Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом до Відповідачів та просить усунути їй перешкоди в користуванні власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом зняття з реєстрації Відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] Жовтневим районним відділом у м. Дніпропетровську Головного управління міграційної служби України в Дніпропетровській області. В обґрунтування своїх позовних вимог Позивачка посилається на те, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] вона, Позивачка, придбала у власність квартиру, розташовану за адресою [ADDRESS], яка належала на праві власності Відповідачам по справі. Відповідачі пообіцяли знятися з реєстрації місця проживання за адресою розташування проданої ними квартири після укладення договору її купівлі-продажу. Але отримавши гроші за продану квартиру, Відповідачі не виконали даних обіцянок та не здійснили зняття з реєстрації. З часу укладення договору купівлі-продажу, Відповідачі в спірній квартирі не проживають, проте залишаються в ній зареєстрованими. У зв'язку з реєстрацією місця проживання Відповідачів по справі в належній Позивачці квартирі до теперішнього часу, вона не може в повній мірі здійснювати своє право власності, пов'язане з володінням, користуванням та розпорядженням квартирою [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності. В судове засідання Позивачка не з'явилася, подала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, їх представник [PERSON], що діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Зважаючи на позиції сторін, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі з урахуванням вимог законодавства про їх належність, допустимість та взаємний зв'язок між ними, суд встановив наступні обставини, визначив відповідні до них правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу від 31.01.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], Позивачка, придбала у власність квартиру розташовану за адресою [ADDRESS], яка належала на праві власності Відповідачам по справі (а.с.10, 11). Після вчинення даного правочину, Відповідачі мали знятися з реєстрації місця проживання за адресою розташування проданої ними квартири. Але отримавши гроші за продану квартиру, Відповідачі не виконали даних обіцянок та не здійснили зняття з реєстрації, що підтверджується відповідною довідкою абонентського відділу Жовтневого району «Міські комунальні платежі» (а.с.9). З часу укладення договору купівлі-продажу, Відповідачі в спірній квартирі не проживають, проте залишаються в ній зареєстрованими. У зв'язку з реєстрацією місця проживання Відповідачів по справі в належній Позивачці квартирі до теперішнього часу, вона не може в повній мірі здійснювати своє право власності, пов'язане з володінням, користуванням та розпорядженням квартирою [ADDRESS], що належить їй на праві приватної власності. Правовідносини, що виникли між сторонами, законодавчо врегульовані наступним чином: Відповідно ст.41 Конституції України та право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в його здійснені. Відповідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений права на житло не інакше як на підстав рішення суду. Згідно з пунктами 1, 3 частини 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Частиною 3 ст.11 ЦК України також передбачено, цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення всяких порушень його права користування та розпорядження своїм майном, хоча б ці порушення не були поєднані з позбавленням права володіння майном. Згідно ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінюючи докази по справі, у їх сукупності, співставленні між собою та наведеними законодавчими нормами, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст.59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст.27 ЦПК України. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. В даному випадку, встановлено, що Відповідачі добровільному порядку не знялися з реєстрації, своїми діями вони порушують право Позивачки на користування належним їй на праві власності майном - спірною квартирою і тому її права мають бути захищені судом, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. У відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України, з Відповідачів в рівних долях мають бути стягнуті на користь Позивачки грошові кошти в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved