Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщенням - будинком № 15 по вул. Стаханова в м. Сквира Київської області, посилаючись на те, що вона має на праві приватної власності житловий будинок № 15 по вул. Стаханова в м. Сквира Київської області, в якому зареєстрований відповідач. З грудня 2014 року відповідач у будинку № 15 по вул. Стаханова в м. Сквира Київської області не проживає, не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, проживає у іншому жилому приміщенні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Позивач у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про заочний розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подавав, а тому суд за відсутністю заперечень з боку позивача на підставі ст. 224 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2\~ст.197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом установлено, що позивач має на праві приватної власності житловий будинок № 15 по вул. Стаханова в м. Сквира Київської області, в якому зареєстрований відповідач. З грудня 2014 року відповідач у будинку № 15 по вул. Стаханова в м. Сквира Київської області не проживає, не доглядає за будинком, не сплачує комунальні послуги, проживає у іншому жилому приміщенні. Домовленості між сторонами щодо збереження за відповідачем права користування житлом позивача у разі його тимчасової відсутності немає. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Таким чином, зміст права власності становлять три складові право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Володіння майном - це юридично закріплена можливість фактично мати майно, впливати на нього в будь-який момент, здійснювати щодо такого майна свою волю. Право користування полягає в юридично закріпленій можливості власника використовувати корисні якості майна для себе, мати з цього певний зиск та вигоду. Право розпорядження - це можливість власника установлювати, змінювати та припиняти юридичне існування майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявлю відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а разі спору судом. Таким чином виходячи з обставин встановлених у судовому засіданні та вимог чинного законодавства, суд дійшов до висновку, що відповідач [PERSON] згідно ст.71 ЖК України втратив право на користування жилим приміщенням, оскільки він не проживає в ньому без поважних причин більше шести місяців, з грудня 2014 року проживає в іншому жилому приміщенні.

Outcome: approved