Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №1 по вул.Саєнко,120 у м.Житомирі. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]., в якій також зареєстрована [PERSON], хоча позивач перешкод у користуванні квартирою відповідачу не чинив. Посилаючись на те, що відповідач більше десяти років не проживає у вказаній квартирі, не проводить оплату комунальних послуг, позивач звернувся до суду з даним позовом, вказуючи на те, що реєстрація відповідача у спірному житлі порушує його права як власника квартири. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, причини її неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином через оголошення у пресі. Вислухавши пояснення позивача і його представника, свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору дарування від 07.09.1989 року посвідченого державним нотаріусом Першої Житомирської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за № 2-4304 (а.с.9-10). Згідно довідки КП "ВЖРЕП №9" Житомирської міської ради від 18.08.2017 року №1292 у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 11). Згідно акту КП «ВЖРЕП №9» Житомирської міської ради від 23.08.2015 р., складеного комісією у складі працівників [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] не проживає в [INFO] (а.с. 19). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що з позивачем проживають по сусідству з 2017 року. Відповідача ні разу не бачила. Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що з позивачем проживають по сусідству з 2001 року. Відповідача ні разу не бачила. Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк може бути продовжено. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач не є власником квартири [ADDRESS], не проживає в вказаній квартирі більше десяти років, то суд дійшов висновку, що відповідач втратив право користування спірним житлом. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в розмірі 640 грн. 00 коп.

Outcome: approved