Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У березні 2016 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальної справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] міської ради про визнання права власності, в якій просила суд визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], р.№ 2063. У 2014 році, у зв'язку з активною фазою проведення АТО, було втрачено оригінали правовстановлюючих документів, що підтверджують її право власності на вищевказану квартиру. Отримати дублікати правовстановлюючих документів також не можливо. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 53986631 від 25.02.2016 року її право власності на вищевказану квартиру не скасоване , не припинено, не переоформлене будь-яким чином. У зв'язку з зазначеним, вона змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість зявитися в судове засідання представник відповідача суду не надав. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за можливе задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом по справі встановлено, що 08 грудня 1999 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з другою сторони було укладеного договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], р.№ 2063. Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрованим у Державному комунальному підприємстві Бюро технічної інвентаризації м. Донецька 09.12.1999 року. У 2014 році, у зв'язку з активною фазою проведення АТО, позивачем були втрачені оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], що підтверджують її право власності на зазначену квартиру. Отримати дублікати правовстановлюючих документів також не можливо. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 53986631 від 25.02.2016 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 08.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], р.№ 2063. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача доведені матеріалами справи, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved