Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач Обласне комунальне виробничо-експлуатаційне підприємство «Держпром» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 2157 грн. 25 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на підставі рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів від 27.12.1995 року №1032 Виробничо-експлуатаційному підприємству «ДЕРЖПРОМ» правонаступником якого є Обласне комунальне виробничо-експлуатаційного підприємства «Держпром» надано у постійне користування 1,6318 га землі в межах згідно з планом землекористування, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею від 04.07.1996 року (серія ХР -35-01-001499) для експлуатації та обслуговування адміністративних, житлових, виробничих та допоміжних будівель і споруд, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на прав постійного користування землею за №115. У зв'язку з добровільною відмовою від права користування частиною земельної ділянки, у постійному користуванні позивача залишилася земельна ділянка площею 1,0650 га за адресою: [ADDRESS]. Відповідні зміни у землекористуванні зазначені в Державному акті на право постійного користування землею (серія ХР-35-01-001499) за підписом начальника управління Держкомзему у м.Харкові. Відповідно до Рішення 5 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.04.2106 року №194/16 із користування позивача вилучена земельна ділянка площею 1,0650 га за його добровільною відмовою. (п.8 додатка №2 до рішення №194/16). Таким чином, державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ХР-35-01-001499 від 04.07.1996 року підтверджується, що позивач був постійним користувачем земельної ділянки площею 1,0650 га, за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування адміністративних, житлових, виробничих та допоміжних будівель і споруд у період з 26.02.2009 року по 19.04.2016 року. Позивач належним чином здійснював оплату земельного податку за користування земельною ділянкою за зазначеною адресою. Відомості про розмір земельного податку за 2013, 2014, 2015, 2016 років підтверджується податковими деклараціями з плати за землю за відповідний період. Відсутність заборгованості по сплаті земельного податку за користування даною земельною ділянкою підтверджується повідомленням Західної об'єднаної ДПІ м.Харкова ГУ ДФС в Харківській області від 11.04.2016 року №4203/10/20-33-12-04-14. Разом з тим, відповідно до відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56395477 від 31.03.2016 року позивачу стало відомо, що нежитлова будівля літ. «Б-1», загальною площею 133,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у м.Харкові належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі: договору купівлі-продажу №6228 від 20.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. (1/2 частки), договору купівлі-продажу №6232 від 20.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю (1/2 частки). Отже, відповідач, починаючи з 20.11. 2015 року є власником на праві приватної власності нежитлової будівлі літ. «Б-1», загальною площею 133,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач здійснює фактичне користування земельною ділянкою по [ADDRESS], у м.Харкові, починаючи з 20.11.2015 року, на якій розташована належна йому нежитлова будівля, за яке позивач, як постійний користувач зазначеної земельної ділянки, сплачував земельний податок. В судове засідання представник позивача за довіреністю не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити повністю та постановити у справі заочне рішення у разі неявки відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом направлення судових повісток рекомендованою кореспонденцією за останнім відомим місцем проживання відповідача. У відповідності до приписів ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи викладене, відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи , які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явились в судове засідання без поважних причин. Таким чином, суд вважає, що відповідач неодноразово не з'являлася в судове засідання без поважних причин, причини неявки суду не повідомляла, про час і місце судового засідання була повідомлена заздалегідь і належним чином . Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі змінами, внесеними Законом України "Про судоустрій та статус суддів " від 07 липня 2010 року № 2453-VI, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що на підставі Рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів від 27.12.1995 року №1032 Виробничо-експлуатаційному підприємству «ДЕРЖПРОМ» правонаступником якого є Обласне комунальне виробничо-експлуатаційного підприємства «Держпром» надано у постійне користування 1,6318 га землі в межах згідно з планом землекористування, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею від 04.07.1996 року (серія ХР -35-01-001499) для експлуатації та обслуговування адміністративних, житлових, виробничих та допоміжних будівель і споруд, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на прав постійного користування землею за №115. У зв'язку з добровільною відмовою від права користування частиною земельної ділянки, у постійному користуванні позивача залишилася земельна ділянка площею 1,0650 га за адресою: [ADDRESS]. Відповідні зміни у землекористуванні зазначені в Державному акті на право постійного користування землею (серія ХР-35-01-001499) за підписом начальника управління Держкомзему у м.Харкові. Згідно Рішення 5 сесії 7 скликання Харківської міської ради від 20.04.2106 року №194/16 із користування позивача вилучена земельна ділянка площею 1,0650 га за його добровільною відмовою. (п.8 додатка №2 до рішення №194/16). Таким чином, державним актом на право постійного користування земельною ділянкою ХР-35-01-001499 від 04.07.1996 року підтверджується, що позивач був постійним користувачем земельної ділянки площею 1,0650 га, за адресою: [ADDRESS], з цільовим призначенням (використанням) земельної ділянки - для експлуатації та обслуговування адміністративних, житлових, виробничих та допоміжних будівель і споруд у період з 26.02.2009 року по 19.04.2016 року. Позивач належним чином здійснював оплату земельного податку за користування земельною ділянкою за зазначеною адресою. Відомості про розмір земельного податку за 2013, 2014, 2015, 2016 років підтверджується податковими деклараціями з плати за землю за відповідний період. Відсутність заборгованості по сплаті земельного податку за користування даною земельною ділянкою підтверджується повідомленням Західної об'єднаної ДПІ м.Харкова ГУ ДФС в Харківській області від 11.04.2016 року №4203/10/20-33-12-04-14. Разом з тим, відповідно до відомостей Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №56395477 від 31.03.2016 року позивачу стало відомо, що нежитлова будівля літ. «Б-1», загальною площею 133,3 кв.м, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], у м.Харкові належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі: договору купівлі-продажу №6228 від 20.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. (1/2 частки), договору купівлі-продажу №6232 від 20.11.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю (1/2 частки). Відповідно до п.5 ст. 12 Закону України «про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року №1952-IV відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі. Таким чином, відповідач, починаючи з 20.11.2015 року є власником на праві приватної власності нежитлової будівлі літ. «Б-1», загальною площею 133,3 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач здійснює фактичне користування земельною ділянкою по [ADDRESS], у м.Харкові, починаючи з 20.11.2015 року, на якій розташована належна йому нежитлова будівля, за яке позивач, як постійний користувач зазначеної земельної ділянки, сплачував земельний податок. Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно до ст. 181 ЦК України, будівля як об'єкт цивільних прав пов'язується із земельною ділянкою, оскільки є неможливим переміщення будівлі без її знецінення. Набуття земельної ділянки відповідачем обумовлюється набуттям права власності на будівлю, розташовану на земельні ділянці, без якої існування будівель та їх використання є неможливим. До особи, яка набула право власності на нерухоме майно (нежитлову будівлю) це майно фізично переходить разом із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, оскільки з нею нерозривно пов'язане, тобто в даному випадку відбувається фактичне набуття (заволодіння) земельною ділянкою новим власником, розташованого на ній нерухомого майна. Таким чином, відповідач здійснює фактичне користування земельною ділянкою по [ADDRESS], у м.Харкові, починаючи з 20.11.2015 року, на якій розташована належна йому нежитлова будівля, за яке позивач, як постійний користувач зазначеної земельної ділянки, сплачував земельний податок. Тобто, суд погоджується з доводами позивача, що відповідач повинен компенсувати витрати позивача по сплаті земельного податку пропорційно площі нежитлової будівлі на зазначеній земельній ділянці, оскільки саме відповідач фактично користувався зазначеною земельною ділянкою. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Питання про розподіл понесени.Харків позивачем судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.88 ЦПК України. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1378 гривень, сплачені ним при поданні позовної заяви. На підставі викладеного і

Outcome: approved