Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-22 00:00:00

Представник позивача адвокат Майданюк С.І. звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить: визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] ; зняти арешт з усього майна позивача, виключивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи щодо реєстрації обтяжень: тип обтяження - арешт нерухомого майна; підстава обтяження: виконавчий лист №6-5964, 10.12.2008, Печерський р/суд м.Києва; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Вимоги обґрунтовані тим, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , але фактично за місцем реєстрації не проживає протягом трьох років, місце його проживання позивачу не відоме, засоби зв`язку також не відомі, вони не спілкуються і дружніх стосунків не підтримують. Реєстрація відповідача у належному позивачу будинку порушує її права як власника нерухомого майна. Метою позивача є продаж вказаного будинку. Відтак позивач просить суд зняти відповідача з реєстраційного обліку в належному їй на праві власності житловому будинку. Крім того, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №173789699 від 15.07.2019 з`ясувалося, що за вказаною вище адресою накладено арешт на нерухоме майно, а саме: тип обтяження - арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження [NUMBER] ; зареєстровано:22.05.2009 15:15:37 за №8740218 реєстратором: Кіровоградська філія державного підприємства «Інформаційний центр» міністерства юстиції України, 25009. Кіровоградська область, місто Кіровоград, вулиця Габдрахманвоа, 3. Підстава обтяження: виконавчий лист, 6-5964, 10.12.2008, Печерський р/суд м.Києва. Об`єкт обтяження: будинок, адреса [ADDRESS] . Власник: [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , стягнення заборгованості за кредитом на користь АКБ «Правекс Банк» в сумі 5371 грн. 31 коп. Заявник: відділ державної виконавчої служби Знам`янського міськрайонного управління юстиції. Проте, [PERSON] власником будинку за вказаною вище адресою ніколи не була, на території Диківської сільської ради не проживає з 1995 року. Власником будинку є [PERSON] . Таким чином, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна порушують законні права позивача як власника майна щодо вільного розпорядження майном, що є підставою для знаття вказаного обтяження. Позивач як і її представник у судове засідання не з`явилися. Представником позивача подано до суду заяву, в якій він заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі і просить суд розглядати справу за їх відсутності. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву, зустрічного позову чи будь-яких клопотань не надав. Представник відповідача АТ «Правекс - Банк» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, причина його неявки не відома. Відзив на позовну заяву, зустрічний позов, інші заяви та клопотання від банку на адресу суду не надходили. Представник третьої особи Знам`янський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), у судове засідання не з`явився, надіслав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності та на розсуд суду. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів за наявними у справі доказами та в порядку ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалив розглядати справу заочно, про що в адресованій суду заяві позивач не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу:174206051, сформований 17.07.2019 року) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності (розмір частки 1/1) [PERSON] . Підстави виникнення права власності: виписка з погосподарської книги, серія та номер:38, видана 22.01.2019, видавник Диківська сільська рада. Номер запису про право власності: 32395119, дата реєстрації 15.07.2019. Земельна ділянка місця розташування: кадастровий номер 3522281200:51:000:0567 (а.с. 19). На вказаний житловий будинок позивачем виготовлено технічний паспорт (а.с.10-18). За даними витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер витягу:170500052, дата формування 14.06.2019 року) позивачу на праві власності належить земельна ділянка з кадастровим номером 3522281200:51:000:0567, площею 0,25 га. (а.с. 24). Відповідно до довідок Диківської сільської ради від 22.01.2019 року, від 19.07.2019 року та від 15.10.2019 року за адресою: [ADDRESS] , з 30.03.2011 року зареєстрований відповідач [PERSON] , але за місцем реєстрації не проживає протягом трьох років. [PERSON] власником вказаного житлового будинку ніколи не була, на території Диківської сільської ради не проживає з 1995 року (а.с. 20,21,34). Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (індексний номер документа 173789699, дата формування 15.07.2019) свідчить про те, що на будинок за адресою: [ADDRESS] накладено арешт. Тип обтяження - ареш нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження 8740218 від 22.05.2009. Підстава обтяження: виконавчий лист № 6-5964 від 10.12.2008 виданий Печерським райсудом м.Києва. Власник об`єкта обтяження: [PERSON] , [INFO] , [ADDRESS] , стягнення заборгованості за кредитом на користь АКБ «Правекс Банк» в сумі 5371 грн. 31 коп. Заявник: відділ державної виконавчої служби Знам`янського міськрайонного управління юстиції (а.с. 25). Рішенням сесії Диківської сільської ради від 12 листопада 2015 року вулицю Дзержинського в селі Диківка перейменовано та [ADDRESS] Дружби. Свідки [PERSON] , [PERSON] , кожний окремо пояснили, що [PERSON] на території Дикіської сільської ради не проживає з 16.10.2016 (а.с. 22,23). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз вищевказаних норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи, такою, що втратила право користування житлом, як спосіб усунення перешкод у користуванні власністю. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку за адресою:\~ [ADDRESS] . У вищевказаному житловому будинку зареєстровано відповідача [PERSON] . Згідно зі ст.391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст.156\~ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст.405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але з жовтня 2016 року за місцем реєстрації не проживає, його особисті речі в будинку відсутні. Інші ознаки, що вказують на фактичне проживання відповідача за цією адресою, не виявлені. Позивач не здійснювала відповідачу перешкод у користуванні житловим приміщенням. Згідно зі ст.150\~ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як встановлено, відповідних угод між сторонами не укладалося. Відповідно до ст.72\~ЖК України визнання\~особи такою,\~що втратила\~право користування\~жилим приміщенням\~внаслідок відсутності\~цієї особи\~понад встановлені\~строки,\~провадиться в\~судовому порядку.Враховуючи, що позивач є власником житлового будинку, відповідач понад один рік без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації, домовленостей між власником та відповідачем щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності відповідача досягнуто не було, а тому пред`явлений позов в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування належним позивачу житловим будинком є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо заявлених позовних вимог про зняття арешту з майна суд приходить до наступного. Судом достовірно встановлено, що правові підстави для обтяження майна позивача житлового будинку [ADDRESS] , відсутні. Арешт накладений на майно позивача порушує її право власності. Згідно зі ст.16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Як відзначалося вище, у відповідності до ст.41 Конституції України, ст.321\~та ст.391\~ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Згідно зі\~статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження"\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, і накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст.ст.\~316,\~317,\~319ЦК України\~правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Вимоги позивача, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.59\~ЗУ «Провиконавче\~провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, оскільки накладення арешту на майно позивача є перешкодою у здійсненні нею права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд, до того ж встановлено, що позивач не була стороною виконавчого провадження в рамках якого накладено арешт на її будинок та до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено запис щодо реєстрації обтяження арешту нерухомого майна за №8740218 від 22.05.2009, зняття арешту з нерухомого майна за рішенням суду є єдиним способом захисту майнових прав позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved