Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виселення, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS]. 08.07.2011 року між позивачкою та відповідачами було укладено договір оренди житлового будинку, який в подальшому був розірваний рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області. На теперішній час, відповідачі не виселились, тому позивачка позбавлена свого права. Добровільно виселитися відповідачі не бажають, тому позивачка була змушена звернутися до суду з відповідним позовом. Позивачка у судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання сповіщалася належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістила, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує, просила суд задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про час, місце та дату судового засідання сповіщалася належним чином, однак на адресу суду надійшло повідомлення про невручення судової повістки. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався належним чином, про причину своєї неявки суд не сповістив. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 23.03.1995 року, посвідченого державним нотаріусом Білгород - Дністровської районної державної нотаріальної контори [PERSON], та зареєстрований в реєстрі за № 2-1284. 08 липня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір оренди житлового будинку [ADDRESS] с правом викупу. Відповідно до п.1 договору, [PERSON], передає, а [PERSON] приймає у користування житловий будинок с подальшою виплатою за 240 300 гривень. Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.12.2013 року (справа № 495/8160/13-ц) позов [PERSON] був задоволений частково. Стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 119 850 гривень. 14 квітня 2014 року державним виконавцем ДВС Білгород - Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області було винесено постанову ВП № 42982143 про відкриття виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 119 850 гривень. На даний час позивачка не в змозі сплатити борг, тому звернулася до відповідачів з проханням звільнити житловий будинок, з метою його подальшого продажу для виконання рішення суду від 02.12.2013 року, однак їй було відмовлено у проханні. Як вбачається з довідки № 599 від 22.08.2014 року, виданою виконавчим комітетом Салганської сільської ради, [PERSON] дійсно разом з сім'єю проживає за адресою: [ADDRESS], але не зареєстровані. Згідно ч.1.,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 2. ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ч. 1. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Ухвалою Верховного Суд України від 6 листопада 2002 р. та від 4 жовтня 2006 р., визнано, що з припиненням права власності особи на житлове приміщення вона втрачає право користування цим приміщенням і підлягає виселенню за позовом нового власника. Також суд враховує, що відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Оскільки, спірний будинок не є власністю відповідача та не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути знятий з реєстрації за цією адресою. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням). На підставі викладеного,

Outcome: approved