Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

У квітні 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 червня 2019 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року розрвано. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач працює/має регулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку. Розмір аліментів просить визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. 00 коп. щомісячно на дитину, вважаючи таку суму мінімально необхідної для забезпечення дитини малолітнього віку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просила їх задовольнити. Додатково вказала, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини узагалому з березня 2021 року, тобто з часу розірвання шлюбу, до цього мали місце поодинокі випадки надання грошових коштів, востаннє у лютому 2021 року в сумі 1 300 грн. шляхом перерахування коштів на її картковий рахунок, у подальшому гроші не надавав, повідомивши їй та її родичам про те, що більше матеріальну допомогу на утримання дитини надавати не буде. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 27 травня 2021 року, позовні вимоги не визнав уцілому. Відповідач вказав про те, що, оскільки позивачка не надає можливості йому бачитися з дочкою, він відмовляється надавати грошові кошти на утримання дитини, йому не відомо на які цілі такі кошти будуть використані. Окрім того, побоюється, що не має біологічного зв`язку із дочкою [PERSON] . Повідомив суд, що на утриманні окрім дочки [PERSON] має старшу дочку [PERSON] , [INFO] , від попереднього шлюбу. Він працевлаштований, його заробітна плата складає 6 100 грн. на місяць, у зв`язку із чим вважає, що не спроможний сплачувати на користь позивачки аліменти у пропонованому нею розмірі - 1 500 грн. на місяць. В судовому засіданні оголошувалась перерва з метою забезпечення процесуального права відповідача на надання відзиву на позов, проте відзив на позов відповідачем не наданий. У порядку спростування позовних вимог відповідачем надані докази, які просив прийняти до уваги при постановленні рішення. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, вид судочинства - спрощеного провадження, строк розгляду даної категорії справи, суд визнав можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 червня 2019 року (а.с. 3), який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року розірвано (а.с. 11). Від шлюбу сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] (а.с. 10), яка проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Місце реєстрації дочки сторін [PERSON] знаходиться за місцем реєстрації позивачки, що визнається сторонами. Відповідач працює/має регулярний дохід (заробітну плату) у розмірі 6 100 грн., проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дитини з березня 2021 року, тобто з часу розірвання шлюбу, до цього мали місце поодинокі випадки надання відповідачем грошових коштів позивачці на утримання дитини, востаннє у лютому 2021 року в сумі 1 300 грн. шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позивача, у подальшому гроші не надавав, пояснюючи тим, що позивачка не надає йому можливості бачитися з дочкою, у зв`язку із чим він відмовляється надавати грошові кошти на утримання дитини. Розмір аліментів позивачка просить визначити у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн. 00 коп. щомісячно, вважаючи таку суму мінімально необхідної для забезпечення дитини малолітнього віку. Спростовуючи доводи позивача, відповідач вважає, що він не спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON] у розмірі, якому просить позивачка, зважаючи, що отримує мінімальну заробітну плату - 6 100 грн., при цьому має на утриманні малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , від попереднього шлюбу, а також батька, який має пенсійний вік. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет та на утриманні якої знаходяться малолітня дитина, її вік, стан здоров`я й потреби, та відповідача, який має позитивний стан здоров`я, на утримані окрім дочки [PERSON] має малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, у розмірі, який визначений позивачем - 1 500 грн. 00 коп., виходячи із таких підстав. Встановлено, що відповідач має працездатний вік - 1984 року народження, працевлаштований, отриманує заробітну плату в сумі 6 100 грн., що ним визнається, має двох малолітніх дітей: дочку [PERSON] , 2019 року народження та дочку [PERSON] , 2012 року народження. Розмір заробітної плати відповідача становить 6 100 грн., який є відповідно до Закону України «Про держаний бюджет на 2021 рік» є мінімальною заробітною платою. Мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може встановлюватися оплата за виконану працівником місячну норму робіт (Кодекс законів про працю України, Закон України "Про оплату праці"). Згідно з п. 5 ст. 38 Бюджетного кодексу України розмір мінімальної заробітної плати визначається в Законі про Державний бюджет на відповідний рік. Відповідно до пп. 4 п. 2 ст. 41 Бюджетного кодексу до вступу в силу Закону про Державний бюджет України на поточний бюджетний період мінімальна заробітна плата застосовується в розмірах і на умовах, що діяли в грудні попереднього бюджетного періоду. З 1 січня 2021 року мінімальна зарплата становить 6 000 грн, а з 1 грудня - 6 500 грн. З урахуванням розміру заробітної плати, яка отримується відповідачем - 6 100 грн., кількості дітей, яких він має отримувати - 2 (дві) малолітні особи, на кожну із них припадає по 1 525 грн., що відповідає обгрунованій вимозі позивача на утримання дочки [PERSON] , 2019 року народження, й така сума є меншою для дитини віком до 6 років, аніж визначено Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік», яким визначено, що прожитковий мінімум для дітей до 6 років з 01 січня 2021 року визначено в сумі 1 921 грн., з 01 липня 2 013 грн., з 01 грудня 2021 року - 2 100 грн. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, розумності, достатності забезпечення потреб дитини, зважаючи на вік дитини та її потреби, дісної участі батьків у утриманні дитини, можливостей платника аліментів, його платоспроможності та роботоздатності, з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі, якому просить позивачка - 1 500 грн. 00 коп. до повноліття дитини. Одним із найголовніших та найважливіших обов`язків батьків, що визначається не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обов`язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 28 квітня 2021 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. Зважаючи на наслідки розгляду справи судом, з урахуванням положення ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 908 грн. 00 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved