Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, який підтримала в судовому засіданні і мотивує тим, що вона та [PERSON] пребували у шлюбі з 21.09.2002 року. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2014р. шлюб між сторонами було розірвано. За час подружнього життя, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.04.2012р., подружжя [PERSON] та їх діти набули право власності на кімнату [ADDRESS]. 10.10.2015р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], з яким на даний час проживає за адресою: [ADDRESS]. На даний час [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом від 10.11.2015 року, в якому зазначено, що відповідач з 15 січня 2014 року по теперішній час не проживає за вказаною адресою. Виходячи із інформації з періодичних видань, інформації з мережі Інтернет про ціни на кімнати, ціна кімнати площею 12 кв.м. становить 92000,00 грн., тобто вартість 1/4 частки у спірному житлі складає 23000,00 грн. Позивачка просить суд визначити частки власності в кімнаті [ADDRESS] в розмірі по 1/4 частині за кожним із співвласників; припинити право власності [PERSON] на 1/4 частину у спільному майні - кімнаті [ADDRESS]; визнати за [PERSON], право власності на 1/4 частину у спільному майні - кімнаті [ADDRESS]; виплатити [PERSON] внесену нею на депозитний рахунок Управління державної судової адміністрації в Сумській області компенсацію за 1/4 частину у спільному майні - квартирі [ADDRESS] в розмірі 23000 грн. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та суду пояснив, після розірвання шлюбу з [PERSON] він забрав свої речі та мешкає в квартирі разом з родиною своєї сестри в [ADDRESS] Ніяким чином він не перешкоджає колишній дружині разом з дітьми користуватися кімнатою у гуртожитку за адресою [ADDRESS]. Проти визначення частком кожному із мпіввласників він не запреечує, але проти позбавлення його часткової власності в кімнаті він категорично заперечував, вважав, що право пласності не непорушним. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного: Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] пребували у шлюбі з 21.09.2002 року.(а.с. 10) Від подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO].(а.с. 11,12) Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 30.01.2014р. шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано, рішення набрало законної сили 12.02.2014 року (а.с. 10). За час подружнього життя, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.04.2012р., подружжя [PERSON] та їх діти набули право власності на кімнату [ADDRESS]. 10.10.2015р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], та змінила прізвище на [PERSON] (а.с. 8) Відповідно до акту ТОВ «КК «Коменерго-Суми» від 10.11.2015 року, [PERSON] з 15 січня 2014 року не проживає за адресою: [ADDRESS].(а.с. 15) Між сторонами склалися цивільно-правові відносини, що витікають із права спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Враховуючи, що подружжя [PERSON] та їх діти набули право спільної сумісної власності на кімнату [ADDRESS], суд вважає необхідним визначити частки в спільній сумісній власності на кімнату [ADDRESS] по 1/4 частині кожному за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Стаття 365 ч.1 ЦК України передбачає, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що припинення права особи на частку в спільному майні поза її волею за рішенням суду на підставі позову іншого співвласника можливий за наявності хоча б однієї із чотирьох передбачених ч.1 ст. 365 ЦК України підстав і таке припинення у всякому випадку не повинно завдати істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї і за умови попереднього внесення позивачем цієї частки на депозитний рахунок суду. Враховуючи, що в силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні. Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Європейський суд з прав людини в рішенні від 21.03.2011р. «Справа «Андрій Руденко проти України» зазначив, що «Суд нагадує, що втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне». Суд бере до уваги ту обставину, що припинення права власності [PERSON] на частку у спільному майні завдасть його інтересам істотної шкоди, саме ця обставина є визначальною при вирішенні питання про припинення права на частку у спільному майні. Належність відповідачу на праві власності 1/2 частини кімнати, площею 16,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS], не свідчить про те, що він повністю забезпечен житлом і є підстави для позбавлення його частини у спірній кімнаті, де співвласниками також є їх спільні неповнолітні діти. Зважаючи на викладене, відсутні законні підстави для припинення права відповідача на частку у спільному майні та визнання за позивачем права власності на вказану частку. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір від частково задоволених позовних вимог в розмірі 551-20 грн.

Outcome: approved