Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Дочірнього підприємства «Фаворит-С», в якому просить визнати цивільно-правовий договір укладений між нею та відповідачем 02 лютого 2013 року трудовим; зобов'язати відповідача надати суду наказ про прийом її на роботу з 02 лютого 2013 року, трудову книжку останньої, цивільно-правовий договір, укладений між нею та відповідачем 02 лютого 2013 року та довідку про наявну заборгованість по заробітній платі; стягнути з відповідача на її користь 6953 грн. 00 коп. заборгованості по заробітній платі, 15015 грн. 00 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 43 грн. 60 коп. компенсації за втрату частини доходів у зв'язку із порушенням термінів виплат; 11144 грн. 70 коп. моральної шкоди, а також 331 грн. 56 коп. судового збору та витрати на направлення відповідачу телеграми про виклик до суду в сумі 97 грн. 97 коп. Рішення в частині стягнення на її користь 1147 грн. 00 коп. заборгованості по заробітній платі за один місяць, допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що між нею та відповідачем виникли трудові відносини починаючи з 02 лютого 2013 року, проте з 01 липня 2013 року Дочірнє підприємство «Фаворит-С» не здійснює їй виплату заробітної плати, що є порушенням норм чинного трудового законодавства та прав позивача. За наведених обставин просить задовольнити позов в заявлений нею спосіб. В судовому засіданні [PERSON] та її представник позов з викладених у ньому підстав підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Дочірнє підприємство «Фаворит-С» свого представника в судове засідання не направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлялося належним чином, проте на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою відділення зв'язку «виїхали», а телеграма про виклик до суду не доставлена, оскільки "адресат вибув невідомо куди". Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. За викладених підстав, а також враховуючи згоду позивача та її представника на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності представника Дочірнього підприємства «Фаворит-С». Заслухавши пояснення позивача та її представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] починаючи з 02 лютого 2013 року була прийнята на посаду майстра манікюру та педикюру до Дочірнього підприємства «Фаворит-С» на підставі цивільно-правового договору (а.с. 13). В період з 02 лютого 2013 року по 01 липня 2013 року Дочірнє підприємство «Фаворит-С» своєчасно сплачувало [PERSON] заробітну плату за виконану роботу, проте починаючи з 01 липня 2013 року виплату заробітної плати позивачу було безпідставно припинено. В подальшому дочірнє підприємство «Фаворит-С» чинило перешкоди у доступі позивача до робочого місця, будь-яких рішень з приводу звільнення позивача й повернення їй трудової книжки відповідачем не приймалося. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно ст. 2 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. У відповідності до ст. 36 ЗУ «Про оплату праці» за порушення законодавства про оплату праці винні особи притягаються до дисциплінарної, матеріальної, адміністративної та кримінальної відповідальності згідно з законодавством. Зі змісту ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частинами 1 та 2 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України, Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Належних та допустимих доказів, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, на спростування доводів та вимог позовної заяви [PERSON], відповідачем не надано. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Дочірнього підприємства «Фаворит-С» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за втрату частини доходів у зв'язку з порушенням термінів виплати та моральної шкоди є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Оскільки позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, то відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України з Дочірнього підприємства «Фаворит-С» на користь позивача слід стягнути судові витрати та витрати зі сплати судового збору. Враховуючи викладене,

Outcome: approved