Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

У липні 2018 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради, про позбавлення батьківських прав, в якому просила суд позбавити [PERSON], [INFO], уродженця м. Донецьк, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.06.2002 року по 12.12.2008 рік. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги не надає, аліменти не сплачує, з дитиною не спілкується. У зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від утримання та виховання дитини, вона змушена вернутися до суду з зазначеним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Комунарської районної адміністрації Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ст. ст. 150, 151 СК України, ст. 11,12 ЗУ «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов'язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання є одним із основних прав дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Якщо батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то ч.2 ст. 164 СК України передбачає підставу для позбавлення батьківських прав. Пленум Верховного суду України в постанові № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, та відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про духовний і фізичний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12 грудня 2008 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. 12 серпня 2014 року позивач уклала шлюб з [PERSON], після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище [PERSON]. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав та призначення опікуна обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, як органом опіки та піклування, від 06.12.2018 року вбачається, що дитина [PERSON] - [PERSON], [INFO], проживає разом із своєю матір'ю та вітчимом, де створені всі необхідні умови для проживання та виховання дитини. Батько вихованням сина не займається, не цікавиться його життям, навчанням, матеріально не забезпечує. Під час бесіди, дитина повідомила, що вважає своїм батьком другого чоловіка матері [PERSON], тому вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно його дитини [PERSON], [INFO]. Згідно акту обстеження соціально-побутових умов проживання родини за адресою [ADDRESS], складеного 28.11.2018 року відділом по Комунарському району служби у справах дітей Запорізької міської ради встановлено, що для дитини створені всі належні умови для виховання, розвитку та проживання. Згідно довідки виданої Територіальним відділом освіти Комунарського району Запорізької гімназії № 8 Запорізької міської ради Запорізької області від 07.05.2018 року, [PERSON], батько учня 6-Б класу [PERSON], [INFO], до школи не з'являється, з класним керівником не спілкується, батьківських зборів не відвідує, навчанням сина не цікавиться. Виховання дитини займається мати [PERSON]. Згідно довідки виданої КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» Запорізької міської ради від 25.05.2018 року на прийомах у лікаря педіатра та при оглядах вдома дитини [PERSON], [INFO], хлопчик знаходиться з мамою [PERSON], лікуванням дитини займається мати. Згідно довідки виданою ВДВС Київського районного управління юстиції у м. Донецьку від 02.09.2013 року, заборгованість по аліментам станом на 01.01.2013 рік складає 8 241,41 грн. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітньої дитини, не піклується про дитину та матеріально її не забезпечує, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а тому, враховуючи характер ставлення відповідача до дитини, суд вважає за необхідне застосувати крайній захід впливу та позбавити [PERSON], [INFO], уродженця м. Донецьк, батьківських прав відносно неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Однак, рішенням Тельманівського районного суду Донецької області від 30 червня 2006 року з [PERSON] на користь [PERSON], яка в подальшому змінила прізвище на [PERSON], стягнуто аліменти на утримання дитини: сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивач ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.11.2018 року звільнена від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved