Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. В своїй заяві позивач вказує, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини. З 2007 року вона з відповідачем не проживає, відповідач з дитиною не спілкується, його життям не цікавиться , матеріально не забезпечує . Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків по вихованню дитини. Прохала позбавити батьківських прав відповідача. У судове засідання позивач не з»явилася , подала заяву , в якій прохає слухати справу у її відсутність, позов підтримала , прохає задовольнити. Відповідач до суду не з»явився , подав заяву , в якій прохає слухати справу у його відсутність, позов визнав , прохав задовольнити. Представник третьої особи за дорученням позовні вимоги також підтримав, прохав задовольнити. Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Статтею1 СК України передбачено забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав, це ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною, коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З роз'яснень наданих у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з січня 2000 року по 09.04.2014 року , який розірваний рішенням Краснокутського районного суду Харківської області . Від шлюбу сторони мають Краснокутського району Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] виданим Краснокутським відділом РАГСу від 12.07.2000 року. Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.09.2015 року, проведений з участю депутата Краснокутської селищної радии , дитина проживає з матір»ю та бабою у житловому будинку по [ADDRESS], умови проживання неповнолітньої дитини задовільні, дитина має окрему кімнату, матеріально забезпечена одягом та продуктами харчування. Дитина навчається в 10 класі Краснокутської гімназії , батько дитини батьківські збори не відвідує, не цікавиться шкільними справами сина, у вихованні сина , участі не приймає, про що свідчить довідка видана класним керівником та директором гімназії. Батько дитини проживає окремо від родини з 2007 року , а наданий час відбуває покарання відповідно до вироку Краснокутського районного суду Харківської області від 08.07.2015 року за злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду аліментів. Згідно висновку комісії з питань захисту прав дитини Краснокутської РДА від 09.09.2015 року №12 , відповідач вихованням, навчанням, матеріальним забезпеченням дитини не займається, її життям та здоров»ям не цікавиться та його доцільно позбавити батьківських прав відносно його сина. Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. З наданих позивачем доказів вбачається наявність підстав, передбачених ст. 164 СК України, а тому застосування до відповідача такого виняткового заходу як позбавлення батьківських прав суд вважає доцільним, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини . На підставі вищевикладеного суд задовольняє вимоги позивача. Крім того, при зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору, який відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved