Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом про стягнення з [PERSON] боргу за договором позики у сумі 73901 тис. грн. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 14.08.2015 року [PERSON] позичив [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 дол. США, про що останній склав відповідну розписку та зобовязався повернути кошти не пізніше 14 вересня 2015 року. Посилаючись на те, що відповідачем в обумовлений строк позику повернуто не було, позивач звернувся до суду з даним позовом та додатково просив стягнути з відповідача інфляційні нарахування, пеню та три відсотки річних на підставі ст. 625 ЦК України. Позивач у судові засідання не зявився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №87 (20733) від 28 листопада 2017 року. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів в порядку заочного розгляду на підставі ст. 224 ЦПК України. Дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Судом встановлено, що 14 серпня 2015 року [PERSON] взяв в борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 2000 дол. США, що станом на 14 серпня 2015 року в гривневому еквіваленті складало 42792,4 грн., які зобовязався повернути не пізніше 14.09.2015 року, про що склав розписку, яка міститься в матеріалах справи. Згідно ч. 1 статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Частина 1 статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] виникли правовідносини з договору позики, що регулюються параграфом 1 Глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Докази повернення будь-якої суми позики відповідачем в матеріалах справи відсутні. Згідно вимог ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом п.п. 1, 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Разом з тим, частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлені наслідки порушення договору позичальником, згідно якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За змістом ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 14.09.2015 року по вересень 2017 року, розмір втрат від інфляції становить 11090,80 грн., 3% річних 2613,00 грн. та пеня 17405,20 грн. Отже, враховуючи невиконання позичальником [PERSON] свого зобовязання щодо повернення позикодавцю [PERSON] позичених у нього грошових коштів в строк до 14.09.2015 року, суд дійшов всиновку про обґрунтованість вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 73901,40 тис. грн. Крім того, згідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати, що складається з судового збору у сумі 739,01 грн. та витрат, повязані з викликом відповідача через оголошення у пресі в сумі 460,00 грн.

Outcome: approved