Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-07 00:00:00

Позивач через свого представника звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою, яка була збільшена в процесі судового розгляду, про захист прав споживачів з вимогою до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - (далі по тексту ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») про повернення депозитних коштів в розмірі 30000,00 дол. США, стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1193,42 дол. США та витрат на правову допомогу в розмірі 17539,20 грн. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона є споживачем послуг банку у відповідності до договору банківського строкового вкладу, згідно з яким позивач внесла на депозит 30000,00 дол. США строком до 14.03.2014 року. По закінченню терміну договору, позивач виявила бажання отримати свої кошти, однак банк в свою чергу не виконав своїх обов'язків у зв'язку з припиненням діяльності банку на території АР Крим. У зв'язку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором позивач просила стягнути депозитний вклад у розмірі 30000,00 дол. США з урахуванням 3% річних у розмірі 1193,42 дол. США та витрати на правову допомогу в розмірі 17539,20 грн. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року позовні вимоги [PERSON] до Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» про повернення депозитних коштів та відшкодування збитків задоволено у повному обсязі. Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 20.04.2016 року апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року залишено без змін (а.с.102-106 Том І). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21.12.2016 року рішення Деснянського районного суду м. Києва від 28.12.2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20.04.2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.147-150 Том ІІ). При новому розгляді справи 14.03.2017 року в судовому засіданні представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с. 157 Том ІІ), в редакції яких представник позивача просив стягнути з відповідачаПублічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на користь позивача депозитний вклад за договором №SAMDN25000733799642 від 14.03.2013 року у розмірі 30000,00 дол. США, 3% річних в розмірі 2532,33 дол. США та понесені нею судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 22958,41 грн. В судовому засіданні 08.09.2017 року представник позивача збільшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що вимоги позивача обґрунтовані наявністю між нею та відповідачем договору банківського вкладу №SAMDN25000733799642 від 14.03.2013 року, згідно з умовами якого позивач передала відповідачу для розміщення на депозитному вкладі грошові кошти в сумі 30000,00 дол. США, що підтверджується квитанцією № 26 від 14.03.2013 року.Будь які порушення умов договору або вимог чинного законодавства з боку Банку відсутні. У позивача наявні: оригінал договору банківського вкладу №SAMDN25000733799642 від 14.03.2013 року, засвідчений підписом працівника банку та, відповідно до пункту 1.1.3.2.30. Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», - роздрукованим на папері зображенням електронного зразка відбитка механічної печатки банку; оригінал квитанції №26 від 14.03.2013 року, який виготовлено на фірмовому термопанері ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», що на зворотному боці містить рекламу послуги «Приват24». На лицьовому боці вказаної квитанції містяться всі необхідні реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію (ПРИВАТБАНК), дата здійснення операції (14.03.2014 року), платник ([PERSON].), сума касової операції (30000,00 USD), призначення платежу (До вкладу договір SAMDN25000733799642), фізичний та електронний цифровий підпис касира (ЭЦП: АСR000000047017315). Позивач на момент укладення договору №SAMDN25000733799642 вже близько 10 років була клієнтом НАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Оскільки за ці всі роки в неї не виникало жодних проблем з обслуговуванням в цьому банку, а згідно з наведеними вище Правилами касового обслуговування клієнтів ПАТ КБ «Приватбанк» засвідчення касових документів «живою» печаткою керівника відділення відбувається лише за вимогою клієнта - позивач такої вимоги не висувала. Таким чином укладення договору банківського вкладу та внесення на його підставі коштів в касу відповідача підтверджується належними та допустимими доказами. Крім того, у порушення вимог законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 30.12.1998 року № 566, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 01.06.2011 року № 174, пунктів 2, 5. 6 розділу 11 Правил формування та ведення баз даних про вкладників, затверджених рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.07.2012 року № 3, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58, 59, 64 ЦПК України, відповідач не надав доказів, які б свідчили про те, що між позивачем та відповідачем не укладався договір банківського вкладу, не відкривався рахунок за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням тощо. Не доведення відповідачем відсутності факту укладання з позивачем договору банківського вкладу є підставою для задоволення позову про стягнення коштів, внесених в касу відповідача на підставі такого договору. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила в задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що матеріали справи не містять належним чином завіреної копії договору банківського вкладу та відсутня квитанція про внесення грошових коштів. Також зазначає, що на окупованій території АРК орган країни окупанта - АНО «ФЗВ» здійснює виплати вкладникам ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», договори якими були укладені з філією Кримське ГРУ «ПРИВАТБАНК», тому необхідно перевірити обставини щодо можливого звернення позивача до АНО «ФЗВ» за отриманням компенсаційних виплат та до судів Російської Федерації. Необґрунтованим вважає застосування штрафних санкцій у вигляді стягнення 3% річних. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до умов договору укладеного між сторонами відповідач зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Суд також вважає, що в даному випадку правовідносини, що виникли із договору банківського вкладу, підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки дані правовідносини пов'язані з наданням фінансових послуг і захистом інтересів споживачів фінансових послуг, відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а також це питання роз'яснено і п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ за позовами про захист прав споживачів». Даний спір між сторонами виник з цивільних правовідносин, які регулюються ст.ст. 15, 23, 526, 626, 611,1058-1061, 1074, 1167 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживача», Законом України «Про банки та банківську діяльність». Згідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 14.03.2013 року за місцем знаходження філії - Кримського регіонального управління ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» уклала з відповідачем договір №SAMDN25000733799642 банківського строкового вкладу «Стандарт на 12 міс.» і згідно умов цього договору внесла в касу цього банку 30000,00 доларів США. На виконання умов договору, позивачем передано готівкою відповідачу грошову суму у розмірі 30000,00 дол. США. Таким чином загальна сума вкладу становить 30000,00 дол. США, строк дії договору до 14.03.2014 року, за користування коштами позивача згідно умов цього договору при його укладенні було встановлено обумовлені відсотки річних (9,75%). Період нарахування відсотків по вкладу - 1 місяць. Договір укладено і він почав виконуватися. Наразі термін дії вказаного договору закінчився. Факт укладення сторонами договору №SAMDN25000733799642 «Стандарт на 12 міс.» від 14.03.2013 року та його зміст підтверджуються наданими позивачем та оглянутими судом і сторонами в судовому засіданні оригіналом вказаного договору і квитанцією про внесення коштів, які містить необхідні реквізити, зокрема, оригінали підписів вкладника (позивача) та працівника банку (відповідач). Копія договору, квитанція про внесення коштів та оригінали цих документів долучені до матеріалів справи. Як вбачається із заяви [PERSON], 25.04.2017 року вона звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогою про виплату всієї суми коштів, що маються на рахунку №SAMDN25000733799642 (а.с. 15 Том І). Але вказані кошти банк позивачу в добровільному порядку не повертає. Вищезазначені дії відповідача порушують безпосередньо ч. 2 ст. 1060 ЦК України та умови договорів вкладу сторін, згідно яких відповідач зобов'язується повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок. Крім вищезазначених норм, відповідач порушує ст. 629 ЦК України, згідно якої договір є обов'язковим для виконання сторонами, тобто в даному випадку відповідач в обов'язковому порядку повинен виконувати перед позивачем умови укладеного ними договору. Суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, виходячи з того, що позивач всі передбачені договором сторін умови виконав в повному обсязі; відповідач укладав договір, приймав кошти і зобов'язувався їх виконати у відповідності до норм чинного законодавства незалежно від мораторію та інших чинників, тому відповідач мав можливість виконати умови договорів і повернути вклади позивачу, але без поважних причин цього не зробив. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу, незалежно від його виду, банк зобов'язаний видати вклад на першу вимогу вкладника. Згідно п. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесено вклад, застосовується положення про договір банківського рахунку. Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом. Відповідно до умов договору сторін відповідач зобов'язується повністю повернути вклад по закінченню терміну договору. Таким чином, відразу після закінчення дії договору або після першої вимоги позивача у відповідача виник обов'язок по поверненню вкладів позивачу. Відповідно до умов договору сторін відповідач несе відповідальність за неналежне виконання своїх зобов'язань. З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Згідно з п. 1.4 Положення залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п.1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п.1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п.1.10. Інструкції). Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Пунктом 2.9 Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління Національного банку України 01 червня 2011 року № 174, зареєстрованої в Міністерстві і юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, встановлено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним і підписом САБ. Аналіз зазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах № 6-118цс14 від 29 жовтня 2014 року, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 10.06.2015 року у справі № 6-36цс15 закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього Закону, Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Суд не бере до уваги заперечення відповідача з того приводу, що є загальновідомим фактом та не потребує доказування, що за зобов'язаннями Кримського відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відповідає автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» Російської Федерації (АНО «ФЗВ»), і що відсутність оригіналів документів у вкладника може свідчити про звернення останнім за виплатами до АНО «ФЗВ». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діяльність шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю), то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Отже, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території" тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як юридична особа, тому згідно із чинним законодавством, яке регулює даний вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків за укладеними і дійсними договорами. На даний час ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не ліквідований, не оголошений банкрутом, а тому є належним відповідачем і повинен нести повну відповідальність за виконання взятих на себе зобов'язань. Таким чином, оскільки стороною укладеного договору банківського вкладу є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», то згідно з чинним законодавством, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» як юридична особа. Більш того, в матеріалах справи наявна копія довідки «Фонд захисту вкладників» від 27.02.2017 року видана [PERSON] про те, що станом на 07.02.2017 року [PERSON] не зверталася до «Фонд захисту вкладників» із заявами про згоду на придбання «Фондом захисту вкладників» по вкладу, що знаходяться в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на підставі договору банківського вкладу від 14.03.2017 року №SAMDN25000733799642 та не отримувала компенсаційні виплати за вказаним договором не проводились (а.с. 179-180 Том ІІ). Також відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Наслідки прострочення боржником виконання грошового зобов'язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних за статтею 625 ЦК України не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та в отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Це правило ґрунтується на засадах справедливості і виходить з неприпустимості безпідставного збереження грошових коштів однією стороною зобов'язання за рахунок іншої. З врахуванням того, що відповідач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» прострочив виконання зобов'язання щодо повернення позивачу суми депозитного вкладу 30000,00 дол. США, а тому зобов'язаний сплатити на користь позивача 3 % річних за весь час прострочення з 23.05.2014 року по 14.03.2017 року в межах заявлених позовних вимог у розмірі 2532,33 дол. США, виходячи із наступного розрахунку: 30000,00 дол. США * 3% річних * 1027 прострочених днів = 2532,33 доларів США, що еквівалентно 65840,58 грн. згідно офіційного курсу гривні до долара США. Оскільки позов задовольняється, то відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем по справі витрати на правову допомогу в розмірі 22958,41 грн., які не перевищують граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, а саме 40 % встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням (підготовка документів, скарг, заяв, уточнення позовних вимог), що відноситься також до судових витрат та на підставі ст. ст. 79, 85 ЦПК України. Факт понесених витрат на правову допомогу підтверджується квитанціями сплаченими позивачем, актами передачі-прийняття послуг. Таким чином, внаслідок проведеного аналізу матеріалів справи та наведених вище норм діючого законодавства, отриманих розрахунків, суд встановив несвоєчасне та неналежне виконання ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язань щодо повернення суми банківського вкладу та процентів на неї за зверненням вкладника [PERSON] у спосіб, передбачений умовами договору. З огляду на викладене, з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню власні кошти позивача за договором № AMDN25000733799642 від 14.03.2013 року у розмірі 30000,00 дол. США, 3% річних в розмірі 65840,58 грн. та понесені нею судові витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 22958,41 грн. Враховуючи наведене, на підставі 525, 530, 625, 629, 1058, 1060, 1061, 1068 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Закону України «Про банки та банківську діяльність»

Outcome: approved