Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вона є матір'ю малолітнього [PERSON], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. З відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, який в 2008 році був розірваний судом. Відповідач тривалий час не спілкувався та не спілкується з сином, аліменти не сплачує, у вихованні дитини ніякої участі не приймає, батьківські збори не відвідує, не обізнаний про проблеми та успіхи сина, не турбується про стан його здоров'я, не сприяє отриманню ним повної загальної середньої освіти. Таким чином позивачка прийшла до висновку, що батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні представник позивачки, якій діє на підставі доручення, позовні вимоги позивачки підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його дитини. В судовому засіданні представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог - прокуратури Арцизького району Одеської області Димитрова Г.Ю. підтримала позовну заяву позивачки, зазначивши, що вона є обґрунтованою та заснованою на законі. Представник третьої особи Вознесенської Першої сільської ради Арцизького району Одеської області як органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Судом було визнано не доцільним заслуховування думки дитини у зв'язку з тим, що на думку суду, малолітній [PERSON] за станом свого здоров'я, віку та розвитку не зможе оцінювати ситуацію та висловити думку щодо питання позбавлення його батька батьківських прав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані сторонами, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки є обґрунтованим, заснованим на законі та доведений доказами, дослідженими судом. Судом встановлено, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з ухиленням батька від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, тому, при вирішенні спору між сторонами, слід керуватися Сімейним Кодексом України. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Так, в судовому засіданні встановлено, що малолітній [PERSON], народився [INFO], в свідоцтві про його народження батьком зазначений [PERSON] (а.с. 30) - відповідач у справі (а.с. 5). Заочним рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 01 грудня 2008 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Позивачка своє прізвище змінила на дошлюбне «[PERSON]» згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 9). Згідно виконавчого листа від 16 грудня 2008 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Відповідно до розрахунку від 26.03.2014р., виданого Відділом державної виконавчої служби Арцизького районного управління юстиції в Одеській області, заборгованість по аліментам боржника [PERSON] станом на 01.04.2014р. складає 14605,00 грн. (а.с. 12, 35). З акту обстеження житлово-побутових умов від 04.04.2014р. вбачається, що неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає з [PERSON], [PERSON], матеріальний стан сім'ї де він проживає добрий, загальний дохід сім'ї станом на 04.04.2014р. складає - 8000,00грн. (а.с. 14, 36). Як вбачається з довідки № 373 від 04.04.2014р., виданої Вознесенською Першою сільською радою Арцизького району Одеської області, неповнолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с. 13, 37). Згідно висновку від 27.03.2014р. Вознесенської Першої сільської ради Арцизького району Одеської області як органу опіки та піклування доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його дитини [PERSON], [INFO]. (а.с. 15, 38). Відповідно акту опитування свідків від 27.03.2014р., [PERSON], [PERSON], [PERSON], останні підтвердили, що [PERSON] не приймає участі в вихованні своєї дитини, [PERSON], [INFO], і не відвідує дитину з березня 2012 року та матеріально не забезпечує її (а.с. 16, 34). Судом достовірно встановлено, і це не заперечувалося та не спростовувалося сторонами по справі, а також підтверджено поясненнями представником позивачки та наданими ним доказами, що відповідач не проявляє до своєї дитини щонайменшої батьківської турботи, хоча має таку можливість, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, абсолютно не цікавився ні здоров'ям, ні подальшою долею дитини у зв'язку з чим, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON] Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до норми ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Отже, ч. 2 ст. 155 СК забезпечує, в першу чергу, інтереси дитини. При прийнятті рішення у наявній справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008р. наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно ст. ст. 111, 112 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст. 114 вищенаведеного вище Закону). Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. При вирішенні спору між сторонами судом також взяті до уваги роз'яснення Пленуму Верховного суду України, надані у п.16 Постанови від ЗО березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» із змінами і доповненнями, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, згідно якого особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, з огляду на вище викладене, обставини справи та досліджені судом докази, які дають суду підстави дійти до однозначного висновку, що відповідач, свідомо нехтує своїми обов'язками батьків перед дитиною, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, тобто ухиляються від виконання своїх обов'язків щодо утримання і виховання дитини. У рахуванням вищевикладеного, виходячи лише з інтересів дитини, суд вважає, що в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які дають суду прийти до однозначного висновку, щодо необхідності позбавлення відповідача [PERSON], який свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, прав відносно його дитини [PERSON], [INFO]., оскільки на думку суду таке рішення буде захистом прав неповнолітнього, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню та відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав. На підставі ст. ст. 15, 150, 152, 155, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України,

Outcome: approved