Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

у березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за борговою розпискою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 13.11.2014 року надала в борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 8 тис. 915 дол.США, які останній зобов'язувався повернути до 13.11.2016 року зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 3% від простроченої суми, під залог 1/2 частини павільйону «[INFO]» по [ADDRESS] Миколаївської області. Зобов'язання за договором позики були оформлені борговою розпискою, складеною відповідачем власноручно. Свої зобов'язання відповідач до теперішнього часу не виконав. На підставі викладеного позивач просила суд, стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 8915 дол.США в рахунок сплати основного боргу в рахунок сплати 3% річних у відповідності до ст. 625, 1050 ЦК України 9214 дол.США, а всього по курсу НБУ України станом на 15.11.2016 року 25.75 грн. - 466821 грн. 75 коп., а також стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 4668 грн. 21 коп. В судове засідання сторони не з»явились, позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутність позовні вимоги підтримала в повному обсязі, відповідач про слухання справи повідомлений належним чином, заперечень щодо позову не надав. Суд дослідивши матеріали справи дійшов слідуючого. Позикові відносини регулюються положеннями глави 71 ЦК України. Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки. Частиною першою ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-63цс13 від 18 вересня 2013 року, та згідно ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 13.11.2014 року [PERSON] написав розписку, за змістом якої вбачається, що він взяв в борг у [PERSON] 8915 дол. США. Відповідно до умов розписки, відповідач зобов'язався повернути взяту суму грошей у строк до 13.11.2016 року. Факт отримання коштів за борговою розпискою від 13.11.2014 року також підтверджується особистим підписом [PERSON] на вище зазначеній розписці. Отже, розписка [PERSON] містить умови отримання позичальником від позикодавця в борг визначеної грошової суми із зобов'язанням її повернення у визначений строк, а тому є документом, що підтверджує боргове зобов'язання. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року № 6-1967цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Наявність будь-яких інших зобов'язань між сторонами відповідачем не доведено, договір позики позичальником не оспорювався, сторони договір не розривали. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідно до боргової розписки від 13.11.2014 року власноруч написаної [PERSON], щодо отримання суми коштів, свідчить проте, що між сторони виникли боргові зобов'язання на загальну суму 8915 дол. США, ( відповідно до курсу НБУ України станом на 15.11.2016 року 1 дол. США становись 25.75грн.) що відповідно становить борг в сумі 229561 грн. 25 коп. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Як вбачається з матеріалів справи прийняті зобов'язання відповідач не виконав, в обговорені договором строки, грошову суму позивачу не сплатив, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних. При цьому, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком заборгованості щодо 3% річних, а саме: 3% річних становить - 9214 дол. США. (відповідно до курсу НБУ України станом на 15.11.2016 року 1 дол. США становись 25.75грн.) що відповідно становить 237260 грн.50 коп.. Таким чином, стягненню підлягає сума боргу 229561 грн. 25 коп. за борговою розпискою від 13.11.2014 року, 3% річних від простроченої суми зобов'язання, починаючи з 13.12.2014 року по 13.11.2016 року у сумі 237260 грн.50 коп., а всього 466821 грн.75 коп. До суду відповідач не оскаржував та не спростовував розрахунок заборгованості наданий позивачем. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає судовий збір у сумі 4650.16 грн., сплачений нею при подачі позову. 4668 грн. 21 коп.

Outcome: approved