Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивач - ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до Ужгородського міськрайонного суду з зазначеною позовною заявою, мотивуючи її тим, що 27.06.2007 р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладеного кредитний договір №24/22-07, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 60 000,00 дол. США, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення не пізніше 26.06.2027 р. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і відповідач [PERSON] уклали іпотечний договір №178/23-2007 від 03.07.2007 року, за умовами якого останній передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Чорновола,(вул.Дівоча) 7[ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі права власності, що виникло внаслідок укладення договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], про що зроблено запис до реєстру за № 2210 та зареєстровано в державному реєстрі правочинів 03.07.2007 року за № 2190820. Вказує, що взяті на себе зобовязання, щодо повернення кредиту та відсотків за його користування позичальник належним чином не виконав і станом на 31.05.2013 року заборгованість по кредиту складає 404215,12 грн. з яких: за кредитом 50373,01 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 402631,47 грн.; неустойка - 198,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1583,65 грн.. 17 грудня 2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» відповідного до чинного законодавства України був укладений Договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступив на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» право вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 24/22-07 від 27.06.2007 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою гр. [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». У звязку з цим, просить в рахунок погашення даної заборгованості в сумі 404215,12 грн. звернути стягнення на вказаний предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Чорновола (вул.Дівоча)[ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі права власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21.07.2014 року судом було позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 24/22-07 від27.06.2007 року в сумі 404215 (чотириста чотири тисячі двісті п'ятнадцять ) грн. 12 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул.Чорновола (вул.Дівоча), 7[ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. За ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.10.2014 року зазначене заочне рішення було скасоване і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.10.2014 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки було відмовлуно. Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилено, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 р. було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.04.2015 року касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» було задоволено частково, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 27 жовтня 2014 р. та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 06.03.2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому касаційною інстанцією було зазначено наступне. Оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не призупиняється дія будь яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних відносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення. Його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди вищевказаних вимог діючого законодавства не врахували. Як зазначено у ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Від представників позивача та відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника. За заявою від 04.11.2016 року представник відповідача просив суд застосувати мораторій до спірних правовідносин, встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», справу розглянути за його відсутності. Як зазначено у ч. 2 ст. 197 ЦК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням зазначених положень та у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2007 р. між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] було укладеного договір про іпотечний кредит № 24/22-07, за умовами п. 2.1 банк зобовязався надати їй кредит у сумі 60 000,00 дол. США, що станом на день укладення договору за офіційним курсом НБУ складало 303\~000,00 грн. За користування кредитом була встановлена процентна ставка в розмірі 12 % річних, з кінцевим терміном повернення кредиту не пізніше 26.06.2027 р. (п. 2.2, 2.3 договору). Відповідно до п. 6.2. кредитного договору, за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України , що діє у період прострочення, та нараховується щоденно, а також штраф 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу. Відповідно до п. 6.3., за використання кредиту не за цільовим призначенням позичальник сплачує банку штраф у розмірі 25 % від суми кредиту, використаної не за цільовим призначенням. Згідно п.п. 6.4. та п 6.5. кредитного договору, за невиконання прийнятих на себе зобовязань, передбачених п.п. 5.2.2., 5.2.4., 5.2.5. та п. 5.2.6. вищезазначеного договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 15 % від суми кредиту за кожний випадок невиконання. У випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 16% річних від простроченої суми. Як вбачається із додатку № 1 до договору про іпотечний кредит «Графік погашення кредиту» подальше погашення кредиту повинно було відбуватися у період з 27.06.2007 року по 26.06.2027 року шляхом сплати диференційних (класичних) платежів, які складаються із тіла кредиту у розмірі 250,00 доларів США, який виплачується рівними частинами, та відсотка, який нараховується на залишок заборгованості та із часом зменшується. З наданого суду розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 31.05.2013 року заборгованість позичальника [PERSON] за кредитним договором №24/22-07 від 27.06.2007 року становить: 404215,12 грн. з яких: за кредитом 50373,01 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 402631,47 грн.; неустойка - 198,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає 1583,65 грн. За заявою від 08.08.2016 року № 245, яка була прийнята до розгляду за ухвалою суд від 25.10.2016 року, представником позивача було збільшено позовні вимоги та зазначено, що станом на 01.08.2016 року сум боргу складає 1\~561\~749,06 грн., яка складається з наступного: за кредитом 1\~189\~032,72 грн. та за відсотками 372\~716,34 грн. Як вбачається із розрахунку заборгованості доданого до вищезазначеної заяви ця сума складається із заборгованості за кредитом в сумі 47\~932,22 доларів США та відсотків у розмірі 15\~024,92 доларів США. При цьому останнє погашення суми боргу було здійснено відповідачем у розмірі 10\~000 доларів США 13.03.2014 року, тобто після звернення до суду позивача із зазначеним позовом, тому строк позовної давності позивачем не пропущений. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобовязувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобовязувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Договором про іпотечний кредит № 24/22-07 від 27.06.2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобовязанні згідно ст. 516 ЦК України здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Пунктом 5.3.4 договору про іпотечний кредит передбачено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника протягом пяти днів з моменту укладення договору з цього приводу про особу нового кредитора. Суду надано повідомлення від 10.06.2013 року № PD 13.06/13-1 про заміну кредитора у зобовязанні, яке було направлене рекомендованим листом на адресу відповідача [PERSON], що підтверджується списком № 4449 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих поданих в МВПЗ Чернигів ТОВ «Кредитні ініціативи» та реєстром відправки кореспонденції від 01.08.2013 року. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заміна сторони у зобовязанні на позивача внаслідок передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) є правомірною та відповідає умовам договору про іпотечний кредит. В той же час, з документів, що знаходяться в матеріалах справи вбачається, що 03.07.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» і відповідачем [PERSON], в забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № 24/22-07 від 27.06.2007 р., було укладено іпотечний договір №178/23-2007, посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно п.п. 1.2, 1.3 іпотечного договору, [PERSON] передав банку в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею \~\~65,9кв.м., житловою площею 40,00 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Чорновола (вул.Дівоча), 7[ADDRESS], що належить [PERSON] на підставі права власності, що виникло внаслідок укладення договору купівлі-продажу, посвідченого 03.07.2007 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON], про що зроблено запис до реєстру за № 2210 та зареєстровано в державному реєстрі правочинів 03.07.2007 року за № 2190820. З листа №PD\~13.06/13-1 від 10.06.2013 року вбачається, що банк звертався з вимогою до відповідача щодо усунення порушення зобовязання та попереджено його про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання порушеного зобовязання, однак лист був проігнорований. Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Правові наслідки невиконання зобовязання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ст. 33 Закону України Про іпотеку, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 Закону України „Про іпотеку та п. 5.1 Іпотечного договору в Позивача виникає право звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частинами 1, 2 статті 589, частинами 1, 2 статті 590 Цивільного кодексу України, п. 5.1 Іпотечного договору передбачено, що у разі невиконання зобовязання забезпеченого іпотекою, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, взяті на себе зобовязання щодо сплати основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені Кредитним договором, позичальником не виконано. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої у справі за № 6-61цс15 (постанова від 27.05.2015 року) Положеннями частини першої статті 39\~Закону\~«Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39\~Закону\~«Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39\~Закону\~«Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-1080цс15 (постанова від 03.02.2016 року) відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.\~ Як зазначено у правовій позиції Верховного суду України у справі за № 6-1120цс15 (постанова від 04.11.2015 року) відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Крім того згідно з положеннями статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між\~\~іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Як зазначено у ст.. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону. Реалізація предмета іпотеки здійснюється у населеному пункті за місцем його розташування, а якщо предмет іпотеки перебуває за межами населеного пункту, його реалізація здійснюється у найближчому населеному пункті або районному центрі на території, на яку поширюються повноваження відділу державної виконавчої служби, на виконанні якого перебуває рішення суду, або виконавчий напис нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач має заборгованість перед позивачем за кредитним договором №24/22-07 від 27.06.2007 року станом на 01.08.2016 року у розмірі 1\~563\~342,71 грн., яка складається з наступного: за кредитом у сумі 47\~932,22 доларів США, що за курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 1\~189\~032,72 грн.; за відсотками у сумі 15\~024,92 доларів США, що за курсом НБУ на день проведення розрахунку складає 372\~716,34 грн. та по неустойці - 198,13 дол. США, що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку 31.05.2013 року складає 1 583,65 грн., тому наявні всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки: квартиру загальною площею 65,9 кв.м., житловою площею 40,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Чорновола (вул. Дівоча)[ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів, за початковою ціною, встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та, відповідно, задоволення позову. Суд також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої при розгляді справи № 6-483цс15 (постанова від 09.09.2015 року) 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує\~140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на\~ майно (відчуження без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію\~ цього Закону на період його чинності. Разом з тим рішення\~ суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню. Отже, в справі, яка переглядається, суди дійшли передчасного висновку про те, що з набуттям чинності Закону України\~«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» неможливо звернути стягнення на предмет іпотеки. Чинність цього Закону на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права. З огляду на викладене, суд зазначає, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію\~ цього Закону на період його чинності. Таке зупинення проводиться відповідним органом виконання судових рішень, а не судом. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі, а саме 23\~426,24 грн. судового збору.

Outcome: approved