Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовними вимогами до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку Позовні вимоги мотивує тим, що вона є матірю [PERSON], [INFO]. З батьком дочки, [PERSON], вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, хоча спільно проживала 15 років. За їхньою спільною заявою, поданою до органу реєстрації на підставі ст. 125 СК України [PERSON] визнав себе батьком дитини. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства, їхня спільна дочка - [PERSON] проживає з нею, а тому вона зверталася до відповідача з проханням матеріально підтримувати дочку та в добровільному порядку надавати кошти на її утримання, однак [PERSON] цього не робить. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] двічі в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, своєчасно, за зареєстрованим місцем проживання. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, заслухавши позивачку, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] видно, що її батьком є відповідач [PERSON], а матірю позивачка [PERSON] (а.с.3). Позивачка ствердила, що відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дочки, хоча має можливість таку допомогу надавати, оскільки має постійне місце роботи, а також додаткові заробітки, інших аліментних зобовязань не має. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у ч. 2 ст.51 Основного Закону зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини/аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері , батька і /або/ у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи матеріальне становище відповідача, стан здоров'я та матеріальне становище дитини, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення аліментів слід задовольнити та призначити стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення нею повноліття. На підставі наведеного,

Outcome: approved