Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

Представник позивача 30 вересня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання угоди дійсною та визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві представник позивача (на підставі довіреності), посилався на те, що 02 березня 2004 року позивач придбала у [PERSON] будинок, що розташований в с. Писарівка, Кодимського району по вул. Переславцева, 18. Ціна угоди склала 10000 грн. Умови угоди були такі. Позивач сплатила [PERSON] всю обумовлену суму грошей за будинок і після цього та передасть тій будинок. Про отримання грошей [PERSON] написала розписку. Після закінчення опалювального сезону, тобто після 15 квітня 2004 року, сторони мали намір угоду оформити нотаріально. Однак 20 квітня 2004 року [PERSON] померла. Позивач в теперішній час уже мешкає в придбаному житлі. Після смерті [PERSON] її спадкоємцем залишився відповідач, однак той не бажає оформляти договір купівлі-продажу Все вище викладене і змусило позивача звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку №18 по вулиці Переславцева в с. Писарівка, Кодимського району Одеської області між [PERSON] та [PERSON] дійсною та визнати за [PERSON] право власності на цей житловий будинок, вартістю 10000 грн.. В судове засідання представник позивача не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає в повному обсязі. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, вправі заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, у звязку з цим вважає можливим розглянути вказану цивільну справу без участі представника відповідача. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги представника позивача та надані письмові докази, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і охоронюваних інтересів сторін і інших осіб, у відповідності з вимогами ч.4 ст.174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.5 ст.55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. Статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд обирає способи захисту цивільного права. У статті 11 ЦК України зазначено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставою виникнення цивільних прав та обовязків, окрім іншого, є договори та правочини, а також інші юридичні факти (п.п.1,4 ч.2 ст.11 ЦК). Пленум Верховного Суду України у п.9 постанови №5 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" роз'яснив, що встановлюючи позовні вимоги, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору. Зокрема, у позивача з'ясовується предмет позову (що конкретно вимагає позивач), підставу позову (чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги (який спосіб захисту свого права він обрав). З позовної заяви позивача вбачається, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна (у вигляді розписки) від 02 березня 2004 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], позивачеві було продано за 10000 грн., житловий будинок з надвірними спорудами №18, який розташований в с. Писарівка, Кодимського району, Одеської області по вулиці Переславцева. Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення вказаних правочинів виникли відповідні цивільні права та обовязки. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. В судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов ( ціна, передача у власність). Частиною другою статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Як убачається з матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні, власником спірного майна є [PERSON] (Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовлений Кодимським районним бюро технічної інвентаризації 17 лютого 2009 року). Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №376210, виданого 21 квітня 2004 року Писарівською сільською радою Кодимського району Одеської області, [PERSON] померла 20 квітня 2004 року. Позивач повністю виконала умови угоди, і не оформлення цієї угоди нотаріально не є її винними діями або бездіяльністю. Частиною 1 статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Згідно дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про народження серії ІІ-ЖД №353801, виданого 17 жовтня 1978 року Заводським райвідділом ЗАГС міста Запоріжжя, батьком народженого 23 вересня 1978 року [PERSON] є [PERSON]. Як убачається з дослідженого в судовому засіданні Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного кодексу України № 00017309245 виданого 10 листопада 2016 року Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, матір»ю народженого 05 лютого 1951 року [PERSON] є [PERSON]. Тобто, судом установлено, що відповідач є спадкоємцем з правом представлення (ст.1266 ЦК України). Протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України спадкоємець не відмовився від спадщини. Згідно дослідженої в судовому засіданні заяви відповідача, він не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON], а тому суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], визнає угоду купівлі-продажу нерухомого майна дійсною та визнає за позивачем право власності на нерухоме майно. Враховуючи викладене,

Outcome: approved