Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

у вересні 2013 року позивач [PERSON] звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог па предмет спору: Друга київська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. 01.10.2014 року судом за клопотанням представника позивача було замінено первісного відповідача на належних відповідачів - [PERSON] та [PERSON] ; Київську міську раду залучено до участі у справі в якості третьої особи. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] . Також позивач вказує на те, що у встановлений законом шестимісячний строк вона звернулася до Другої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте 09.08.2013 року Державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Костенко Л.Ю. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, посилаючись при цьому на те, що поданий позивачем Договір конкретного користування від 11.07.2000 року, посвідчений Другою київською державною нотаріальною конторою за реєстром № 7-2207, не зареєстрований Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві. У зв`язку із зазначеним, користуючись своїм правом, передбаченим ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, позивач звернулася за захистом свого порушеного права до суду, та просила визнати за нею право власності на 23/100 частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання позивач не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява у якій він підтримав позовні вимоги та просив розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності. У своїх клопотаннях відповідачі також вказали, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують. Треті особи - Київська міська рада, Друга київська державна нотаріальна контора в судове засідання також не з`явилися, явку свого представника не забезпечили. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис про смерть № 2604. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина на належне їй на праві власності майно, а саме: 23/100 частини будинку [ADDRESS] , що належали їй на праві особистої приватної власності на підставі Договору дарування від 19.09.1987 року. Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки, позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом майна померлої [INFO] [PERSON] , у визначений законом шестимісячний строк вона звернулася до Другої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Згідно з довідкою №3211/02-31 від 09.08.2013 року Друга київська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом па частину будинку [ADDRESS] , оскільки Договір конкретного користування від 11.07.2000 року, посвідчений Другою київською державною нотаріальною конторою за реєстром №7-2207, не зареєстрований Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку порядку. Положеннями ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексе України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, відповідно до ст. 1268 ЦК України [PERSON] є спадкоємцем за законом та вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки відповідно до ст. 1270 ЦК України вчасно протягом визначеного в законодавстві шестимісячного строку подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Так, постановою КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 " Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно" прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 1986 року за № 399/2839. Відповідно до п.1.5. зазначеної Інструкції Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Як вбачається з матеріалів справи, Договір конкретного користування жилим будинком від одинадцятого липня 2000 року, укладений між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] , посвідчений [PERSON] , державним нотаріусом Другої Київської державної нотаріальної контори, зареєстрований КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 29.09.2000 р. за № 9214. Таким чином, право [PERSON] на вищевказане нерухоме майно є дійсним за відсутності його державної реєстрації в порядку, встановленому Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки реєстрація цього права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на час його виникнення. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання за [PERSON] права власності на 23/100 частини будинку [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved