Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право на земельну частку (пай) у КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що [INFO] померла її прабаба [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) у КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0377592 від 19 грудня 1997 року. Спадщину після смерті [PERSON] прийняв її чоловік [PERSON] , який фактично вступив в управління та розпорядження спадковим майном, однак не встиг оформити спадщину, оскільки [INFO] помер. Вказує, що вона є спадкоємицею [PERSON] за заповітом та у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Однак, нотаріус відмовив їй у оформлені спадщини на право на земельну частку (пай) у КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах, яке [PERSON] набув в порядку спадкування за законом після смерті дружини [PERSON] , однак не оформив, оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) видано на ім`я [PERSON] вже після її смерті В судове засідання позивачка [PERSON] , яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, не з`явилась, подала заяву, у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач - Старокостянтинівська міська рада Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, подала заяву про розгляд справи у відсутності представника, проти позову не заперечує. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до роз`ясень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) також передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно ч.1 та ч.2 ст.549 цього Кодексу спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Григорівка Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] . Після смерті [PERSON] фактично в управління і розпорядження спадковим майном з 05 грудня 1995 року вступив її чоловік [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області №359 від 20 березня 2014 року. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №64909817 від 27 травня 2021 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Судом також встановлено, що [INFO] [PERSON] помер. 15 січня 1997 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем Григорівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області, зареєстрований в реєстрі за №2, згідно якого житловий будинок з господарськими будівлями, а також усе належне йому на день смерті майно, заповів [PERSON] . Згідно актового запису про шлюб №108 від 30 липня 2005 року [PERSON] після реєстрації шлюбу із [PERSON] змінила прізвище [PERSON] на [PERSON] . Після смерті [PERSON] фактично в управління і розпорядження спадковим майном з 04 березня 1998 року вступила спадкоємиця за заповітом [PERSON] 15 травня 2014 року за заявою [PERSON] про прийняття спадщини за заповітом Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №308/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON] , а 07 грудня 2018 року на ім`я [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] на частину його майна. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи, і сторонами не оспорюються. Таким чином, [PERSON] є єдиною спадкоємицею за заповітом до майна померлого [INFO] [PERSON] , яка прийняла спадщину та оформила частину спадкового майна. В свою чергу [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги до майна померлої [INFO] дружини [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, однак не оформив, оскільки помер. Відповідно до положень ст.23 Земельного Кодексу України в редакції 1992 року, що діяла на момент розпаювання земель, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. Пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Отже, право громадян, як співвласників колективної власності на землю, набувається з дня видачі в установленому порядку державного акта на право колективної власності на землю з обов`язковим додатком - списком громадян, які є членами сільськогосподарського підприємства. Судом встановлено, що 15 листопада 1995 року на підставі рішення Григорівської сільської ради народних депутатів від №4 від 22 березня 1995 року колективному сільськогосподарському підприємству ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області передано у колективну власність 2183,7 гектарів землі, що підтверджується Державним актом на право колективної власності на землю серії ХМ №024 від 15 листопада 1995 року. Станом на 15 листопада 1995 року (на момент видачі Державного акта на право колективної власності на земельну ділянку) [PERSON] була членом КСП ім. Леніна с. Воронківці, в зв`язку із чим була включена до Списку громадян - членів КСП ім. Леніна, що є Додатком №1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №024 від 15 листопада 1995 року, де значиться під №633. 19 грудня 1997 року Старокостянтинівська районна державна адміністрація Хмельницької області, вже після смерті [PERSON] , на підставі рішення №343-р від 17 листопада 1997 року видала на її ім`я сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0377592, згідно якого належна [PERSON] земельна частка (пай) визначена в розмірі 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до роз`ясень, даних у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» з наступними змінами та доповненнями, член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). За повідомленням відділу у Старокостянтинівському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №К-52/0.030-52/143-20 від 10 квітня 2020 року сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХМ №0377592 на ім`я [PERSON] видано 04 жовтня 2019 року спадкоємиці за заповітом [PERSON] на підставі запиту державного нотаріуса №2358/02-14 від 20 вересня 2019 року. Оскільки [PERSON] , яка померла [INFO] , на момент розпаювання землі - 15 листопада 1995 року була членом КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області, включена до списку громадян-членів КСП, що додається до цього Державного акта на право колективної власності на землю, тому вона набула права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Отже, набуте за життя [PERSON] право на земельну частку (пай) в КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) увійшло до складу спадщини після її смерті. Оскільки єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] був її чоловік [PERSON] , який прийняв спадщину у встановленому законом порядку, тому саме він набув в порядку спадкування за законом належне [PERSON] право на земельну частку (пай) в КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Оскільки за життя [PERSON] прийняв, однак не оформив спадкових прав після смерті дружини [PERSON] , тому усе належне йому на день смерті майно перейшло в порядку спадкування за заповітом до його єдиної спадкоємиці [PERSON] , в тому числі і право на земельну частку (пай), яке він успадкував після смерті дружини [PERSON] . Відповідно до роз`ясень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. 20 листопада 2019 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заворотною Т.В. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом до майна померлого [PERSON] , яке він успадкував після смерті дружини [PERSON] , оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) видано після смерті останньої. Разом з тим, досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] у встановленому законом порядку набула право на земельну частку (пай) в КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Зазначене право після її смерті перейшло в порядку спадкування за законом до її чоловіка [PERSON] , а після смерті останнього до його єдиного спадкоємця за заповітом [PERSON] . Отже, за [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] слід визнати право на земельну частку (пай) в КСП ім. Леніна с. Воронківці Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості).

Outcome: approved