Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Представник Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування та скасування рішень про державну реєстрацію права власності. Вимоги позову обґрунтовано тим, що з листа постійної комісії Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин від 26.03.2018 року F 371/2-мр Одеській міській раді стало відомо про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси та проведення незаконної реєстрації права власності на житловий будинок (якого фактично не існує) за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибейська дорога, 245. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.03.2018 року F 119077880 державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.08.2017 року F 36803811 проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 54 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, реєстраційний номер обFєкта нерухомого майна: 1337211951000, номер запису про право власності: 22062140. Підставою для прийняття даного рішення державного реєстратора та внесення вказаних записів до Державного реєстру речових прав стало заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року F 523/10088/17. 11.11.2017 року [PERSON] здійснив відчуження даного неіснуючого обFєкта нерухомого майна на користь [PERSON] на підставі договорів дарування за F 1961 та F 1962 по 1/2 частини, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (номера записів про право власності: 23311614 та 23311777). Отже, на даний час у Державному реєстрі право власності на уявний обFєкт нерухомості загальною площею 54 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, в цілому зареєстровано за [PERSON]. Одеська міська рада вважає, що наявність такої реєстрації речових прав на неіснуючий обFєкт нерухомого майна порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій нібито цей обFєкт розташовано, оскільки перешкоджає здійсненню повноважень щодо володіння, користування та розпорядження відповідною земельною ділянкою та створює умови для її незаконного використання відповідачами. 18.04.2018 року департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 18.04.2018 року F 01-18/665-09-04 повідомив, що департаментом здійснено обстеження земельної ділянки за вищевказаною адресою та складено відповідний акт. За результатами огляду земельної ділянки від 16.04.2018 року встановлено, що земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245 загальною площею 0.10 га вільна від забудови та засмічена невиробничими відходами. При цьому вказана земельна ділянка огороджена парканом. Враховуючи викладене та те, що у департаменту відсутня інформація відносно розробленої документації із землеустрою, яка затверджено рішенням Одеської міської ради, дана земельна ділянка є самовільно зайнятою відповідачами [PERSON]М та [PERSON], що є порушенням діючого земельного законодавства України. 14.05.2018 року Відділ у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області листом від 27.04.2018 року F 1498/112-18 повідомив, що згідно з наявним у відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі, станом на 31.12.2012 року не зареєстровано право власності (користування) ю земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245. Державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 54 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, на підставі заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року F523/10088/17. 25.06.2018 року Одеською міською радою подано до апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року F 523/10088/17. Проте, 23.07.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного тішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року по справі F 523/10088/17, заочне рішення скасовано. 31.07.2018 року Суворовський районний суд м. Одеси постановив ухвалу, якою позовну заяву [PERSON] до [PERSON]М про визнання трава власності в порядку спадкування за законом залишено без розгляду. 03.09.2018 року апеляційним судом Одеської області відмовлено у відкритті провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Одеської міської ради у звFязку із відсутністю предмету апеляційного оскарження враховуючи скасування оскаржуваної ухвали. Таким чином, судом скасовано підставу реєстрації права власності за [PERSON] й відкриття відповідного розділу на обFєкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стосовно вимог про визнання недійсними договорів дарування від 11.11.2017 року F 1961 та 1962, а також скасування рішень приватного нотаріуса [PERSON] від 11.11.2017 року F 23311614 та 23311777 Одеська міська рада зазначила наступне. Під час укладання спірних договорів дарування згодних обFєктів за вказаною адресою не було, що і підтверджується листом департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 18.04.2018 року, актом огляду земельної ділянки від 16.04.2018 року та матеріалами фотофіксації. Таким чином, договори дарування від 11.11.2017 року F 1961 та 1962 мають бути визнані недійсними, оскільки даний вид правочину передбачає обовFязкову передачу безоплатно будь-якого майна (обFєкта) у власність іншій особі (вимоги ст. 717 ЦК України), тоді як у даному випадку обFєкта за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, не було та на даний час не існує. Тобто, майно не було та не могло бути передано на момент укладання спірних договорів. Крім того, відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Однак, враховуючи скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року, [PERSON] ніколи не набував права власності на так званий обFєкт нерухомого майна, тому, відповідно, не мав права відчужувати (дарувати) спірний обFєкт будь-яким третім особам, в тому числі [PERSON] Той факт, що сторони договору завідомо знали про відсутність обFєкта та самого права розпоряджатись неіснуючим майном, є додатковим підтвердженням їх недійсності договору. Таким чином, укладені між відповідачами договори вчинено без наміру створення реальних та правових наслідків. Такі дії спрямовані на незаконний спосіб отримання земельної ділянки у власність із земель комунальної власності територіальної громади м. Одеси. У зв'язку з вищезазначеним, представник позивача просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути сплачений судовий збір. Ухвалою суду від 21 листопада 2018 року суддею прийнято до свого розгляду зазначену цивільну справу в порядку загального позовного провадження, надано відповідачам строк для подання відзиву на позов. (а.с. 55). Ухвалою суду від 28 березня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 163). Представник позивача в судове засідання зFявився, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з обґрунтувань що викладені в позовній заяві. Третя особа в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідачі в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлялись належним чином та завчасно, причин неявки суду не сповістили, відзив на позовну заяву у встановлений Законом строк на адресу суду не надали. Окрім того, про розгляд справи відповідачі були повідомлені на офіційному веб-сайті суду. ЗFясував обставини справи, вислухав представника позивача та третю особу, дослідив та проаналізував матеріали справи, встановив факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що з листа постійної комісії Одеської міської ради з питань землеустрою та земельних правовідносин від 26.03.2018 року F 371/2-мр Одеській міській раді стало відомо про самовільне зайняття земельної ділянки комунальної власності територіальної громади м. Одеси та проведення незаконної реєстрації права власності на житловий будинок якого фактично не існує) за адресою: м. Одеса, вул. Хаджибейська дорога, 245. (а.с. 19). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.03.2018 року F 119077880 державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» [PERSON] на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29.08.2017 року F 36803811 проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 54 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, реєстраційний номер обFєкта нерухомого майна: 1337211951000, номер запису про право власності: 22062140. Підставою для прийняття даного рішення державного реєстратора та внесення вказаних записів до Державного реєстру речових прав стало заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року F 523/10088/17. (а.с. 15-18). 11.11.2017 року [PERSON] здійснив відчуження даного неіснуючого обFєкта нерухомого майна на користь [PERSON] на підставі договорів дарування за F 1961 та F 1962 по 1/2 частини, посвідчених приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] (номера записів про право власності: 23311614 та 23311777). Отже, на даний час у Державному реєстрі право власності на уявний обFєкт нерухомості загальною площею 54 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, в цілому зареєстровано за [PERSON]. Наявність такої реєстрації речових прав на неіснуючий обFєкт нерухомого майна порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси як власника земельної ділянки, на якій нібито цей обFєкт розташовано, оскільки перешкоджає здійсненню повноважень щодо володіння, користування та розпорядження відповідною земельною ділянкою та створює умови для її незаконного використання відповідачами. 18.04.2018 року департамент комунальної власності Одеської міської ради листом від 18.04.2018 року F 01-18/665-09-04 повідомив, що департаментом здійснено обстеження земельної ділянки за вищевказаною адресою та складено відповідний акт. За результатами огляду земельної ділянки від 16.04.2018 року встановлено, що земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245 загальною площею 0.10 га вільна від забудови та засмічена невиробничими відходами. При цьому вказана земельна ділянка огороджена парканом. (а.с. 37-41). Враховуючи викладене та те, що у департаменту відсутня інформація відносно розробленої документації із землеустрою, яка затверджено рішенням Одеської міської ради, дана земельна ділянка є самовільно зайнятою відповідачами [PERSON]М та [PERSON], що є порушенням діючого земельного законодавства України. 14.05.2018 року Відділ у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області листом від 27.04.2018 року F 1498/112-18 повідомив, що згідно з наявним у відділі Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі, станом на 31.12.2012 року не зареєстровано право власності (користування) ю земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245. Державним реєстратором державного підприємства «Центр обслуговування громадян» [PERSON] проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок загальною площею 54 кв.м., за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, на підставі заочного тішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року F523/10088/17. (а.с. 31-33). 25.06.2018 року Одеською міською радою подано до апеляційного суду Одеської області апеляційну скаргу на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року F 523/10088/17. Проте, 23.07.2018 року Суворовським районним судом м. Одеси задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного тішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року по справі F 523/10088/17, заочне рішення скасовано. (а.с. 34,35). 31.07.2018 року Суворовський районний суд м. Одеси постановив ухвалу, якою позовну заяву [PERSON] до [PERSON]М про визнання трава власності в порядку спадкування за законом залишено без розгляду. (а.с. 36). 03.09.2018 року апеляційним судом Одеської області відмовлено у відкритті провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою Одеської міської ради у звFязку із відсутністю предмету апеляційного оскарження враховуючи скасування оскаржуваної ухвали. Таким чином, судом скасовано підставу реєстрації права власності за [PERSON] й відкриття відповідного розділу на обFєкт нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Стосовно вимог про визнання недійсними договорів дарування від 11.11.2017 року F 1961 та 1962, а також скасування рішень приватного нотаріуса [PERSON] від 11.11.2017 року F 23311614 та 23311777, суд зазначає наступне. Під час укладання спірних договорів дарування згодних обFєктів за вказаною адресою не було, що і підтверджується листом департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 18.04.2018 року, актом огляду земельної ділянки від 16.04.2018 року та матеріалами фотофіксації. (а.с. 38-41). Таким чином, договори дарування від 11.11.2017 року F 1961 та 1962 мають бути визнані недійсними, оскільки даний вид правочину передбачає обовFязкову передачу безоплатно будь-якого майна (обFєкта) у власність іншій особі (вимоги ст. 717 ЦК України), тоді як у даному випадку обFєкта за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, не було та на даний час не існує. Тобто, майно не було та не могло бути передано на момент укладання спірних договорів. Крім того, відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Однак, враховуючи скасування заочного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 31.07.2017 року, [PERSON] ніколи не набував права власності на так званий обFєкт нерухомого майна, тому, відповідно, не мав права відчужувати (дарувати) спірний обFєкт будь-яким третім особам, в тому числі [PERSON] Той факт, що сторони договору завідомо знали про відсутність обFєкта та самого права розпоряджатись неіснуючим майном, є додатковим підтвердженням їх недійсності договору. Відповідно до ст. 80 ЗК України суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності. Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб'єктів. Об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо. Статтею 116 ЗК України визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності. Виходячи з положень наведених норм законодавства, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Згідно ч. 1. ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Частиною 3 ст. 215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року F 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про пізнання правочинів недійсними» зазначено, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, Одеська міська рада обґрунтовано вважає вищезазначені правочини недійсними та оспорює їх як заінтересована особа, права та з законні інтереси якої порушуються. Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ньому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. У даному випадку під час укладання спірних договорів дарування згодних обFєктів за вказаною адресою не було, що підтверджено матеріалами справи. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Так, ч. 5 ст. 203 ЦК України встановлює вимогу про реальне настання правових наслідків, обумовлених відповідним правочином. Вважаємо, що стосовно договору дарування така реальність правових наслідків означає не тільки перехід за документами права власності на дарунок, а й фактичне надання обдаровуваному цього дарунка, коли внаслідок виконання договору дарування він заволодів майном. Зрозуміло, що за відсутності такого майна його неможливо передати та подарувати, їм неможливо заволодіти. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року F 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Той факт, що сторони договору завідомо знали про відсутність обFєкта та самого права розпоряджатись неіснуючим майном, є додатковим підтвердженням їх недійсності договору. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, у сукупності наведених норм та обставин укладені договори дарування мають бути визнані недійсними, а державна реєстрація права власності за [PERSON] щодо обFєкта, якого реально не існує вчинена незаконно, а тому підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 1 ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також обFєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Відповідно ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 5 цього ж Закону у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Однак, як вже зазначалось, департаментом комунальної власності Одеської міської ради встановлено, що на земельній ділянці за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, відсутній обFєкт нерухомого майна. У даній ситуації обFєкта - житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Хаджебейська дорога, 245, не існує фізично, тобто, не відбулося створення майна, тому право власності на нього не могло виникнути та бути зареєстрованим. У звFязку із зазначеним рішення про державну реєстрацію від 11.11.2017року F 23311614 та 23311777 підлягають скасуванню. Таким чином, суд вважає позовні вимоги Одеської міської ради такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України. з відповідачів на корить позивача підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 8810,00 грн., котрий був сплачений позивачем, що підтверджується платіжними дорученнями. (а.с. 1-4).

Outcome: approved