Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь 7632,90 грн. завданої шкоди та судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 12.01.2018 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Renault», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 15.02.2018 [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» за полісом обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК /6957128. Між [PERSON] та ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 10074, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , у зв`язку з чим 14.02.2018 ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 57602,62 грн. 13.07.2018 ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» у розмірі 49969,72 грн. Таким чином, страховик набув право на звернення з вимогою до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та виплаченого страхового відшкодування на підставі ст. 1194 ЦК України. У зв`язку з цим ТДВ «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» зверталось до [PERSON] з вимогою про відшкодування шкоди в розмірі 7632,90 грн., що становить різницю між фактичним розміром шкоди (страховою виплатою, здійсненою «ТДВ «СК «Віді - Страхування») та страховою виплатою, здійсненою ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група». Однак у добровільному порядку відповідачем не здійснено відшкодування завданої шкоди, а тому позивач змушений звернутися до суду зданим позовом. Представник позивача Грушко Є.В. в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд розглянув справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В ч. 1 ст. 5 ЦПК України вказано, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та таке підтверджується наявними у справі доказами, що 12.01.2018 в м. Києві на перехресті вул. Жилянська та пл. Перемоги відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Renault» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2018 [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Дана постанова суду набрала законної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрали законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», розглядаючи позов, який випливає зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Отже, вчинення [PERSON] зазначеного вище адміністративного правопорушення перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді механічних пошкоджень автомобіля марки «Ford Fiesta», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який належить йому та на праві власності та який на час дорожньо - транспортної пригоди був застрахований (повне Каско) у ТДВ «СК «Віді - Страхування», що стверджується договором добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 10074 від 04.11.2017/а.с. 6-11/. За заявою [PERSON] від 08.02.2018 ТДВ «СК «Віді - Страхування» на підставі страхового акту № 1245 від 09.02.2018, виходячи з рахунку № КМдС-0002319 від 07.02.2018, рахунку № КМдС-0002180 від 06.02.2018, квитанції № 10 від 06.02.2017, акту виконаних робіт № КМдС-001449 здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 57602,62 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 4301 та № 4302 від 14.02.2018, і тим самим відшкодувало власнику автомобіля «Ford Fiesta» завдану внаслідок ДТП шкоду /а.с.20-22/. Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Renault» д.нз. [NUMBER] , [PERSON] була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група», позивач звернувся до ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, яке здійснило виплату в межах ліміту відповідальності за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів № АК/6957128 в розмірі 49969,72 грн., що стверджується копією виписки про надходження коштів ТДВ «СК «Віді - Страхування» станом на 13.07.2018 /а.с.43/. Таким чином, різниця між нарахованою сумою страхової виплати та виплаченою складає 7632,90 грн. Разом з тим, ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за задані збитки (суброгація). Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Частиною 1 ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто, з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Відповідно до ч. 9.1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частиною 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі ст. 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, з аналізу вищенаведених норм суд приходить до переконання, що ТДВ «СК «Віді - Страхування» набуло право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди, в даному випадку [PERSON] , оскільки ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» відшкодувало шкоду, завдану в результаті ДТП, в сумі 49969,42 грн., хоча сума страхового відшкодування становила 57602,90 грн., тобто, ПрАТ «Страхова компанія» Українська страхова група» здійснило виплату страхового відшкодування у меншому розмірі, ніж фактично понесені позивачем витрати, а тому різниця недоотриманих коштів покладається на винну особу - відповідача [PERSON] Позивачем на адресу відповідача двічі надсилались вимоги про відшкодування шкоди: 13.12.2018 за вих. № 15/04/8.10/370-18 та 31.07.2018 за вих. № 15/04/8.10/212-18, а саме: різниці між фактичним розміром завданої шкоди, що становить 57602,62 грн., та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), здійсненою ПрАТ «СК «Українська страхова група», в сумі 49969,72 грн., що становить 7632,90 грн. Однак у добровільному порядку відповідачем відшкодування шкоди в розмірі 7632,90 грн. не здійснено. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. На підставі вищенаведеного, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТДВ «Страхова компанія «Віді - Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позов, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача сплачений та документально підтверджений позивачем судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

Outcome: approved