Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Сторони з 05 лютого 2016 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільної дитини, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання сина аліментів у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення сином повноліття. Крім того, позивач просила стягнути із [PERSON] на своє утримання 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Позивач у судове засідання не з'явилася, подавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши про підтримання позовних вимог (а.с. 19). Відповідач у судове засідання не з'явився, подавши до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши про визнання позовних вимог у заявленому розмірі (а.с. 20). З урахуванням права, передбаченого ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін на підставі доказів, поданих разом із позовною заявою. Суд, розглянувши справу у судовому засіданні, проаналізувавши законодавство, прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного: Із копії свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 4) слідує, що з 05 лютого 2016 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, а із свідоцтва про народження (а.с. 5), - що мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO] народження. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Обухівської сільської ради № 89 та № 88 від 27 січня 2017 року (а.с. 6,7) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Із обставин, викладених відповідачем у заяві про визнання позовних вимог (а.с. 20), вбачається, що він не заперечує факту уникання від обов'язку утримувати дитину та обставину, що він може надавати таке утримання. Нормами сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов'язок є рівною мірою, обов'язком як матері так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, визнання позову відповідачем, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини буде визначення розміру аліментів як 1/4 частини від його заробітку щомісячно. Судом встановлено, що [PERSON] в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років (а.с. 9). Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на аліменти в даному випадку дружина має незалежно від того, чи працює вона та від її матеріального стану. Законодавець пов'язує таке право лише з однією умовою - відповідним матеріальним станом чоловіка (ч. 4 ст. 84 СК України). Тобто, право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред'явлено вимоги про надання утримання, спроможний та може надавати матеріальну допомогу. У заяві до суду (а.с. 20) відповідач ствердив, що може надавати допомогу на утримання дружини у твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні судом досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, які відповідають вимогам належності та допустимості. Суд враховує такі обставини, а тому приходить до висновку, що [PERSON] може надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає його малолітня дитина у сумі 500 гривень щомісячно. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим позовом 07 лютого 2017 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати державного мита звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень.

Outcome: approved