Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2007 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. У зв`язку з тим, що нормальні та належні подружні стосунки у них з відповідачем не склалися, через різні погляди на життя, між ними відсутні взаєморозуміння і взаємоповага, що призвело до того, що на даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, взаєморозуміння та сімейних стосунків між ними немає, за таких обставин збереження сім`ї стало неможливим, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дітьми та судові витрати по справі. 18 серпня 2020 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій вона збільшила позовні вимоги і просить додатково в порядку поділу майна подружжя виділити їй автомобіль марки Renault, модель Megane, 2002 року випуску, номер кузова: [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , зареєстрований за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрований за відповідачем, припинити право власності останнього на даний автомобіль та стягнути з неї на користь відповідача 1/2 вартості вказаного автомобіля. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 10 листопада 2020 року затверджено мирову угоду по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, встановлення місця проживання дітей та стягнення аліментів (в частині поділу майна подружжя), провадження в цій частині позовних вимог - закрито. Крім того, 10 листопада 2020 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій вона уточнила позовну вимогу щодо стягнення аліментів і просить такі стягувати з 01 січня 2021 року. Отже, з врахуванням поданої позивачкою заяви про збільшення позовних вимог, заяви про уточнення позовних вимог і поставлення ухвали про затвердження мирової угоди в частині позовних вимог на день ухвалення рішення судом залишилися вимоги про розірвання шлюбу, стягнення аліментів з 01 січня 2021 року, визначення місця проживання дітей з матір`ю та стягнення судових витрат. Позивачка [PERSON] , яку підтримала її адвокат Іовчик О.А., в судовому засіданні позов підтримала, просить його задоволити, шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти, в розмірі заявленому в позові, з 01 січня 2021 року, визначити місце проживання дітей з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заяву про визнання позовних вимог в якій позовні вимоги про стягнення з нього аліментів в розмірі, зазначеному в позові, з 01 січня 2021 року та про залишення проживати дітей з матір`ю - визнав. В судовому засіданні подану ним вищезгадану заяву підтримав, крім зазначених в заяві позовних вимог просив шлюб розірвати. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2007 року, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні. Тривалий час сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, у них різні бюджети, на примирення не згідні. Постійної, достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей відповідач не надає. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім`я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітніх дітей. Тому, суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. Згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Частиною 1 ст.161 Сімейного кодексу України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з цього, враховуючи вік дітей, те, що на даний час діти проживають з матір`ю, суд вважає, що місце проживання неповнолітніх дітей необхідно визначити з матір`ю, про що в своїй заяві просить позивачка та про що не заперечив відповідач. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 183 Сімейного кодексу України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, працює на ПрАТ Консюмер скло "Зоря" технічним працівником, інших утриманців немає, доказів, які б це спростовували суду не надано, суд вважає, що позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підлягає до задоволення і стягненню підлягають аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01 січня 2021 року, до досягнення старшою дитиною повноліття. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує всі обставини справи у їх сукупності, а саме стан здоров`я відповідача і дитини, його матеріальний стан і матеріальний стан позивачки і дитини. Крім того, судом береться до уваги і вимога ст.182 СК України про мінімальний розмір аліментів. На думку суду, таке рішення буде законним і відповідатиме інтересам дитини та сприятиме її належному утриманню. Також враховуються що саме на такий розмір і такий порядок стягнення аліментів погодився відповідач. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.430 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв`язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.141 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду, а також стягнути на користь позивачки судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, який вона сплатила при подачі позову до суду.

Outcome: approved