [PERSON] з дитиною - [PERSON] , 2013 року, та як даний спосіб участі у вихованні дитини може вплинути на виховання та розвиток дитини. Положенням ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів та їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Аналізуючи висновок Шевченківської районної у м. Полтаві ради, затверджений рішенням виконкому Шевченківської районної у м. Полтаві ради № 11 від 23.01.2018 року, у відповідності до положення ст. 89 ЦПК України, суд визнає, як необґрунтований та таким, що суперечить інтересам дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Відповідності до ст. 164 СК України передбачено, що батько дитини може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п. 16 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: -не забезпечують необхідне харчування; -медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; -не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; -не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; -не сприяють засвоєння нею загально визначених норм моралі; -не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; -не створюють умов для отримання нею освіти; Позбавлення батьківських прав слід застосовувати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. При цьому, виходячи з характеру даного способу, його не можна застосовувати тоді коли, це є необхідність, оскільки в даних правовідносинах є основа не стосунки батька та матері, а інтереси дитини. Така позиція висловлена Верховним судом у постанові від 29.09.2020 року у справі № 279/3970/18, провадження №61-10052св20, де зазначено, рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст. 12 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. У вітчизняному законодавстві теж закріплено відповідні положення; зокрема, згідно з положеннями ст. 171 Сімейного кодексу України (далі - СК) думка дитини має бути врахована при вирішенні питань, що стосуються її життя. Так у відповідності до Висновку № 166 від 16 серпня 2019 року психологічного обстеження дитини, складеного Міським центром дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації, який складено на запит Служби у справах дітей Подільської РДА в м. Києві з метою визначення психоемоційного стану, особистісних характеристик, особливості дитячо -батьківських відносин та емоційної прив`язаності до батьків та інших членів родини, ставлення батька до виконання ним своїх батьківських обов`язків відносно доньки [PERSON] , у зв`язку з розглядом справи щодо позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , яким встановлено, що наразі стосунки між дорослими досить напружені. Вони не спілкуються, всі домовленості відбудься через юристів. Весь цей час батько не проявляє цікавості до дитини, хоча певний період дівчинка дуже хворіла, потребувала допомоги ( як моральної, так і матеріальної), але батько вважав, що діагнози доньки - фальсифікація з боку матері та спроби ним маніпулювати. В даному висновку прийнято до уваги, що мати намагалася підтримувати зв`язок із батьками чоловіка, але вони не йдуть на контакт, приховують місце перебування свого синка та взагалі повідомили її, що він заборонив їм спілкуватися з ними. У висновку зазначено, що 08.08.2019 року на дзвінок психолога [PERSON] на предмет проведення консультації в рамках психологічного обстеження дитини, відповіла жінка, яка представилась матір`ю [PERSON] , яка повідомила, що отримала листа районної Служби у справах дітей м. Києва, але наразі її син перебуває за межами України. На прохання спеціаліста надати будь-які засоби зв`язку з ним, остання відмовила, проте запевнила, що передасть інформацію своєму сину [PERSON] .. Даним висновок встановлено, що зворотнього зв`язку з батьком дитини - [PERSON] не представилось можливим, в зв`язку з цим, не можливо було провести інформаційну консультацію з [PERSON] та спільну зустріч з дитиною, в рамках Структури роботи Центру. В рамках даного висновку проведено діагностику психоемоційного стану дитини, за яким: « Лада поводила себе спокійно та врівноважено, вона трохи соромилась на початку зустрічі з психологом Центру, але з цікавістю розповідала про свою родину, посміхалася та із задоволенням малювала. Пізнавальна сфера дитини у межах вікової норми: Лада добре орієнтується в кольорах, понятті форми, величини предметів, групуванні предметів за ознаками. В дівчинки формується сюжетно - рольова гра, дитина активно проявляє у грі свою уяву і фантазію. Емоційно - вольова сфера [PERSON] на момент діагностики характеризується збалансованістю, стабільністю. Дитина Отримує достатньо уваги, турботи до себе з боку рідних. У дитині відсутні прояви агресивності та ознаки тривожності («Потяг», тест «Кактус»). За результатами діагностичних методик («Кактус», малюнок «Дерево», емоційна сфера [PERSON] характеризується життєрадісністю, екстравертованістю, стабільністю; виділяється значимий об`єкт, на який дитина може опиратися відчувати безпеку та захищеність. Прив`язаність дитини до батьків: За результатами психологічного обстеження визначений надійний тип прив`язаності до матері та вітчима, якого вона вважає своїм батьком. Вони для дитини є авторитетними та значимими фігурами, надають відчуття опори, захищеності, любові та безпеки, зі слів дівчинки: «Маму люблю і [PERSON] теж… [PERSON] пече вкуснятіни та трубочки… [PERSON], він великий і став папой мій». У висновку зазначено, що у діагностичних малюнках «Моя сім`я», «Два будиночки», у грі «День народження» визначається найближче коло оточення дитини та значимі люди у її житті. Вона зазначає свою сестру [PERSON] , яка вже доросла і виступала у передачі «Круче за всіх», бабусю і дідуся, до яких приїжджає в гості, вітчима [PERSON] та маму. Важливим у спостереженні є взаємозв`язок поведінки дитини в ситуації розставання і послідуючі зустрічі з матір`ю. Лада в змозі ненадовго відпустити матір, знайти собі заняття під час її відсутності та з радістю і невимушеністю прийняти її появу. Це говорить про те, що у дитини сформована уява про стабільність матері і материнської турботи, які зберігаються навіть за її відсутності. За результатами психологічної роботи з`ясовано наступне: 1.Емоційний стан малолітньої дитини [PERSON] стабільний. 2.Визначений надійний тип прив`язаності до матері та вітчима. Велике значення має її сім`я, в якій дитина почуває себе захищеною, потрібною, любимою донькою. 3.По відношенню до біологічного батька прив`язаності не визначено. Дитина не зазначила його ні в одній діагностичній методиці та не згадувала під час психодіагностичної роботи з психологом. У висновку вказано, що позбавлення батьківських прав [PERSON] , в даному випадку, не чинитиме травматичний вплив на вихідний розвиток дитини. Таким чином, даним висновком закріплено думку дитини [PERSON] , який висловила чітку позицію, що її батько [PERSON] є для неї чужою людиною та з ним вона не пов`язує жодних спогадів та планів на майбутнє. Дитиною у висновку, висловлено в присутності психолога, спілкування у неї з батьком відсутнє, а наявна дистанція, яку дитина не бажає приборкувати, оскільки для неї батько є чужою людиною, від якого вона не очікує підтримки та є таким, що не асоціюється в [PERSON] з батьківською турботою та любов`ю, та не асоціюються з відчуттям опори, захищеності, любові безпеки. Слід зазначити позицію відповідача - батька дитини [PERSON] в ході складання даного висновку, який фактично самоусунувся від спілкуванні з психологом, та ведення будь-якого діалогу. Така поведінка відповідача у справі [PERSON] , який в ході судового розгляду заперечував проти позовних вимог [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , судом розцінюється, як фактичне усунення останнього від батьківських обов`язків щодо єдиною доньки у нього [PERSON] та відсутність будь-яких намагань відновлення зв`язку з дитиною, з метою формування у дитини поняття наявності батька, який здатний забезпечити її турботою, любов`ю, опорою та захищеністю. Дані обставини були перевірені та підтверджені, в ході складання Висновку Органом опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 25.02.2020 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] .. При цьому, в рамках розгляду питання про доцільність ( недоцільність ) позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , останнім до вказаного вище органу було подано заяву про встановлення графіку для спілкування з дитиною. Дане питання розглядалось на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини, які відбулися 01.10.2019 року - засідання було перенесено у зв`язку з неявкою батька, 15.10.2019 року - перенесено за проханням матері дитини, 26.11.2019 року на якому Комісією було прийнято рішення про визначення батьку дитини - [PERSON] наступного порядку спілкування з малолітньою дитиною [PERSON] , а саме: рекомендовано [PERSON] відвідати психолога, з метою встановлення контакту з малолітньою [PERSON] , 2013 року народження; кожну першу середу місяця з 10 год. 00 хв. до 11 год. 00 хв. батько проводитиме час з донькою у присутності матері; кожну третю неділю місяця з 10 год. 00 хв. до 15 год. 00 хв. батько проводитиме час з донькою у присутності матері або іншого родича. У вказаному вище висновку Орган опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації вказує, що у період з 26 листопада 2019 року по 24 лютого 2020 року відповідач [PERSON] з будь-якими заявами про виконання та/або перешкод у виконанні визначеного порядку спілкування до Служби не звертався. Відповідно до відповіді Міського центру дитини, у період з грудня 2019 - січня 2020 роки батько до психологів не звертався. Зі слів [PERSON] з часу прийняття рішення 26.11.2019 року батько не з`являвся на спілкування з дитиною. В даному висновку зазначено, що відповідно до даних Укрпошти, 08.01.2020 року, [PERSON] особисто було отримано копію розпорядження про визначення порядку спілкування з донькою. Крім того, батьку дитини додатково направлявся лист з приводу виконання ним розпорядження на його електронну адресу, та відповідь останнім не було надано. При цьому, відповідачем [PERSON] було направлено на електронну адресу Служби листа про те, що під час проведення засідання Комісії 25.02.2020 року, останній перебуватиме у Республіці Польща, та останнім було висловлено пропозицію призначення засідання у період з 13.03.2020 року по 19.03.2020 року. Так, у відповідності до висновку Органу опіки та піклування Подільської районної у м. Києві державної адміністрації від 25.02.2020 року, складеного з врахуванням ст. 164 Сімейного Кодексу України, п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3, та з урахуванням дімки членів комісії з питань захисту прав дитини, зібрані матеріали, у відповідності до висновку психолога Міського центру дитини № 264 від 20.12.2019 року, та виходячи з найкращих інтересів дитини, Подільська районна у м. Києві державна адміністрація, як орган опіки та піклування прийшла до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] ( т.3 а.с.134-136). Згідно Акту обстеження умов проживання від 29 березня 2019 року, складеного головними спеціалістами Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації та затвердженого Начальником служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної у м. Києві державної адміністрації проведеного умов проживання у [ADDRESS] , яке орендоване, яке розміщене на 18 поверсі 25 поверхового будинку, складається з 1 кімнати, загальною площею 55,1 кв.м., житловою площею 22 кв.м.. Дана квартира з усіма зручностями, санітарно - гігієнічний стан відповідає нормі. У квартирі сучасний ремонт, чисто та охайно, умебльована необхідними меблями та побутовою технікою. Для малолітньої [PERSON] , [INFO] , облаштоване місце для сну разом з матір`ю, двоспальне ліжко. У наявності шафа для дитячої білизни, іграшок шухляду для одягу. Дитина забезпечена одягом на всі сезони іграшками, дитячою літературою. Створені належні умови для проживання малолітньої дитини та її гармонійного розвитку. У даному Акті зафіксовано, що стосунки, традиції у сім`ї загальноприйняті, взаємоповага та підтримка один д одного. Зі слів матері дитина не пам`ятає батька, та мати не приховує інформацію про нього, та будь-яким чином не налаштовує доньку проти свого батька ( т.2 а.с.150). Таким чином, зазначені обставини дають суду достатні підстави вважати, що відповідач [PERSON] є таким, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї доньки [PERSON] , 2013 року народження, батько який з 2017 року по 2020 рік бачив дитину лише один раз, та який не турбується про її фізичний, духовний та моральний розвиток, порушуючи вимоги ст. 150 Сімейного кодексу України щодо захисту прав та інтересів неповнолітніх, їх виховання, турботи про фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому повинний бути позбавлений батьківських прав. Частиною 1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, з огляду на норми ст. 141 ЦПК суд приходить до висновку про те, що судові витрати понесені позивачем [PERSON] які складаються сплаченого судового збору у сумі 640,00 грн. підлягають стягненню з відповідача [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: approved