Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до Жидачівського районного суду Львівськоїобласті із позовною заявою про визнання за нею права на земельну частку (пай) площею 2,19 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на земельну частку (пай) площею 2,19 в умовних кадастрових гектарах без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості. Позивачка як єдина спадкоємиця після смерті матері звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив їй у цьому з підстави відсутності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно витягу із Книги реєстрації Сертифікатів на право на середню частку (пай) [NUMBER] від 01 лютого 2017 року, [PERSON] було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 2,19 в умовних кадастрових гектарах на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА № 472 від 30 липня 1996 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21 грудня 2016 року, [PERSON] померла [INFO] у с. Ясеновець Рожнятівського району Івано-Франківської області. Судом встановлено та підтверджено свідоцтвом про народження той факт, що позивачка [PERSON] є рідною дочкою померлої [PERSON]. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008р. у разі відкриття спадщини до 01.01.2004р. до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Враховуючи час відкриття спадщини день смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], до відносин спадкування позивачкою спадкового майна підлягає застосуванню чинний на той час ЦК УРСР. Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР (1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно довідки Новострілищанської селищної ради Жидачівського району Львівської області № 100 від 16 січня 2017 року, позивачка [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки після смерті матері продовжує доглядати за спадковим житловим будинком, обробляє присадибну ділянку. Відтак позивачка є такою, що спадщину прийняла, оскільки вступила у володіння та користування спадковим майном. Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 113/02-31 від 24 лютого 2017 року, позивачці як єдиній спадкоємиці після смерті матері відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстави відсутності у нього правовстановлюючого документу на спадкове майно. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Враховуючи те, що представник відповідача визнав позов, і таке не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи що відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, а отже за позивачем, як за спадкоємцем за законом, слід визнати право власності на спадкову земельну ділянку.

Outcome: approved