Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-21 00:00:00

У грудні 2016 р. позивач звернувся до суду з даним позовом. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що є власником котеджу [ADDRESS]. Вказаний котедж було придбано у забудовника на підставі договору № 49/4-04 про пайову участь у будівництві від 15.04.2003 р. Як вказано у позові, згідно з Наказом ГУ житлового забезпечення від 16.12.2004 р. № 2366-С/ЖБ позивачу було видано свідоцтво про право власності від 27.12.2004 р. (серія [NUMBER]), яке посвідчує, що котедж [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] Право власності на підставі зазначеного Свідоцтва було зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 30.12.2004 року за реєстровим № 44293. Однак, в серпні 2016 р. позивач, перебуваючи разом зі своєю сім'єю у відпустці, довідався, що належний йому на праві власності будинок продано і там проживають інші люди. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2016 р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром О.І. було прийнято рішення про реєстрацію права власності на котедж [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Харківської обл. від 01.08.2016 р. у справі № 641/9346/16-ц. Також зі слів позивача, 26.08.2016 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. були посвідчені два договори купівлі-продажу від 26.08.2016 р.: 1) серії та номер 921 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31110255 від 26.08.2016 р.) про відчуження ? частини котеджу; 2) серії та номер 922 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31110798 від 26.08.2016 р.) про відчуження ? частини котеджу, відповідно до яких право власності на котедж [ADDRESS], перейшло до відповідача № 3 - [PERSON] В подальшому позивачу стало відомо про те, що Оболонським районним ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису №183 від 19.10.2016 року. При цьому позивачем було отримано копію виконавчого напису, вчиненого 19.10.2016 р. приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. Згідно із зазначеним виконавчим написом нотаріуса звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме котедж [ADDRESS], яке було передане відповідачем № 3 [PERSON] в іпотеку компанії РІО ГУІАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії) - відповідачу № 4 на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Колейчиком В.В. 10.09.2016 р. за реєстровим № 970, в забезпечення виконання Договору позики № 08/09-01 від 08.09.2016 р., укладеного між відповідачем № 4 - компанією РІО ГУІАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії) та відповідачем № 3 - [PERSON], за яким сума позики згідно з договором становить 1283000 грн., строк повернення якої настав 15.09.2016 р. Як вказує позивач, згідно відповіді Апеляційного суду Харківської обл. від 31.10.2016 р. № П-320/16/24003, апеляційний суд повідомив, що в провадженні суду справа за № 641/9346/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності не перебувала, і відповідного рішення у даній справі не приймалось. Цивільні справи, відповідачем у яких є [PERSON], в провадженні апеляційного суду Харківської області також не перебували. Згідно відповіді Комінтернівського районного суду м. Харкова (641 - унікальний код цього суду) від 31.10.2016 р. № 03-09/6/5210/2016-вих., цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок Комінтернівським районним судом м. Харкова не розглядалась та інших цивільних справ за участю [PERSON] в суді не розглядались. Тому посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд визнати недійсним іпотечний договір, укладений між [PERSON] та компанією РІО ГУІАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії), посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. 10.09.2016 року за реєстровим №970, визнати виконавчий напис, вчинений 19.10.2016 р. приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. таким що не підлягає виконанню та витребувати у відповідача № 3 [PERSON] документи, які підтверджують фактичне отримання позики від компанії РІО ГУАДО ЛП в установленому чинним законодавством України порядку. У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному об'ємі. Жоден представник відповідача у судове засідання так і не з'явився, належним чином через ЗМІ були повідомлені про час та місце слухання справи. Суд, заслухавши думку представника позивача, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку щодо можливості проведення заочного розглядусправи. Як з'ясував суд, позивач [PERSON] є власником котеджу [ADDRESS]. Вказаний котедж було придбано у забудовника на підставі договору № 49/4-04 про пайову участь у будівництві від 15.04.2003 р. У відповідності до наказу ГУ житлового забезпечення від 16.12.2004 р. № 2366-С/ЖБ позивачу було видано свідоцтво про право власності від 27.12.2004 р. (серія [NUMBER]), яке посвідчує, що котедж [ADDRESS], належить на праві приватної власності [PERSON] Право власності на підставі зазначеного Свідоцтва було зареєстровано Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна» 30.12.2004 року за реєстровим № 44293. При цьому у серпні 2016 р. позивач довідався, що належний йому на праві власності будинок продано і там проживають інші люди. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2016 р. приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щуром О.І. було прийнято рішення про реєстрацію права власності на котедж [ADDRESS] за [PERSON] на підставі рішення Апеляційного суду Харківської обл. від 01.08.2016 р. у справі № 641/9346/16-ц. 26.08.2016 р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Колейчиком В.В. були посвідчені два договори купівлі-продажу від 26.08.2016 р.: 1) серії та номер 921 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31110255 від 26.08.2016 р.) про відчуження ? частини котеджу; 2) серії та номер 922 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31110798 від 26.08.2016 р.) про відчуження ? частини котеджу, відповідно до яких право власності на котедж [ADDRESS], перейшло до відповідача № 3 - [PERSON] В подальшому позивачу стало відомо про те, що Оболонським районним ВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого напису №183 від 19.10.2016 року. Як з'ясовано судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем було отримано копію виконавчого напису, вчиненого 19.10.2016 р. приватним нотаріусом КМНО Рогачем В.В. Згідно із зазначеним виконавчим написом нотаріуса звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме котедж [ADDRESS], яке було передане відповідачем № 3 [PERSON] в іпотеку компанії РІО ГУІАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії) - відповідачу № 4 на підставі Договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської обл. Колейчиком В.В. 10.09.2016 р. за реєстровим № 970, в забезпечення виконання Договору позики № 08/09-01 від 08.09.2016 р., укладеного між відповідачем № 4 - компанією РІО ГУІАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії) та відповідачем № 3 - [PERSON], за яким сума позики згідно з договором становить 1283000 грн., строк повернення якої настав 15.09.2016 р. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом Ст. 3 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Як вбачається з іпотечного договору, іпотекою забезпечується виконання зобов'язань за договором позики від 08.09.2016 р. № 08/09-001. У відповідності до договору позики іпотекодавець (відповідач № 3 [PERSON]) отримав від Іпотекодержателя (відповідача № 4 - компанії РІО ГУІАДО ЛП) позику у доларах США в розмірі 50000 строком дії до 09.09.2017 р. Як вбачається з пояснень представника позивача та матеріалів справи, згідно відповіді Апеляційного суду Харківської обл. від 31.10.2016 р. № П-320/16/24003, апеляційний суд повідомив позивача [PERSON], що в провадженні даного суду справи за № 641/9346/16-ц та позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності не перебувала, і відповідного рішення у даній справі не приймалось. Згідно відповіді Комінтернівського районного суду м. Харкова (641 - унікальний код цього суду) від 31.10.2016 р. № 03-09/6/5210/2016-вих., цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок Комінтернівським районним судом м. Харкова не розглядалась та інших цивільних справ за участю [PERSON] в суді не розглядались. Як з'ясовано судом (та не заперечується сторонами) відповідач № 4 - компанія РІО ГУІАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії) представництв чи філій на території України не має, розрахункових рахунків в установах банків на території України також не має. Тобто надавати позику на території України та за рахунок яких коштів, якщо коштів на рахунках у банківських установах України, власне як і самих рахунків в банківських установах, вказана компанія не мала. Більш того, позика була надана нерезидентом (РІО ГУАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії) резиденту ([PERSON]) у іноземній валюті . Тобто ці грошові кошти повинні бути ввезені, переказані чи переслані в Україну. Як вбачається з п.п. «в», п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для надання i одержання резидентами кредитів в iноземнiй валюті, якщо терміни i суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Як зазначається у Положенні про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженому Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 року №270 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 липня 2004 р. за № 885/9484, резидент-позичальник (крім уповноваженого банку України) залучає кредит від нерезидента через уповноважений банк, який надав згоду на обслуговування операцій за договором. Функції обслуговуючого банку за договором (далі - обслуговуючий банк), визначені цим розділом, може виконувати як уповноважений банк, так і від його імені відокремлений підрозділ банку (філія, відділення). Якщо договором з нерезидентом передбачено одержання кредиту з надходженням коштів на рахунок резидента-позичальника за межами України та/або погашення заборгованості за таким кредитом здійснюватиметься з рахунку резидента, відкритого за межами України, то резидент-позичальник повинен у встановленому Національним банком порядку одержати індивідуальну ліцензію на розміщення валютних цінностей на рахунках за межами України (крім випадку використання фізичною особою рахунку за межами України на час її перебування за кордоном). При цьому п. 1.6 Положення встановлено, що кредити, що одержують від нерезидентів резиденти - фізичні особи, які не зареєстровані як суб'єкти підприємницької діяльності (далі - фізичні особи), мають зараховуватися на їх рахунки, відкриті в уповноважених банках або в іноземних банках. Такі кредити фізичні особи можуть одержувати на строк не менше ніж 180 календарних днів. У разі надходження кредиту на рахунок фізичної особи, відкритий в уповноваженому банку, його погашення здійснюється з цього рахунку. Відповідно до п. 1.7 Положення, резидент-позичальник зобов'язаний зареєструвати договір у Національному банку до фактичного одержання кредиту. Такі договори підлягають реєстрації Національним банком у порядку, установленому главою 2 цього розділу - для резидентів-позичальників, що не є банками. У відповідності до п. 1.9. Положення, Національний банк за наявності інформації про одержання резидентом-позичальником, що не є банком, кредиту чи позики в іноземній валюті від нерезидента без реєстрації договору повідомляє про це контролюючий орган, у якому резидент перебуває на обліку, протягом семи робочих днів починаючи з наступного робочого дня після дня отримання такої інформації. Таким чином суд з'ясував, що грошові кошти від компанії РІО ГУІАДО ЛП могли надійти виключно на рахунок позичальника - резидента [PERSON], відкритий в уповноваженому банку та такий договір позики повинен бути зареєстрований у Національному банку України, а оскільки до суду не надано інформації щодо фактичного перерахування коштів у іноземній валюті з рахунку компанії РІО ГУІАДО ЛП на рахунок [PERSON], відкритий в уповноваженому банку, можливо прийти до висновку, що така позика фактично не надавалась. Тобто, іпотекою забезпечене виконання недійсного зобов'язання, а сам договір іпотеки також є недійсним. У відповідності до ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як вбачається з дій відповідачів № 3 та № 4, правочин, а саме іпотечний договір не спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним, оскільки: предметом іпотеки є майно, яке неправомірно набуте Іпотекодавцем та щодо якого існує кілька судових спорів іпотекою забезпечена недійсна вимога, тобто, вимога, якої фактично не існує. У відповідності до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3,5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Як вбачається з ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. При цьому гл. 12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 та зареєстрованого Мінюстом України 22.02.2012 р. за № 282/20595 встановлено, що виконавчі написи вичиняються нотаріусами на документах, які встановлюють заборгованість або передбачають повернення майна. Якщо виконавчий напис не вміщується на документі, що встановлює заборгованість, то він має бути продовжений чи викладений повністю на прикріпленому до документа спеціальному бланку нотаріального документа. П. 1.1. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. П. 2.3. зазначеного Порядку передбачено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв'язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. П. 3.1. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, виключно, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.3.2. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.3.5. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) У разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру, наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів (п.3.6. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). При цьому п. 1-1. Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172 встановлено, що в разі стягнення заборгованості за іпотечним договором, що передбачає право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов'язанням до закінчення строку виконання основного зобов'язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов'язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв'язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов'язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу. При цьому у матеріалах справи відсутні будь-яких довідки з фінансових установ про перерахування чи ненадходження коштів, оскільки позивач [PERSON] не є стороною ні договору позики ні іпотечного договору. Разом з тим, слід зазначити, що перед вчиненням виконавчого напису нотаріус мав отримати інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, і мав добре розуміти, що нерухоме майно, котедж [ADDRESS] із заявою про звернення стягнення на яке шляхом вчинення виконавчого напису звернувся Іпотекодержатель є спірним та знаходиться під арештом, згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва. За змістом ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). У відповідності до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Таким чином суд приходить до висновку, що іпотечний договір, укладений між [PERSON] та компанією РІО ГУІАДО ЛП (юридична особа за законодавством Шотландії), посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем 10.09.2016 р. за реєстровим № 970 є недійсним у відповідності до положень ч. 1 ст. 216 ЦК, а виконавчий напис, вчинений 19.10.2016 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогачем В.В. таким що не підлягає виконанню, а тому задовольняє позов [PERSON] у повному об'ємі. Також суд вважає за доцільне витребувати у відповідача № 3 [PERSON] документи, що підтверджують фактичне отримання ним позики від відповідача № 4 - компанії РІО ГУІАДО ЛП в установленому чинним законодавством України порядку. Тому враховуючи вище викладене, на підставі ст. 124 Конституції України, ст.ст. 11, 15, 16, 202, 203, 215, 216 ЦК України, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 та зареєстрованого Мінюстом України 22.02.2012 р. за № 282/20595, Положення про порядок отримання резидентами кредитів, позик в іноземній валюті від нерезидентів і надання резидентами позик в іноземній валюті нерезидентам, затвердженому Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 р. № 270 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15.07.2004 р. за № 885/9484 та ст. 10, 60, ст.. 84, 88, 213-215, ст. 218, 224 - 232 ЦПК України суд, -

Outcome: approved