Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до Державної казначейської служби України, Державного агентства рибного господарства України, Управління Державного агенства у Миколаївській області, в якому просив стягнути з державного бюджету на його користь: 16 483,00 грн в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди; 20 000 грн моральної шкоди; 13 796 грн (з них 13 028 грн за надання професійної правничої допомоги та 768,40 грн судового збору). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказав на те, що 25 листопада 2017 року працівниками поліції проведено обшук у магазині « [INFO] », який належить йому на правці власності. За результатами цього обшуку у позивача тимчасово вилучено дев`ять особин риби сімейства осетрових загальною вагою 65 кг, про що зазначено в протоколі обшуку. Надалі позивачу стало відомо, що 31 серпня 2017 року працівниками поліції проведено оперативну закупівлю та було вилучено дві особини риби сімейства осетрових загальною вагою 5,9 кг, що підтверджується відповідним протоколом. Зазначена риба передана на зберігання ТОВ «Интернаціоналист». Кримінальне провадження, передбачене частиною другою статті 364-1 КК України, стосовно позивача закрито. Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно позивача закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Тому, на думку позивача, тимчасово вилучена у нього риба не є незаконно добутим природним ресурсом або продуктом. У відповідь на його звернення до ТОВ «Интернаціоналист» з вимогою повернути належне його майно, тобто рибу, позивач отримав відмову. Зазначене підприємство вказало на те, що має право і обов`язок реалізувати вилучену у позивача рибу, як державне майно. З огляду на зазначене позивач вважає, що йому завдано матеріальних збитків у розмірі 16 483 грн та моральних на суму 20 000 грн. Посилаючись на приписи статтей 16, 23, 1166, 1167, 1174 Цивільного кодексу України позивач просить задовольнити його позов. У період з 26 березня 2019 року до 07 серпня 2019 року справа перебувала у провадження судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. З 08 серпня 2019 року до 09 жовтня 2019 року справа знаходилась на розгляді у суді апеляційної інстанції. З 06 по 11 листопада 2019 року справа за перебувала в провадженні судді Центрального районного суду м. Миколаєва Черенкової Н.П. Відповідно до протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями справу № 4910/2585/19 розподілено на суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 19.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі . 22 січня 2020 року від відповідача у справі - Державного агентства рибного господарства України, в якому він просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] . Представник Державного агентства рибного господарства України Франків Л.П. вказала на те, що за результатами оперативної закупівлі та обшуку, проведеного у магазині позивача «[INFO]» працівниками поліції вилучено рибу породи осетрових у кількості 11 особин загальною вагою 70,9 кг. Вилучена риба передана на зберігання ТОВ «Интернаціоналист», з яким ГУ ДФС у Миколаївській області та Миколаївським рибоохоронним патрулем на 2018 рік укладено відповідний договір від 05 лютого 2018 року № 01/1. Постановою від 29 січня 2018 року закрито кримінальне провадження №1201815010000066 стосовно [PERSON] . За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною другою статті 88-1 КУпАП, постановою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року у справі № 483/357/18 провадження у цій справі закрито у зв`язку з відсутністю у діях [PERSON] складу адміністративного правопорушення. Представник відповідача вказала на те, що майнова відповідальність передбачена статтею 1166 Цивільного кодексу України можлива за умови завдання такої шкоди фізичній чи юридичній особі незаконним рішенням, діями чи бездіяльністю органу державної влади. У даному випадку Миколаївським рибоохоронним патрулем жодних рішень щодо вилучених у позивача слідчим відділом Очаківського ВП ГУНП у Миколаївській області не приймалося, окрім передачі вилученої риби на зберігання до ТОВ «Интернаціоналист». Рішення про реалізацію вилученої у позивача риби також прийнято не Миколаївським рибоохоронним патрулем. Щодо вимог позивача про стягнення на його користь моральної шкоди, то на думку представника Державного агенства рибного господарства України, позивачем не надано будь-яких доказів завдання позивачу такої шкоди. За таких обставин, просить постановити рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю. Від представника Управління Державного агенства рибного господарська у Миколаївській області Шилов В.Ю. надійшов відзив на позов [PERSON] , в якому він просить відмовити у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі. Представник Шилов В.Ю. зазначив, що Управління Державного агенства рибного господарства у Миколаївській області є відокремленим підрозділом Державного агенства рибного господарства України та не є юридичною особою в розумінні статті 81 Цивільного кодексу України. У своїй позовній заяві позивач не надає доказів придбання ним риби породи осетрових, не зазначає кількість цієї риби та її вартість. Постанова про закриття кримінального провадження від 27 грудня 2018 року № 12018150100000481 є додатковим доказом відсутності вини посадових осіб Миколаївського рибоохоронного патруля. Державний інспектор Ужеловський В.В. вчинив дії з конфіскованим майном позивача у межах та рамках законодавства та правомірно передав її на зберігання до ТОВ «Интернаціоналист». Надалі 19 квітня 2018 року згідно актів №№ 1,2 опису, оцінки та передачі майна вилучена у позивача риба перейшла у власність держави. При цьому рішення про реалізацію риби приймалося комісіє, утвореною відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1340 від 25 серпня 1998 року. З огляду на зазначене Миколаївський рибоохоронний патруль фактично не мав можливості виконати судове рішення у справі № 483/357/19 щодо повернення вилученого у позивача майна. У разі відсутності майна відшкодування його вартості здійснюється відповідно до підпункту 6 пункту 9 розділу VI Бюджетного кодексу України. Також представником Шиловим В.Ю. вказано на те, що Управління Державного агенства рибного господарства є неналежним відповідачем у даній справі. Надалі від представника позивача - адвоката Стинки С.О. надійшло клопотання про виключення Державного агенства рибного господарства України та Управління Державного агенства рибного господарства у Миколаївській області з кола відповідачів у цій справі. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 червня 2020 року закрито підготовче провадження по справі . Задоволено клопотання представника позивача та виключено з кола відповідачів Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області та Державне агенство рибного господарства України, та залучено цих осіб у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача. У задоволенні клопотання представника відповідача Управління Державного агентства рибного господарства у Миколаївській області про заміну неналежного відповідача - відмовлено. У судове засідання 21 жовтня 2020 року позивач та його представник не з`явилися, представник позивача подав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та участі позивача. Від Управління Державного агенства рибного господарства у Миколаївській області надійшла заява, в якій зазначено, що проти ухвалення судом заочного рішення ця третя особа не заперечує. Представники відповідача Державної казначейської служби України та третьої особи Державного агенства рибного господарства України у судове засідання 21 жовтня 2020 року не з`явилися, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином. Зважаючи на думку позивача, його представника та необхідність дотримання визначених Цивільним процесуальним кодексом України строків розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та третіх осіб за наявними у справі доказами. Вивчивши доводи позову та дослідивши матеріали справи судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Позивач [PERSON] є фізичною особою підприємцем, видами діяльності якого є: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. Зазначене підтверджується копіями свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця та свідоцтва платника єдиного податку, наявними у матеріалах справи. 31 серпня 2017 року оперуповноваженим УЗЕ в Миколаївській області ДЗЕ НП України капітаном поліції Кротовим І.В. здійснено контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, що підтверджується копією відповідного протоколу. За результатами здійсненого контролю у магазині « [INFO] », який належить на праві власності позивачу (2/3 частки), здійснено закупівлю риби виду осетрових у кількості 2 штуки. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 17 листопада 2017 року у справі № 480/2107/17 дозволено проведення обшуку усіх приміщень магазину « [INFO] », у томі числі господарського та побутового призначення, розташованого за адресою [ADDRESS] . На виконання цієї ухвали слідчим СВ Очаківського ВП ГУ НП в Миколаївській області проведено обшук про що складено відповідний протокол. За результатами обшуку у позивача вилучено, зокрема, 9 особин риби породи осетрових вагою 65 кг. Надалі риба породи осетрових, добута за результатами оперативної закупівлі (2 особини вагою 5,9 кг.) актом прийому-передачі від 22 лютого 2018 року, а риба добута під час обшуку (9 особин вагою 65 кг.) актом прийому-передачі від 09 березня 2018 року слідчим Кесар М.В. передана державному інспектору відділу охорони водних ресурсів Миколаївського рибоохоронного патруля Ужеловському В.В. Постановою слідчого СВ Очаківського ВП ГУНП в Миколаївській області Кесар М.В. від 20 лютого 2018 року кримінальне провадження № 12018150100000066 від 29 січня 2018 року за фактом здійснення [PERSON] збуту та зберігання майна завідомо здобутого злочинним шляхом, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого статтею 198 КК України. За результатами розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею частиною другою статті 88-1 КУпАП, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності, передбаченої цією статтею, закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (постанова Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року, провадження № 3/483/155/2018). Листом від 12 квітня 2018 року № 1-3-01/360-18 на запит адвоката Стинки С.О. повідомлено, що відповідно до накладних № 8 від 23 лютого 2018 року та № 9 від 09 березня 2018 року вилучена у [PERSON] риба породи осетрових у кількості 11 особин загальною вагою 70,9 кг передані на зберігання та реалізацію ТОВ «Интернаціоналіст», яке є підприємством, що входить до Єдиного реєстру суб`єктів господарювання, які можуть здійснювати реалізацію безхазяйного майна та майна, що переходить у власність держави, на 2018 рік. 17 травня 2018 року [PERSON] звернувся до ТОВ «Интернационалист» із заявою про виконання постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року, провадження № 3/483/155/2018 в частині повернення йому вилученої риби породи осетрових. Однак вилучена риба позивачу повернута не була у зв`язку із її реалізацією. Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління СБ України в Миколаївській області від 27 грудня 2018 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 07 червня 2018 року № 12018150100000481, закрито у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб Миколаївського рибоохоронного патруля та ТОВ «Интернационалист» складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 382 КК України на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд виходить із такого. Предметом спору у даній справі є право позивача на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої йому внаслідок неповернення відповідно до постанови Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року у справі №3/483/155/2018 вилученої риби породи - осетрових, в кількості 9 штук загальною вагою 65 кг та в кількості 2 штук загальною вагою 5,9 кг, яка передана на зберігання інспектору відділу охорони водних ресурсів Миколаївського рибоохоронного патруля Ужеловському В.В. У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно достатті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Статтею 56 Конституції України передбачено, що держава закріплює право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Виходячи з положень ч.2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено також у статях 56, 62 Конституції України, статтях 1167, 1176 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до статті 1, пункту 1 статті 6 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Статтею 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, який не суперечить засадам цивільного законодавства. Способами захисту є зокрема відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоду завдано не з його вини. Правові підстави відшкодування шкоди завданої органом державної влади та його посадовою або службовою особою наведені у статтях 1173 та 1174 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини першої статті 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України). Верховний Суд у постановах від 17 грудня 2018 року у справі № 641/2048/17 та від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 зазначив, що статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльність цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. З матеріалів справи слідує, що вилучена у [PERSON] під час оперативної закупки та обшуку риба породи осетрових у кількості 11 особин загальною вагою 70,9 кг, відповідно до актів прийому передачі від 22 лютого 2018 року та від 09 березня 2018 року передана слідчим Кесар М.В. державному інспектору Ужеловському В.В . Вказана риба перебувала на зберіганні ТОВ «Интернационалист» та надалі була реалізована. З огляду на відсутність обставин, які зумовили вилучення у позивача товару, а саме закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частини другої статті 364-1 КК України та закриття справи про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за статтею 88-1 КУпАП, вилучена у позивача риба породи лососевих у означеній вище кількості підлягає поверненню. Про необхідність такого повернення зазначено в постанові Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2018 року у справі № 3/483/155/2018. З матеріалів справи слідує, що риба породи лососевих у кількості 11 особин загальною вагою 70,9 кг позивачу повернута не була. Відтак у даному випадку має місце протиправна бездіяльність посадових осіб щодо повернення вилученої у позивача риби. Така бездіяльність органу державної влади мала своїм наслідком завдання [PERSON] майнової шкоди, яку він визначає як вартість вилученої у нього риби у сумі 16 483,90 грн. Від відповідача та третіх осіб заперечень щодо розміру завданої позивачу майнової шкоди із надання відповідних доказів до суду не надійшло, за такого суд погоджується з визначеним розміром вартості втраченої риби, визначеної на підставі ринкової ціни українського осетрового підприємства ТОВ "ОАЗИС Бисан" . З огляду на зазначене суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення на користь [PERSON] за рахунок державних коштів Державного бюджету України матеріальної шкоди у розмірі 16 483 грн 90 коп. Оскільки суд дійшов висновку про наявність протиправної бездіяльності державного органу щодо повернення вилученої у позивача риби, то задоволенню підлягають і позовні вимоги [PERSON] про стягнення на його користь моральної шкоди. Відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Правовідносини, що виникають із заподіяння позадоговірної моральної шкоди, регулюються статтями 23, 1167 ЦК України, зі змісту яких випливає, що моральна шкода компенсується лише винною особою. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, з урахуванням вимог позивача в частині стягнення на його користь моральної шкоди, яка завдана позивачу внаслідок протиправної бездіяльності державного органу щодо повернення вилученої у нього риби, та пов`язана з розладом нормального життя позивача, нервовою напругою та переживаннями пов`язаними з неповерненням вилученого у нього товару протягом тривалого періоду (з травня 2018 року), зверненням до суду за захистом порушених прав, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом, суд дійшов висновку, що в розрізі даного спору на користь позивача за рахунок коштів Державного бюджету України має бути відшкодована на користь позивача моральна шкода, яку суд визначає в розмірі 5 000,00 грн. У своїй позовній заяві позивач просить стягнути на його користь 13 028 грн за надання професійної правничої допомоги та 768 грн 40 грн витрат на сплату судового збору. Відповідно до приписів частини 1 та 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. В свою чергу до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (частина 3 статті 133 ЦПК України). У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Так, відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи та вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають частковому задоволенню. Відповідно до звіту з розрахунком витрат на професійну правничу допомогу, наданого адвокатом Стинкою С.О., сума яку позивач сплатив за правову допомогу під час розгляду цієї справи складає 3348 грн 40 коп. Така сума витрат на правову допомогу на думку суду є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом позивачу обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Зазначена сума підлягає стягненню за рахунок коштів Державного бюджету України. Кошти, витрачені позивачем на правову допомогу у розмірі 9 679 грн 60 коп. стягненню не підлягають, оскільки ці витрати не пов`язані з розглядом цивільної справи № 490/2585/19, а були понесені позивачем під час здійснення досудового розслідування. В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з урахуванням необхідності задоволення позову, за рахунок коштів Державного бюджету України слід стягнути судовий збір, сплачений позивачем за подачу позову у сумі 768 грн 40 коп.

Outcome: approved