Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] та ПАТ «УСК «Гарант Авто» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Подалі позивач уточнив позовні вимоги і просив стягнуту шкоду тільки з відповідача [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказував, що «26» лютого 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода у якій було пошкоджено належний йому на праві власності автомобіль [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. У результаті ДТП автомобілю були завдані технічні пошкодження, що підтверджується рахунком № С4042023 від 03.10.2014р. та встановлено розмір шкоди та довідкою ГАЇ. ДТП сталося з вини водія [PERSON], про що свідчить довідка ГАЇ від 26.02.2014р., довідка ГАЇ від 10.03.2014 р. та рішення Московського райсуду м. Харкова від 06.03.14р. в якому визнано винним [PERSON] та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Майнова шкода склала 7482,78 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON], відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» застрахована в ПАТ «УСК «Гарант-Авто», куди позивач звернувся та було сформовано справу № 17667, але страхове відшкодування не сплачено і будь якої відповіді на його звернення не отримано і тому вимушений звертатися до суду з цим позовом. Крім цього, із - за неправомірних дій відповідача [PERSON] йому було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в порушені його права власності, зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу позивача, він зазнав не мало переживань та страждань з приводу того, що особа, відповідальна за збитки не поновлює порушене його право та не сплачує в добровільному порядку завдану шкоду. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримали позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сімї. Він фактично втратив можливість вільно користуватись своїм транспортним засобом, який досить не відремонтований та витрачати значний час для пересування громадським транспортом, а також змінив свій звичний розпорядок дня та звички, оскільки витрачав не мало часу на поїздки до станцій технічного обслуговування, оцінювачів, органів судової влади та державної автомобільної інспекції з метою визначення вартості відновлювальних робіт, отримання необхідних документів для підтвердження розміру шкоди, що спричинило ряд незручностей та проблем, марно згаяного часу, який міг би бути витрачений на сімю та особисті справи. Просить стягнути моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав в повному обсязі і дав пояснення про обставини викладені вище, а також пояснив, що згідно уточнених позовних вимог, позивач просить стягнути майнову та моральну шкоду тільки з [PERSON], так як він винний в ДТП. ПАТ «УСК «Гарант-Авто» зараз фактично не працює і тому не може сплатити страхове відшкодування. Автомобіль досить не відремонтований. Звіт або експертиза не проводилася. Шкода підтверджується рахунком ТОВ «Атлант М на Гагаріна», куди звертався [PERSON] в жовтні 2014 року. Відповідач [PERSON] заперечував проти позову, посилаючись на те, що не оспорював свою провину в порушенні ПДР України, у звязку з чим був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, але відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» його автомобіль ВАЗ 2171 був застрахований у ПАТ « УСК «Гарант Авто», яка на теперішній час не визнана банкрутом. Він своєчасно повідомив страхову компанію про ДТП і тому відповідальність по сплаті страхового відшкодування несе страхова компанія. Моральна шкода на його думку не доведена і тому просить відмовити в задоволенні вимог позивача в повному обсязі. Вислухавши сторони та перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (стаття 1187 ЦК України). Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що «26" лютого 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода у якій було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль [NUMBER] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Постановою судді Московського районного суду м. Харкова від 06 березня 2014 року [PERSON]визнано винним у вищевказаному ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовий рішенням у адміністративної справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені обставини. Встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована ПАТ «УСК «Гарант-Авто», що підтверджується полісом № АЕ/2103463. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ч. 1 ст. 979 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані, в тому числі, й з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). У відповідності до пунктів 1.4, 1.6, 1.7 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особи, відповідальність яких застрахована, - це визначені в договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особи, цивільно-правова відповідальність яких застрахована згідно з цим договором, або залежно від умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, будь-які особи, що експлуатують забезпечений транспортний засіб. Забезпечений транспортний засіб - це наземний транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування, або будь-який наземний транспортний засіб, який експлуатується особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована на законних підставах. Згідно зі ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. 28.02.2014 року [PERSON] звернувся до ПАТ «УСК «Гарант-Авто» із заявою-повідомленням про настання страхового випадку і в той же день пошкоджений автомобіль був оглянутий, але звіт страховою компанією ні складався. Позивач не заявляв клопотання про призначення судово - автотоварознавчої експертизи. Сторонами не заперечувалось обовязок по відшкодуванню матеріальної шкоди, спричиненої позивачу внаслідок ДТП саме страховою компанією в межах встановлених лімітів відповідальності. Крім того, порядок відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, визначений законодавцем у ст. 1194 ЦК України. Відповідно до приписів вказаної правової норми особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Представник позивача у судовому засіданні наполягав на стягненні шкоди тільки з [PERSON], так як ПАТ «УСК «Гарант-Авто» не відшкодовує страхове відшкодування, так як фактично не працює і тому немає коштів. Як роз'яснено в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», оскільки відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону № 1961-IV обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. [PERSON], який визнаний винним у ДТП, що сталася 26.02.2014 року, та цивільно-правова відповідальність якого застрахована, висловив незгоду відшкодування шкоди самостійно. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування майнової шкоди з [PERSON], оскільки обовязок відшкодування шкоди за ДТП у спірних правовідносинах лежить саме на страховій компанії, яка на цей час не визнана банкрутом та не ліквідована. Посилання на відсутність коштів у страховика не виключає його обовязків та не звільняє страхувальника від відповідальності. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню частково. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно\~ст. 23 ЦК України\~моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім "ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як зазначено в\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно пункту 4, 5, 9\~Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~із змінами від 25.05.2001 р. №5 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На підтвердження своїх позовних вимог, а саме: в обґрунтування розміру завданої моральної шкоди позивач посилався на те, що після ДТП він зазнав та продовжує зазнавати моральні страждання, оскільки під час ДТП він знаходилася у автомобілі, а також неможливістю тривалий час користуватися своїм автомобілем, що порушило його звичний життєвий уклад, неможливості приділяти належної уваги рідним і близьким, було пошкоджено його майно, автомобіль « Nissan Qashqai»,н.з АХ 9443 ВО, який він не може відремонтувати із-за відсутності коштів. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим моральну шкоду стягнути у розмірі 1000 грн. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved