Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

У липні 2014 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про поділ спільного майна (а.с.1-6 т.1). Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 16.11.2007р., який був розірваний, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділу реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 244 від 06.08.2011р. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти сторонами було набуто спільне майно, а саме: Toyota Prado 4.0, реєстраційний номер [NUMBER], який був оформлений на [PERSON]; автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], який був оформлений на [PERSON] а також квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] - на підставі договору про відступлення права вимоги, укладеного 05.11.2009р. між [PERSON] та ТОВ «Віб-інвест». Наразі, обидва автомобілі знаходяться у [PERSON], що перешкоджає [PERSON] вільно володіти та користуватися своєю часткою автомобілів, які є об'єктом спільної сумісної власності. На спроби здійснити розподіл майна, набутого за період шлюбу, в позасудовому порядку Відповідач відповідає відмовою. Враховуючи вищевикладене, Позивачка просила: 1) залишити за [PERSON] право власності на автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в., дійсна вартість якого на момент розгляду справи складає близько 180 833 грн.; 2) зобов'язати вчинити певні дії [PERSON]: передати [PERSON] автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в. та ключі від вказаного автомобіля; 3) зобов'язати [PERSON] виплатити [PERSON] компенсацію у розмірі 60 650 грн. за частку права власності на автомобіль Toyota Prado 4.0, реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в., а також виплатити компенсацію у розмірі - 1 507 336,30 грн. за частину квартири, яка належить [PERSON], набуту за договором права вимоги від 05.11.2009р., загалом сума компенсації складає 1 567 986,3 грн. Відповідачем [PERSON] подано суду заперечення на позовну заяву про поділ спільного майна (а.с.149-156 т.1), в яких він зазначив, що у період з 16.11.2007р. по 06.08.2011р. він з Позивачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, проте з грудня 2010р. шлюбні відносини між сторонами були фактично припинені. У період шлюбу: 02.07.2008р. було придбано автомобіль Toyota Prado 4.0., реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в.; 01.07.2009р. було придбано автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в.; 05.11.2009р. було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] отримано права вимоги, належне ТОВ «ВІБ-інвест» у відповідності із Інвестиційним договором 2-20-3-97-І від 17.07.2007р., Договором резервування № 2-20-3-97-Р від 17.07.2007р. та Додатковою угоди № 1 від 24.04.2009р. до цього договору, за якими передбачалось набуття права власності на нерухоме майно - квартиру на [ADDRESS]. Разом з тим, вказане майно було придбано за особисті кошти [PERSON], відтак є особистою приватною власністю останнього. Так, спірне майно було придбано на грошові кошти, отримані [PERSON] у позику від [PERSON] до моменту укладення шлюбу із [PERSON], та на дивіденди від діяльності ПП «ЄвроАрхбудСервіс», тобто кошти, що належали [PERSON] особисто. Зокрема, 22.10.2007р. між [PERSON] (дочкою) та [PERSON] (батьком) було укладено договір позики на безпроцентній основі, згідно з яким [PERSON] позичила [PERSON] грошові кошти у розмірі 320 000 доларів США для придбання квартири, що також підтверджується відповідною розпискою від 22.10.2007р. Крім того, [PERSON], будучи засновником та власником ПП «ЄвроАрхбудСервіс», протягом 2006-2008 отримував дивіденди на загальну суму 168 653,00 грн.: - 19 053,00 грн. - 24.02.2006р., - 39 100,00 грн. - 12.02.2007р., - 110 500,00 грн. - у 2008 році. Відповідач зазначив, що обсяг спільних коштів сторін, не дозволив би настільки дорогі придбання як два автомобілі та квартира, що є також підтвердження на придбання зазначеного майна за особисті кошти Відповідача. Так, спільними з [PERSON] коштами була лише заробітна плата Відповідача за період з 16.11.2007р. по 01.12.2010р. (дата фактичного припинення шлюбних відносин) у сумі 61 681,26 грн., розмір доходів [PERSON] за вказаний період не перевищував розміру заробітної плати [PERSON] Спільні кошти сторін витрачались на ведення домашнього господарства та поточні витрати сімї із трьох осіб (їжу, одяг, ремонт квартири тощо), оскільки [PERSON] проживав разом з [PERSON] та її дочкою від першого шлюбу - [PERSON]; оплату навчання у вищих навчальних закладах дочки [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON]; оплату численних закордонних поїздок на відпочинок [PERSON] та [PERSON] Відтак, розмір спільних сумісних коштів [PERSON] та [PERSON], що були отримані ними за період з 16.11.2007р. по 01.12.2010р. (дати фактичного припинення шлюбних відносин) не перевищував 120 000,00 грн. Очевидно, що придбання майна на загальну суму 2 216 973,56 грн. на спільні кошти подружжя було просто неможливим. Окрім того, Позивачкою було завищено дійсну вартість спірного майна, так вартість автомобіля Тoyota Prado 4.0., реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в. становить 248 329,72 грн.; автомобіля Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в. - 145 862,54 грн.; квартири [ADDRESS] - 1 673 322,00 грн. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає, що позов [PERSON] про поділ спільного майна є необгрунтованим та безпідставним, а відтак, не підлягає задоволенню. В лютому 2015 року [PERSON] подано до Шевченківського районного суду м. Києва зустрічний позов до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю (а.с.55-62 т.2), в якому він просив визнати його особистою приватною власністю: - автомобіль Toyota Prado 4.0., реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в.; - автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в.; - квартиру [ADDRESS] загальною площею 97,00 кв.м., житловою площею 63,8 кв.м. Позовні вимоги за зустрічним позовом з урахуванням письмових пояснень (а.с.157-159 т.2) [PERSON] обгрунтовує тими ж обставинами, що і заперечення відносно первісного позову. Так, Позивач за зустрічним позовом посилається на те, що 22.10.2007р. між ним та його дочкою - [PERSON] було укладено договір позики на безпроцентній основі, згідно з яким [PERSON] позичила [PERSON] для придбання квартири частину коштів, отриманих від продажу 13.06.2007р. трикімнатної квартири Позикодавця у розмірі 320 000 доларів США. Протягом 2006-2008 років [PERSON] як засновник та власник ПП «ЄвроАрхбудСервіс» отримав дивіденди на загальну суму 168 653,00 грн. Таким чином, кошти, що були отримані [PERSON] за договором позики від 22.10.2007р. у сумі 320 000 доларів США та дивіденди від діяльності ПП «ЄвроАрхбудСервіс» на суму 168 653,00 грн. є особистою приватною власністю [PERSON] Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано 16.11.2007р. і в у період шлюбу за кошти, що належали [PERSON] особисто: 01.07.2008р. за 305 358,56 грн. було придбано автомобіль Toyota Prado 4.0., реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в.; 26.06.2009р. за 208 005,00 грн. було придбано автомобіль Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], 2008р.в.; 05.11.2009р. було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким [PERSON] отримано право вимоги, належне ТОВ «ВІБ-інвест» у відповідності із Інвестиційним договором 2-20-3-97-І від 17.07.2007р., Договором резервування № 2-20-3-97-Р від 17.07.2007р. та Додатковою угоди № 1 від 24.04.2009р. до цього договору, за якими передбачалось набуття права власності на нерухоме майно - квартиру на [ADDRESS], сума договору про відступлення права вимоги склала 1 703 610,00 грн. Саме за рахунок особистих коштів [PERSON] було придбано спірне майно. [PERSON] зазначив, що обсяг спільних коштів сторін, не дозволив би настільки дорогі придбання як два автомобілі та квартира, що є також підтвердження на придбання зазначеного майна за особисті кошти Відповідача. Так, спільними з [PERSON] коштами була лише заробітна плата Відповідача за період з 16.11.2007р. по 01.12.2010р. (дата фактичного припинення шлюбних відносин) у сумі 61 681,26 грн., розмір доходів [PERSON] за вказаний період не перевищував розміру заробітної плати [PERSON] Спільні кошти сторін витрачались на ведення домашнього господарства та поточні витрати сімї із трьох осіб (їжу, одяг, ремонт квартири тощо), оскільки [PERSON] проживав разом з [PERSON] та її дочкою від першого шлюбу - [PERSON]; оплату навчання у вищих навчальних закладах дочки [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], що складає в загальному за період шлюбу близько 65 400,00 грн.; оплату численних закордонних поїздок на відпочинок [PERSON] та [PERSON] Відтак, розмір спільних сумісних коштів [PERSON] та [PERSON], що були отримані ними за період з 16.11.2007р. по 01.12.2010р. (дати фактичного припинення шлюбних відносин) не перевищував 120 000,00 грн. Очевидно, що придбання майна на загальну суму 2 216 973,56 грн. на спільні кошти подружжя було просто неможливим. Ухвалою суду від 19.03.2015р. зустрічну позовну заяву [PERSON] (справа № 761/7991/15-ц, провадження №2/761/4292/2015) прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] (справа № 761/21807/14-ц, провадження № 2/761/449/2015), об'єднано в одне провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна та справу за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, об'єднаній справі присвоєно № 761/21807/14-ц, провадження № 2/761/449/2015 (а.с.101 т.2). [PERSON] подано заперечення проти зустрічного позову (а.с.184-186 т.2). В запереченнях на зустрічний позов вона вказала, що посилання [PERSON] на придбання ним майна за особисті кошти підтвердженням чого є факт укладення договору позики від 22.10.2007р., який встановлено рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2015р., є безпідставним, оскільки таке рішення на даний час вважається таким, що не набрало законної сили, адже було оскаржено [PERSON] до Апеляційного суду м. Києва, за ухвалою якого від 23.11.2015р. у справі призначено судово-технічну експертизу документів для визначення давності складання Договору позики від 22.10.2007р. та розписки від 22.10.2007р. Разом з тим, немає жодного причинно-наслідкового зв'язку між коштами, які були позичені [PERSON] у [PERSON] та придбаними правами на квартиру [ADDRESS], оскільки майнові права на спірну квартиру були відступлені на користь [PERSON] 05.11.2009р., в той час як договір позики був укладений 22.10.2007р. Немає жодних доказів, що позичені кошти були витрачені саме на купівлю майнових прав на спірну квартиру. Водночас, неможливо стверджувати, що саме грошові кошти, які [PERSON] отримала від продажу квартири 13.06.2007р., вона позичила [PERSON], адже [PERSON] з 2013 року володіє ще однією квартирою. З урахуванням наведеного, як зазначає Позивач [PERSON], твердження Відповідача [PERSON] про те, що спірне майно, придбане за час перебування подружжя у шлюбі (з 16.11.2007р. по 03.12.2010р.) є його особистою приватною власністю - є необгрунтованими, тому в задоволенні зустрічної позовної заяви має бути відмовлено повністю. 07.06.2016 року через канцелярію суду надійшло клопотання представника [PERSON] - [PERSON] про призначення у справі судової оціночно-будівельної експертизи для визначення дійсної ринкової вартості квартири [ADDRESS], в якому серед іншого було зазначено, що вказана квартира по Акту прийому-передачі у серпні 2014р. була передана [PERSON] у стані, який фактично відрізняється від того, який є зараз (а.с.3-5 т.3). Ухвалою суду від 13.06.2016р. клопотання представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] про призначення судової будівельно-технічної експертизи у справі - задоволено, призначено у справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, на вирішення яких поставлено наступні питання: - Яка дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] без врахування проведених [PERSON] поліпшень та ремонтно-будівельних робіт? - Чи збільшилась дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS] у зв'язку з проведенням [PERSON] поліпшень та ремонтно-будівельних робіт цієї квартири? На час проведення експертизи провадження у справі зупинено (а.с.11-12 т.3). З огляду на те, що 06.01.2017р. на адресу суду повернулися матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, та за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, ухвалою суду від 10.01.2017р. відновлено провадження у вказаній справі, а справу призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.41 т.3). 09.03.2017р. через канцелярію суду надійшло клопотання представника відповідача за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у даній цивільній справі до вирішення Апеляційним судом м. Києва справи за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21.05.2015р. у справі № 755/3297/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики (а.с.53-55 т.3). Ухвалою суду від 09.03.2017р. клопотання представника відповідача за первісним позовом, який є позивачем за зустрічним позовом [PERSON] - [PERSON] про зупинення провадження у даній цивільній справі, - залишено без задоволення (а.с.56-57 т.3). В судовому засіданні Позивачка за первісним позовом, яка є відповідачем за зустрічним позовом, [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти зустрічного позову заперечували та просили відмовити в його задоволенні. Представники Відповідача за первісним позовом, який є Позивачем за зустрічним позовом, [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] проти первісного позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні, вимоги зустрічного позову підтримали та просили їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що первісна позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16.11.2007р. у Відділі реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 16.11.2007р. зроблено відповідний актовий запис за № 1494, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.11 т.1). Прізвище сторін після реєстрації шлюбу: чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. 06.08.2011р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 244 від 06.08.2011р., що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.12 т.1). Як вбачається з матеріалів справи, під час шлюбу сторонами було придбано: 1) автомобіль «Suzuki Grand Vitara», легковий універсал, 2008 року випуску, об'єм двигуна 2393 см3, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований 01.07.2009р. за [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.23 т.1) та рахунком-фактурою № 239664_РФ_00107627 від 25.06.2009р. (а.с.20 т.1); 2) автомобіль «Toyota Prado 4.0», легковий універсал, 2008 р.в., обєм двигуна 3956 см3, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований 02.07.2008р. за [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.24 т.1) та квитанціями № 27 від 01.07.2008р. та № 13 від 29.04.2008р. (а.с.21-22 т.1); 3) трикімнатна квартира [ADDRESS], що підтверджується Договором про відступлення права вимоги від 05.11.2009р., посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 6911, за яким право перейшло до [PERSON] (а.с.13 т.1). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України ( далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічні положення передбачені і в ч.ч. 3,4 ст. 368 Цивільного кодексу України, в яких зазначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 23 Постанови №11 від 21.12.2007р. судам, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, судом встановлено, що 05.11.2009р. між ТОВ «ВІБ-інвест» (Первісний кредитор за договором), [PERSON] (Новий кредитор за договором) та ТОВ «АВТОПРОМХІМ» (Боржник за договором) було укладено Договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. та зареєстрований в реєстрі за № 6911, за умовами якого Первісний кредитор за погодженням та згодою з Боржником відступає, а Новий кредитор набуває право вимоги, належного Первісному кредиторові у відповідності із Інвестиційним договором № 2-20-3-97-І від 17.07.2007р., укладеним між ТОВ «АВТОПРОМХІМ» та ТОВ «ВІБ-інвест» та Договором про резервування, укладених між ТОВ «АВТОПРОМХІМ» та ТОВ «ВІБ-інвест». За згодою Сторін, відступлення права вимоги за цим договором оцінено Сторонами у 1 703 610,00 грн., без ПДВ, оплата якої була здійснена [PERSON] 05.11.2009р., що підтверджується Платіжним дорученням № 1 від 05.11.2009р. (а.с.30 т.1). Згідно інвестиційного договору № 2-20-3-97-І від 17.07.2007р. ТОВ «Автопромхім» та ТОВ «ВІБ-інвест» (а.с.14-16 т.1), Інвестор забезпечує фінансування будівництва Об'єкта нерухомості шляхом придбання у власність Облігацій, випущених Емітентом, і має право одержати у власність Об'єкт нерухомості - три кімнатна квартира в Об'єкті будівництва (будівля/комплекс/об'єкт, що має бути побудований за адресою: [ADDRESS], який об'єднує об'єкти нерухомості, та для побудови якого Емітент залучає грошові кошти Інвесторів шляхом випуску Облігацій) на 20 поверсі секції № 2 загальною розрахунковою площею згідно проектної документації 97,00 кв.м., розрахувавшись за нього з використанням Облігацій, а Емітент зобов'язаний здійснити дострокове погашення Облігацій для оплати Інвестором Об'єкта нерухомості на умовах, визначених цим Договором. Так, на підставі договору № 2-20-3-97-Р про резервування від 17.07.2007р. (а.с.17-18 т.1) та Додаткової угоди № 1 від 24.04.2009р. (а.с.19 т.1), укладених між ТОВ «Автопромхім» (Виконавець за договором) та ТОВ «ВІБ-інвест» (Замовник за договором), Виконавець зобов'язується закріпити (здійснити резервування) за Замовником об'єкт нерухомості, яким є окрема квартира в житловому будинку, який буде збудовано за адресою: [ADDRESS], кількість кімнат: 3, загальна проектна площа - 97,00 кв.м. (а.с.17-18 т.1). Житловий будинок [ADDRESS] прийнято в експлуатацію 25.12.2008р. на підставі Акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкту від 25.12.2008р., зареєстрованого Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві 31.12.2008р. № 530 та затвердженого Розпорядженням Шевченківської РДА від 31.12.2008р. № 2028 (а.с.246-247 т.2). Згідно Акту прийому-передачі об'єкту нерухомості (квартири) від 15.08.2014р., складеного між ТОВ «Автопромхім» та [PERSON], встановлено, що ТОВ «Автопромхім» на виконання умов Інвестиційного договору № 2-20-3-97-І від 17.07.2007р., та Договору про відступлення права вимоги від 05.11.2009р., передало, а [PERSON] отримав 3-кімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 97,0 кв.м. Сторони підтвердили, що ТОВ «Автопромхім» та [PERSON] у повному об'ємі та належним чином, відповідно до умов Інвестиційного договору, провели між собою розрахунки та не мають жодних претензій один до одного в зв'язку з виконанням вищезазначеного Інвестиційного договору. Ключі від вказаної квартири передані [PERSON] (а.с.42 т.2). Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування ; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Відповідач [PERSON] в запереченнях на первісний позов зазначив, що спірне майно було придбано ним за особисті грошові кошти, які були отримані ним у позику від [PERSON] до моменту укладення шлюбу із [PERSON], та за дивіденди від діяльності ПП «ЄвроАрхбудСервіс», засновником якого він є (а.с.176-186 т.1, 187-196 т.1, 72-82 т.2, 83-92 т.2), на підтвердження чого надав документи про отримання дивідендів від ПП «ЄвроАрхбудСервіс» за 2005-2006рр. в сумі 19 053,00 грн. та 39 100,00 грн. відповідно(а.с.172-173 т.1, 68-69 т.2), та 130 000,00 грн. - дивідендів отриманих в третьому кварталі 2008р. (а.с.143 т.1, 175 т.1, 71 т.2). При цьому, 22.10.2007р. між [PERSON] (Позикодавець за договором) та [PERSON] (Позичальник за договором) було укладено Договір позики, згідно якого Позикодавець передає у власність Позичальника грошові кошти у сумі 320 000,00 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на день укладення становлять 1 616 000,00 грн., - для придбання квартири, а Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у доларах США у визначений цим Договором строк - 4 роки з моменту надання позики (а.с.169-170 т.1, а.с.65-66 т.2). На підтвердження отримання суми позики в розмірі 320 000,00 доларів США [PERSON] складено розписку від 22.10.2007р. в присутності двох свідків - .[PERSON], [PERSON] (а.с.171 т.1, а.с.67 т.2). Як зазначив [PERSON] кошти, що були йому позичені [PERSON] за договором позики від 22.10.2007р., були отримані останньою від продажу своєї трикімнатної квартини, що знаходилася за адресою: [ADDRESS] згідно Договору купівлі-продажу нерухомості від 13.06.2007р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 3161 (а.с.63-64 т.2). Рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 21.05.2015р. у справі № 755/3297/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики (а.с.160-163 т.2) встановлено, що 22.10.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] передала у власність [PERSON] грошові кошти у сумі 320000,00 дол. США, що згідно курсу НБУ станом на день укладення становлять 1616000,00 грн., а позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у доларах США у визначений договором строк. Також, 22.10.2007 року [PERSON] було власноручно написано розписку про отримання від [PERSON] суму позики в розмірі 320000,00 дол. США, які він зобов'язався повернути відповідно до умов укладеного договору позики від 22.10.2007 року в присутності свідків - [PERSON] та [PERSON] Разом з тим, судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідач повернув позивачці частку позики, а саме 21.11.2009 року в розмірі 70000,00 дол. США, 04.10.2010 року в розмірі 55000,00 дол. США, 15.12.2011 року в розмірі 46000,00 дол. США, 06.04.2012 року в розмірі 30500,00 дол. США, 14.03.2013 року в розмірі 25500,00 дол. США, 06.11.2014 року в розмірі 19500,00 дол. США, а всього 246500,00 дол. США, про що свідчать власноручно написані розписки [PERSON] про отримання грошових коштів за договором позики. (а.с. 11, 12, 13,14, 15, 16). А отже, сума боргу зі сторони відповідача за договором позики від 22.10.2007 року становить 73500,00 дол. США. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2015р. у справі № 755/3297/15-ц позов [PERSON] задоволено, та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 1 343 561,84 грн. суми боргу, судовий збір у розмірі 3654,00 грн., а всього загальною сумою 1 347 215,84 грн. При цьому зі змісту рішення вбачається, що [PERSON] не була залучена до участі у розгляді вказаної вище справи. Станом на час розгляду даної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] згадане рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21.05.2015р. у справі № 755/3297/15-ц не набрало законної сили та оскаржується в Апеляційному суді м. Києва за апеляційною скаргою [PERSON] (а.с.187-189 т.2). Доказів зворотного сторонами не надано та в судовому засіданні не здобуто. Водночас, Відповідачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження того, що грошові кошти отримані ним у позику в 2007 році від [PERSON] за договором позики від 22.10.2007р. в загальній сумі 320 000,00 доларів США були витрачені саме на купівлю в 2009р. автомобіля «Suzuki Grand Vitara» за 208 005,00 грн. - 25.06.2009р., в 2008р. автомобіля «Toyota Prado 4.0» за 305 358,56 грн. - 29.04.2008р. та 01.07.2008р., та в 2009р. оплату платежу в сумі 1 703 610,00 грн. по Договору про відступлення права вимоги від 05.11.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 6911, за яким [PERSON] отримав права на квартиру [ADDRESS]. Отже, беззаперечних доказів того, що під час перебування у шлюбі з [PERSON] грошові кошти, отримані [PERSON] в позику до шлюбу, були витрачені ним на придбання рухомого та нерухомого майна, яке є предметом спору, як і доказів того, з яких коштів [PERSON] здійснював повернення коштів за позикою, в тому числі під час шлюбу, суду не надано. Також, Відповідач за первісним позовом зазначив, що обсяг спільних коштів сторін не дозволив би настільки дорогі придбання як два автомобілі та квартира, оскільки спільні сумісні кошти, що були отримані ними за період з 16.11.2007р. по 01.12.2010р. (дати фактичного припинення шлюбних відносин) не перевищував 120 000,00 грн., на підтвердження чого надав довідки про джерела отримання доходів за період з 01.10.2007р. по 30.09.2011р. (а.с.143 т.1,175 т.1, 71 т.2, 170 т.2). При цьому вказував, що отримані подружжям кошти в свою чергу були витрачені на ведення домашнього господарства та поточні витрати сім'ї із трьох осіб (їжу, одяг, ремонт квартири тощо), оскільки [PERSON] проживав разом з [PERSON] та її дочкою від першого шлюбу - [PERSON]; оплату навчання у вищих навчальних закладах дочки [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON] приблизно у сумі 65 400,00 грн.(а.с.147 т.2) 152 т.2 155 т.2, 165-167 т.2); оплату численних закордонних поїздок на відпочинок [PERSON] та [PERSON] Проте, зважаючи на той факт, що як було встановлено в судовому засіданні Відповідачем за первісним позовом не надано беззаперечних доказів на підтвердження придбання спірного майна за особисті кошти [PERSON], що були отримані в борг від [PERSON] в 2007 році, суд прийшов до висновку, що автомобіль «Suzuki Grand Vitara», номерний знак [NUMBER], автомобіль «Toyota Prado 4.0», номерний знак [NUMBER], та квартира [ADDRESS], були придбані за спільні кошти подружжя. Обставини, що зазначені Відповідачем за первісним позовом на заперечення позовних вимог не доводять того, що спірне майно не є об'єктом спільної сумісної власності. Належних та допустимих доказів на спростування того, що придбане під час шлюбу майно не є спільним майном подружжя, Відповідачем суду не надано та в судовому засіданні не здобуто. Таким чином, судом достовірно встановлено, що автомобіль «Suzuki Grand Vitara», легковий універсал, 2008 року випуску, об'єм двигуна 2393 см3, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований 01.07.2009р. за [PERSON]; 2) автомобіль «Toyota Prado 4.0», легковий універсал, 2008 р.в., об'єм двигуна 3956 см3, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований 02.07.2008р. за [PERSON]; 3) трикімнатна квартира [ADDRESS], - були придбані сторонами під час шлюбу за спільні кошти, відтак вказане майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між сторонами в порядку, визначеному ст. 69-72 СК України. Оскільки в судовому засіданні не встановлено підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, суд вважає, що частка кожного з подружжя в спільному сумісному майні є рівними, відтак [PERSON] та [PERSON] кожному окремо належить по: 1\\2 частині автомобіля «Suzuki Grand Vitara», легковий універсал, 2008 року випуску, об'єм двигуна 2393 см3, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований 01.07.2009р. за [PERSON]; 2) 1\\2 частині автомобіля «Toyota Prado 4.0», легковий універсал, 2008 р.в., об'єм двигуна 3956 см3, номерний знак [NUMBER], номер кузова [NUMBER], зареєстрований 02.07.2008р. за [PERSON]; 3) 1\\2 частині трикімнатної квартири [ADDRESS]. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. При цьому вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст.66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності. Договір про порядок користування житловим будинком, квартирою, іншою будівлею чи спорудою, земельною ділянкою, якщо він нотаріально посвідчений, зобов'язує правонаступника дружини та чоловіка. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплене у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Згідно позовних вимог Позивача за первісним позовом нею заявлено вимоги про стягнення на її користь компенсації вартості частки належного її майна у спільній сумісній власності та фактично виділення частини майна (автомобіля Suzuki Grand Vitara). При цьому судом встановлено, що домовленості про поділ майна між сторонами відсутні. Згідно Звіту № 34833185_13.01.2015_03/01/15, складеного ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ» 19.01.2015р. за заявою [PERSON] ринкова вартість автомобіля Toyota Prado 4.0., державний реєстраційний номер - [NUMBER], без урахування ПДВ складає 248 329,72 грн. (а.с.204-233 т.1), а ринкова вартість автомобіля Suzuki Grand Vitara, державний реєстраційний номер - [NUMBER], без урахування ПДВ згідно Звіту № 34833185_18.12.2014_02/01/15, складеного ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ» 19.01.2015р. за заявою [PERSON] складає 145 862,54 грн. (а.с.234-249 т.1, 1-18 т.2). Отже з наявного в матеріалах справи Звіту загальна ринкова вартість обох автомобілів, придбаних під час шлюбу, - складає 394 192,26грн., а частка кожного з подружжя - 197 096,13грн. Жодних клопотань про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи щодо вартості на час розгляду справи вказаних автомобілів жодною із сторін у судовому засіданні не заявлялось. Разом з тим, в судовому засіданні 09.03.2017р. представник Відповідача за первісним позовом, який є позивачем за Зустрічним позовом, - [PERSON] зазначила, що вказаними автомобілями та квартирою [ADDRESS] користується одноособово [PERSON] Відповідно до Звіту з незалежної оцінки ринкової вартості житлового приміщення кв. [ADDRESS] № 34833185_16012015_01/01/15, складеного ТОВ «Експерт-центр ТАНДЕМ» 31.12.2014р. за заявою [PERSON], ринкова вартість житлового приміщення кв. [ADDRESS] станом на 31.12.2014р. складає 1 673 322 грн. без ПДВ (а.с.19-53 т.2). Водночас, згідно звіту, складеного ТОВ «Торговий Дім «Ріелтер-Україна» 30.04.2016р. за заявою [PERSON] ринкова вартість трикімнатної квартири загальною площею 97,0 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], станом на 30.04.2016р. становить без урахування ПДВ 3 734 200,00 грн. (а.с.209-247 т.2). В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом зазначив, що після припинення шлюбних відносин із [PERSON], Відповідач - [PERSON] здійснив за власний кошти ремонтно-будівельні роботи в квартирі [ADDRESS], що збільшило ринкову (дійсну) вартість вказаної квартири. Дані обставини не заперечувались та були визнані представником Позивача, відтак в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню. Згідно Висновку експерта, складеного за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 22.12.2016р. № 11434/16-43 встановлено, що дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS], в цінах на час проведення дослідження, без врахування проведених [PERSON] поліпшень (ремонтно-будівельних робіт), згідно наданих документальних даних, - становить 3 267 426,00 грн.; дійсна (ринкова) вартість квартири [ADDRESS], в зв'язку з проведенням [PERSON] поліпшень (ремонтно-будівельних робіт) збільшилась та в цінах і станом на час проведення дослідження, становить 4 776 251,00 грн. (а.с.31-40 т.3). Оцінивши належність, допустимість та достовірність Висновку експерта, складеного за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи від 22.12.2016р. №11434/16-43, суд приймає висновок експерта як доказ на підтвердження дійсної (ринкової) вартості квартири [ADDRESS]. При визначенні суми компенсації за 1\\2 частину квартири [ADDRESS], що в порядку поділу спільного майна належить [PERSON], суд враховує, що право власності на вказану квартиру в установленому законодавством порядку не зареєстровано на праві власності за [PERSON], разом з тим, сума коштів за вказану квартиру в повному обсязі сплачена [PERSON] в період шлюбу з [PERSON], будинок введено в експлуатацію, а квартира передана Відповідачу за первісним позовом [PERSON] та знаходиться в його одноособовому користуванні. Таким чином, визначаючи суми компенсації за 1\\2 частину квартири при поділі майна подружжя суд враховує встановлену Висновком експерта дійсну (ринкову) вартість квартири [ADDRESS] без врахування проведених [PERSON] поліпшень (ремонтно-будівельних робіт) - 3 267 426,00 грн., а отже частка кожного в цьому майні на час розгляду справи складає 1 633 713,00грн. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, суд приходить до висновку, що спірне майно, набуте під час шлюбу [PERSON] та [PERSON], є спільним майном подружжя і частки сторін є рівними, а враховуючи те, що Позивачкою за первісним позовом заявлено в тому числі вимоги про стягнення компенсації вартості частини майна, яке залишається за Відповідачем [PERSON], то суд при визначенні розміру компенсації виходить із підтвердженої матеріалами справи вартості спільного майна, та вартості майна, яке Позивач [PERSON] просила фактично виділити їй в порядку поділу майна. Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна підлягає задоволенню шляхом - визнання в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за [PERSON] права власності на автомобіль Suzuki Grand Vitara реєстраційний номер [NUMBER], 2008року випуску, вартістю 145 862,54грн. з одночасним зобов'язанням [PERSON] передати [PERSON] ключі на вказаний автомобіль, - визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя права власності на автомобіль Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER], 2008року випуску, вартістю 248 329,72грн. та на квартиру [ADDRESS], вартістю (без врахування поліпшень) 3 267 426,00грн., та зобов'язання [PERSON] сплатити [PERSON] компенсацію вартості належної їй у спільному сумісному майні подружжя 1/2 частки квартири (майнових прав) [ADDRESS], у розмірі 1 507 336,30грн., компенсацію різниці вартості автомобілів Suzuki Grand Vitara, реєстраційний номер [NUMBER], 2008року випуску, та Toyota Prado, реєстраційний номер [NUMBER], 2008року випуску, у розмірі 60 650,00грн., а всього 1 567 986,30грн. Разом з тим, зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема не надання [PERSON] беззаперечних доказів на підтвердження того, що грошові кошти отримані ним у позику в 2007 році від [PERSON] за договором позики від 22.10.2007р. в загальній сумі 320 000,00 доларів США були витрачені саме на купівлю в 2009р. автомобіля «Suzuki Grand Vitara» за 208 005,00 грн. - 25.06.2009р., в 2008р. автомобіля «Toyota Prado 4.0» за 305 358,56 грн. - 29.04.2008р. та 01.07.2008р., та в 2009р. оплату платежу в сумі 1 703 610,00 грн. по Договору про відступлення права вимоги від 05.11.2009р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Решетніковою С.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 6911, за яким [PERSON] отримав права на квартиру [ADDRESS], і як наслідок не поширення на вказане майно режиму спільного майна подружжя, суд дійшов висновку, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, - слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд також присуджує до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3 654,00 грн. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 67, 60, 69-70, 71 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», та

Outcome: approved