Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

У липні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та дружини в період догляду за дитиною до трьохрічного віку. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує у позовній заяві на те, що шлюб між ними було зареєстровано 15 червня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис №85. Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає біля неї та перебуває на її повному утриманні, оскільки після того як вони з відповідачем припинили сумісне проживання, відповідач, хоча й працює та отримує заробітну плату, проте витрачає повністю на свої власні потреби, ігноруючи законодавчо закріплений обов'язок щодо утримання дитини. Окрім цього, позивач вказує у позовній заяві на те, що на даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох річного віку, отримує мізерні соціальні виплати, які не дають можливості забезпечити себе та дитину найнеобхіднішим. Разом з цим дитина підростає, а тому потребує коштів на харчування та одяг, які коштують не дешево. Відповідач інших аліментних зобов'язань не має, відтак спроможний надавати матеріальну допомогу, тому позивач просила суд стягнути з нього в примусовому порядку аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу відповідача та на утримання дочки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила стягнути з відповідача на її користь на утримання дитини аліменти. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Ураховуючи те, що сторони, скористались своїми правами, які врегульовані ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15 червня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис №85 та видано свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] Від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Як слідує із довідки виданої виконавчим комітетом Ладижинської міської ради від 09 липня 2014 року № 1841, відповідно до якої дитина [PERSON], [INFO] проживає біля матері [PERSON] Правовідносини, що є предметом спору, регулюються нормами Сімейного кодексу України. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Зібрані позивачем докази вказують на те, що малолітня дитина проживає біля матері, відтак у останньої виникло право на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів із відповідача. Зі змісту ч. 2 та ч.4 ст. 84 Сімейного Кодексу випливає, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ст.80 СК України, аліменти одному з подружжя присуджуються у частці від заробітку одного з подружжя або в твердій грошовій сумі. Із здобутих у справі доказів судом встановлено, що відповідач працює в Христинівському відділенні залізничних колій ПЧ-5, отримує заробітну плату, інших аліментних зобов'язань не має, а отже є фінансово - спроможним, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання як дочки так і дружини. Суд при визначені розміру аліментів на дитину та дружину враховує обставини, що передбачені ч.2 ст.80 та ч. 1 ст. 182 СК України, а також те, що відповідач надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав та погодився із визначеним позивачем розміром аліментів, як на утримання дитини так і на її утримання. Статтею 174 ч.4 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, а також те, що позивач має право на отримання аліментів від відповідача як на утримання дитини так і на своє утримання, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 79 та ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. На підставі ст. 88 ч. 3 ЦПК України, з відповідача в прибуток держави підлягає стягненню судовий збір, а на користь позивача витрати на правову допомогу. На підставі ст.367ЦПК України суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved