Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

У вересні 2016 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником домоволодіння №21-а по вул.Блажевича в м.Маріуполі. У зазначеному будинку зареєстрована відповідачка - його дружина [PERSON], яка з жовтня 2014 року не проживає у зазначеному будинку, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні житла. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Просив визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, вул. Блажевича буд. 21-а. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не зявилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 03 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №6283 та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №546180 встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки, розташованих в м.Маріуполі по вул.Блажевича, 21-а. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння №21-а по вул.Блажевича в м.Маріуполі, а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що повязані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, що відповідачка по справі [PERSON] зареєстрована в домоволодінні №21-а по вул.Блажевича в м.Маріуполі. Відповідно до відмітки паспорту позивача серії ВС №125708, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 26 січня 2015 року. Згідно акту обстеження №41, складеного 03 вересня 2016 року комісією Комітету самоорганізації населення «Азовьє» встановлено, що [PERSON] зареєстрована в домоволодінні №21-а по вул.Блажевича в м.Маріуполі, однак з жовтня 2014 року не проживає. На момент перевірки особистих речей [PERSON] в будинку не виявлено. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в в [INFO] понад один рік, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved