Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

Публічне Акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (далі банк) звернулось в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту в сумі 12\~244,95 доларів США. В обґрунтування вимог банк вказує, що 07.07.2008 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № TECNGA [NUMBER], згідно умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 13\~386,79 доларів США на споживчі цілі,із сплатою 1,25 % на місяць у строк до 07.07.2028 року. Посилаючись на те, що відповідачка не виконує взяті на себе зобовязання, просить позов задовольнити та стягнути із боржника суму заборгованість по кредиту. У судовому засіданні представник банку [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, зіславшись на вимоги викладені у заяві. Представник відповідачки позов не визнав та вказав, що відповідачка згідно умов договору кредиту коштів не отримувала та будь-яких коштів на погашення кредиту не здійснювала. Зокрема, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що підтверджують факт отримання [PERSON] коштів та внесення коштів по сплаті кредиту. Посилаючись на наведене, просить відмови у задоволенні позову. Судом встановлено, що 07 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № TECNGA [NUMBER], згідно умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти у вигляді не поновлювальної лінії в розмірі 13\~386,79 доларів США на споживчі цілі,із сплатою 1,25 % на місяць, з кінцевим строком повернення до 07.07. 2028 року. Відповідно до умов п. 8.1 кредитного договору, відповідачка зобовязалась погашати заборгованість за кредитом щомісячними платежами з 10 по 12 число кожного місяця у сумі 172,12 доларів США. Згідно умов п. 8. 2 договору, для виконання договору банк відкрив позичальнику рахунок за № 290990559233598. Положеннями п. 8.4 договору сторони погодили, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн. З виписки по рахунку [PERSON] за № 29099059233598 за період з 08.07.2008 року по 02.06.2015 року встановлено, що відповідача своєчасно та в повному розмірі не вносила щомісячні платежі, останній платіж здійснила 14 травня 2014 року. Починаючи з 14.04.2014 року по даний час будь-яких платежів по кредиту не здійснювала . З розрахунку заборгованості по кредиту вбачається, що станом на 08.12.2014 року має місце заборгованість по кредитну на загальну суму 12\~244,95 доларів США, з яких: 10\~163,30 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 1013,15 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 242,19 заборгованість по комісії за користування кредитом; 227,88 дол.США- пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, а також нараховані банком штрафи за неналежне виконання зобовязання у розмірі 16,11 дол.США (фіксована частина) та 582,33 дол. США (процентна складова). Згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк», погодженого Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради від 17.07.2009 року та витягу із статуту банку встановлено, що відбулась зміна найменування ЗАТ на ПАТ, яке є правонаступником всіх прав та обовязків ЗАТ КБ «ПриватБанк». Згідно офіційного розпорядження Національного банку України станом на 03.06.2015 року офіційний курс гривні до долара США становить 2107,0818 за 100 доларів США. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 07.07.2008 року [PERSON],згідно договору кредиту від 07.07.2008 року отримала у банку в кредит кошти у розмірі 13\~386,79 доларів США, що підтверджується копією договору підписаним самою [PERSON], чого остання не заперечила. З виписки по рахунку [PERSON] встановлено, що остання у період з 07.07.2008 року по 14.05.2015 рок здійснювала платежі по погашення кредиту. Починаючи з травня 2014 року відповідачка платежів по сплаті кредиту не здійснювала, внаслідок чого утворилась заборгованість на загальну суму 12\~244,95 доларів США, з яких: 10\~163,30 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 1013,15 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 242,19 заборгованість по комісії за користування кредитом; 227,88 дол.США- пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, а також нараховані банком штрафи за неналежне виконання зобовязання у розмірі 16,11 дол.США (фіксована частина) та 582,33 дол. США (процентна складова). Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з [PERSON] в користь банку заборгованості по договору кредиту від 07.07.2008 р. на загальну суму 12\~244,95 доларів США, що еквівалентно 258\~011,00 грн. станом на 03.06.2015 року( 12\~244,95*21,070818), з яких: 10\~163,30 доларів США заборгованість по тілу кредиту, 1013,15 дол.США заборгованість по відсотках за користування кредитом, 242,19 заборгованість по комісії за користування кредитом; 227,88 дол.США- пеня за несвоєчасне виконання зобовязання, а також нараховані банком штрафи за неналежне виконання зобовязання у розмірі 16,11 дол.США (фіксована частина) та 582,33 дол. США (процентна складова). Суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що відповідачка коштів згідно укладеного договору оренди не отримувала та будь-яких платежі по договору не здійснювала, з огляду на наступне. За приписами ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинним документом вважається документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України № 566 від 30.12.1998р. (зі змінами та доповненнями), є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії. Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003р. N 254, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2003 р. за № 559/7880, визначено перелік первинних документів, які складаються банками залежно від виду операції, та їх обов'язкові реквізити. Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою, та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій. До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України. Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа. Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З огляду на наведене, банківська виписка з рахунку відповідача є належними доказами в розумінні ст.ст. 33-34 ЦПК України, тому приймається до уваги судом, що підтверджує факт здійснення операцій між банком та відповідачем у цій справі, виконання Банком у повному обсязі своїх зобов'язань за договором, надання відповідачці кредиту у відповідному розмірі та не виконання відповідачем зобов'язань за договором. Безпідставними також є твердження відповідачки про те, що вона не отримувала кредитних коштів згідно даного договору кредиту як на підставу відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з вимогами ст. 1051 ЦК позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Отже, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з вимогами ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. На підтвердження укладення договору кредиту позивач представив суду договір кредиту, який підписаний [PERSON] та виписку по рахунку відповідачки. До того ж сама відповідачка не заперечувала підписання нею кредитного договору . Крім цього, з розрахунку заборгованості за кредитним договором та виписки по рахунку вбачається, що [PERSON] здійснювала платежі на погашення заборгованості за цим договором протягом 2008-2014 років. Більше того, позову щодо оспорення договору кредиту відповідачка суду не подавала. Положенням ст. 204 ЦК закріплено презумпцію правомірності правочину, зокрема, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, відповідачем не представлено, а судом не здобуто жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача та спростування його доводів. Крім того, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесенний ним та документально підтверджений судовий збір у розмірі 1900 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved