Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом, яким просила: визначити, що частка [PERSON] , померлого [INFO] , в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 4810136900:03:051:0008, складала Ѕ частки. Мотивуючи вимоги тим, що позивачці [PERSON] та її чоловікові [PERSON] на праві спільної часткової власності належав житловий будинок [ADDRESS] по Ѕ частки за кожним, на підставі договору купівлі продажу від 18.05.2009 року. У 2012 році позивачка зі [PERSON] отримали у спільну сумісну власність земельну ділянку під вказаним будинком, загальною площею 0,0501 га. [INFO] чоловік позивачки, [PERSON] помер, після його смерті відкрилася спадщина, зокрема, на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] та належну йому частину земельної ділянки за тією ж адресою. Позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Проте, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельної ділянки, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного із співвласників. 22 лютого 2021 року від представниці позивачки надійшла заява про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просить визначити ідеальні частки [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0501 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер 4810136900:03:051:0008), відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 914382 від 18 липня 2012 року, як рівні по 1/2 частки за кожним. Ухвалою суду від 17.09.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 05.02.2021, відмовлено у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог. Ухвалою суду від 05.03.2021, прийнято до розгляду поновну заяву в новій редакції [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Від представниці позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивачки. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Від відповідачки [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам. Про дату, час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін,\~на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову\~з ухваленням заочного рішення відповідно до ст. ст. 280-283 ЦПК України. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу від 18 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М., зареєстрованого в реєстрі за № 1123. Земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0501 га, кадастровий номер 4810136900:03:051:0008, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 914382. Згідно довідки з Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 01.04.2021 за вих. № 782, з матеріалів інвентаризаційної справи БТІ станом на 28.12.2012 право власності на нерухомість за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] в цілому на підставі договору купівлі продажу від 18.03.2004 зареєстрованого в реєстрі за № 604, посвідченого приватним нотаріусом Захаренко І.В., зареєстровано в БТІ 30.07.2004. КП ММБТІ ніколи не здійснювало реєстрацію права власності на земельну ділянку. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 2002 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , вбачається що [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, зокрема на Ѕ частку житлового будинку з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS] та на Ѕ частку земельної ділянки, площею 0,0501 га, кадастровий номер 4810136900:03:051:0008, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до\~ст. 1216 ЦК України\~, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України\~). Відповідно до ч. 1\~ст. 1225 ЦК України\~, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . 03 липня 2020 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його батька [PERSON] , який помер [INFO] . 08 липня 2020 року [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. з заявою про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Моцар Ю.С. 06.08.2020, за вих. № 66/01-16, надано роз`яснення [PERSON] , відповідно до якого позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться у праві спільної сумісної власності без визначення часток кожного із співвласників. Вказане підтверджується спадковою справою № 14/2020 до майна померлого [INFO] [PERSON] . Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною першою\~статті 58 Конституції України\~передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність. Аналогічні положення містяться в\~ст. 5 ЦК України. Відповідно до\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Порядок виділу та поділу майна, що належать особам на праві спільної часткової власності встановлюється\~Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із\~ст. 370 ЦК України\~вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Стаття 357 ЦК України визначає, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК України). Відповідно до\~ст. 86 ЗК України\~земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до\~ст. 87 ЗК України\~право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. Порядок володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, визначений\~ст. 88 ЗК України, яка передбачає, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Згідно ч.ч. 3, 4\~ст. 89 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Статтею 1225 ЦК України\~визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. При цьому, судом враховується, що право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи ( частина п`ята\~статті 319 ЦК України). При вирішенні спору, визначаючи варіанти користування земельною ділянкою, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою,\~\~погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved