Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідача про надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України без згоди та супроводу батька. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те,що між нею та відповідачем [PERSON] 12.10.2010 року укладено шлюб, від якого вони мають спільного сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2009 року даний шлюб розірваний. У зв'язку з ухиленням відповідача від утримання сина, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року з відповідача були стягнуті аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Після розірвання шлюбу між сторонами батько дитини приймав пасивну участь у вихованні сина, практично не спілкувався з дитиною, не цікавився його здоровям, інтересами та дозвіллям. У січні 2018 року [PERSON] звернулася до відповідача з проханням надати нотаріально оформлену згоду на поїздку їх спільного сина [PERSON] до родичів з метою оздоровлення та спілкування до Російської Федерації за адресою: Пермський край, [ADDRESS], у період з 01.07.2018 року по 31.08.2018 року у супроводі матері [PERSON]. Незважаючи на прохання відповідач відмовив надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон і припинив спілкування з позивачкою. У звязку з цим [PERSON] змушена була звернутися до нього офіційно через приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], шляхом передачі заяви, в якій було зазначено прохання зявитися [PERSON] 09.02.2018 року о 10-00 годині до нотаріальної контори за адресою: м.Дніпро, вул.В.Жуковського,1 для підписання згоди на поїздку сина [PERSON] до родичів у Російську Федерацію, з метою оздоровлення та спілкування у супроводі матері. Оскільки відповідач у призначений час до нотаріальної контори не зявився, тому позивачка звернулася до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області із позовом до відповідача про надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України без згоди та супроводу батька, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька. Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.04.2018 року справа №183/2104/18, за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області, про надання дозволу на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України без згоди та супроводу батька, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, була передана за підсудністю, відповідно до п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 31.05.2018 року по даній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. 02.07.2018 року у ході розгляду даної справи позивачем [PERSON] було подано заяву про зміну предмета позову, в якій позивачка просить суд змінити первісні позовні вимоги і залишити їх лише в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька. Також позивачка надала докази підтвердження направлення копії заяви про зміну предмету позову і відповідачу. Позивачка у судове засідання 20.07.2018 року не з'явилася, надала суду письмову заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, справу просила слухати за її відсутності, проти постановлення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач у судові засідання 18.06.2018 року на 12-00 год., 22.06.2018 року на 10-40 год., 09.07.2018 року на 12-00 год. та 20.07.2018 год. на 10-30 год. жодного разу не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавав, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України та шляхом направлення судових повісток, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи Орган у опіки та піклування виконавчого комітету Новомосковської міської ради [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву з проханням слухати справу без його участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 12.10.2010 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, в якому народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ № 181133, актовий запис № 690 від 07.05.2008 року. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.12.2009 року даний шлюб розірваний. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18.11.2015 року з відповідача були стягнуті аліменти у розмірі 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 01 лютого 2018 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про передачу [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], що зареєстрований за адресою: [INFO], заяву з проханням зявитися до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] 09.02.2018 року о 10-00 годині для підписання згоди на поїздку малолітнього сина [PERSON], [INFO], до родичів з метою оздоровлення до Російської федерації за адресою: Російська Федерація, Пермський край, [ADDRESS], в період із 01.07.2018 року по 31.08.2018 року. Як зазначено в позові та не спростовано відповідачем, він 09.02.2018 року до приватного нотаріуса ДМНО [PERSON] для підписання вказаної згоди не зявився. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка має намір та бажання оздоровити дитину та здійснити з малолітнім сином [PERSON], [INFO], поїздку до родичів у Російську Федерацію до свого дядька, однак нотаріально посвідченого дозволу на перетин кордону у її супроводі без згоди батька, не має. Родинні стосунки між позивачкою [PERSON] та [PERSON], до якого позивачка бажає здійснити поїзду до Російської Федерації разом зі своїм сином, доведені та підтверджуються наступними доказами: копією свідоцтва про народження [PERSON], серії IV-КИ № 403698 від 22.04.1985 року; копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії ІІІ-КИ № 254590 від 22.04.1985 року; копією свідоцтва про народження [PERSON], серії І-ЯР №500071 від 01.06.1957 року; копією свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], серії І-КИ № 495804 від 08.09.1981 року; копією свідоцтва про народження [PERSON] від 18.01.1965 року. Проживання дядька позивачки [PERSON] за адресою: Російська Федерація, Пермський край, [ADDRESS], підтверджується належним чином завіреною довідкою місця проживання [PERSON], [INFO], та копією свідоцтва про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: Російська Федерація, Пермський край, [ADDRESS], від 08.04.2009 року, відповідно до якої [PERSON] є власником даної квартири. Відповідно до\~статті 51 Конституції України\~турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обовязком батьків. Принцип загальної рівності відповідальності обох батьків за виховання дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини, проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обовязків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватись незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Відповідно до\~статті 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сімї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами\~Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. \~Правилами перетинання державного кордону, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. №7 (в редакції від 04.07.2018 року) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема,на підставі рішення суду\~ про\~ надання\~ дозволу\~ на\~ \~виїзд \~ з\~ \~України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування її думки щодо питань, які стосуються її життя. Зокрема, відповідно до положень ст.12 ч.І Конвенції ООН від 20 листопада 1989 р. "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 p.), держави-учасниці забезпечують дитині, здатній з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. На теперішній час відповідач не надав дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за межі України, що порушує права як позивачки, з якою проживає неповнолітня дитина, так і самого неповнолітнього. Відповідачем не надано доказів та обґрунтування відмови щодо надання дозволу на виїзд сина за межі України, наприклад: наміру на зміну місця проживання дитини разом з ним, заперечення у зв'язку з бажанням постійно спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні, чи будь-яких інших доказів, які в свідчили про обставини, що перешкоджають тимчасовому виїзду дитини разом з матір'ю за кордон. За встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги таким, що підлягають задоволенню. Виходячи з принципу розумності та справедливості, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, який без надання на теперішній час згоди батька не може перетинати кордон при в'їзді та виїзді з України, приймаючи до уваги безпідставне нехтування батьком своїх обов'язків щодо утримання дитини та прийняття участі в його вихованні та навчанні, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає надати позивачці дозвіл на тимчасовий виїзд неповнолітнього сина [PERSON], 21.04.2008 року, за межі України, а саме до Російської Федерації за адресою: Пермський край, [ADDRESS], без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON], у період з дня набрання чинності даним рішенням до 31.12.2018 року. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати у розмірі 704,80 гривень покласти на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved