Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

У липні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 13.11.1993 р. шлюбу, від якого вони мають двох дітей, одна з яких на теперішній час неповнолітня - [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, втрати почуття поваги та любові один до одного. Шлюбні відносини між ними на даний час фактично припинилися після 23 років спільного життя з 13.11.1993 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. До початку судового засідання позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутністю та розірвати шлюб. На позовних вимогах наполягає, вказавши в заяві, що шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2015 р., позивач не заперечує проти проживання дитини з матір'ю, утримання дочки забезпечує добровільно, спору про майно подружжя не має, проти надання судом строку для примирення позивач категорично заперечує. Відповідачка до початку судового зсідання надала заяву, в якій просила вищевказану справу розглянути за її відсутності, з позовними вимогами позивача згодна у повному обсязі, підтвердивши час припинення шлюбних відносин з вересня 2015 р., відсутності спору про майно подружжя та місце проживання дитини, яка буду мешкати з нею. Проти надання строку для примирення категорично заперечує. Просила залишити їй шлюбне прізвище. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 13.11.1993 р. Залізничним районним відділом ЗАГС м.Києва, актовий запис № 858, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 13.11.1993 р. При реєстрації шлюбу відповідачем змінено дошлюбне прізвище [PERSON] на шлюбне [PERSON] Від подружніх відносин на час розгляду справи сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2015 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. Спору про місце проживання неповнолітньої дитини сторін у справі на час розгляду справи не має, дитина мешкає з матір'ю. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені певний час, сторони проживають окремо один від одного, не виявили бажання на примирення. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Повернутися на дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу відповідач не виявила бажання. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу ДРАЦС Подільського РУЮ в м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому запису про шлюб від 13.11.1993 р. № 858, складеному Залізничним районним відділом ЗАГС м.Києва. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 24, 105 ч.3, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved