Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], який було уточнено, про поділ майна та просила суд визнати об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає розподілу, легковий автомобіль Daewoo- FSO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER]; визнати за нею право власності на легковий автомобіль Daewoo- FSO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER]; припинити за [PERSON] право власності на вказаний легковий автомобіль; стягнути з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить1/2 вартості легкового автомобіля Daewoo- FSO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER], в розмірі 49290 гривень; зобов'язати [PERSON] передати їй зазначений транспортний засіб, ключі від нього та технічний паспорт. В обґрунтування позову зазначено, що 14 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Заводським відділом реєстрації актів громадського стану міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №60. Від шлюбу мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], актовий запис № 447 та [PERSON], [INFO], актовий запис № 84, які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. 22 грудня 2015 року шлюб між ними був розірваний, що підтверджується рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 22.12.2015 року. Під час перебування у шлюбі було придбано автомобіль Daewoo- FSO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER]. [PERSON] не заперечує проти продажу автомобілю, але зазначає його вартість більш ринкової, тим самим ухиляється від продажу та розподілу грошей. Позивач у судове засідання 13.06.2017 року не з'явилася, представник позивача надав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність без фіксації судового засідання, зазначивши про підтримання позовних вимог у повному обсязі та надавши оригінал квитанції про сплату застави ? частини вартості автомобіля Daewoo- FSO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER]. В минулому судовому засіданні представник позивача надав пояснення аналогічні викладеним у позові, просив розгляд справи відкласти у зв'язку з визнанням позову відповідачем та необхідності, у такому разі, внесення суми грошової компенсації на депозитний рахунок. Відповідач до судового засідання 13.06.2017 року не з'явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У минулому засіданні позовні вимоги визнав, в тому числі погодився на сплату йому грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на вказаний автомобіль. Відповідно до ч. 2ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 14 січня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб Заводським відділом реєстрації актів громадського стану міського управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №60. (а.с.7). Від шлюбу сторони мають малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], актовий запис № 447, та [PERSON], [INFO], актовий запис № 84. 22.12.2015 року рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 04.01.2016 року. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України. Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Рівність прав і обов'язків у шлюбі та сім'ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України). Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (чч. 1, 2 ст. 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи матеріальної компенсації вартості його частки (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Відповідно до ст.70 СК Україниу разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз'яснено у пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено судом і не заперечується сторонами, під час шлюбу подружжя [PERSON] придбали автомобіль Daewoo- FSO LANOS TF69Y, 2008 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER]. Відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, дата реєстрації - 02.10.2008 року (а.с.9). Відповідно даних судового експерта [PERSON], середня вартість легкового автомобілю седан Daewoo Lanos, 2008 року випуску, об'єм двигуна 1498 см.куб., становить 98580 гривень. (а.с.10). Факт набуття вказаного у позові автомобілю під час шлюбу відповідачем по справі не оспорюється. З позовними вимогами заявленими [PERSON] в уточненому позові, в тому числі щодо компенсації йому 1/2 частки вартості автомобілю, а саме в сумі 49290 гривень, виходячи з довідки експерта, відповідач [PERSON] погодився. Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України. Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Згідно із ч. 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Наявність цієї умови дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником. Отже, процедура внесення суми відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою. У п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного суду України розяснив, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідач фактично погодився на присудження йому сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль, а інший з подружжя відповідач [PERSON] внесла відповідну суму на депозитний рахунок, що підтверджується квитанцією № 0.0.776721848.1 від 31.05.2017 року. Вирішуючи позовні вимоги про визнання об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу, зазначеного автомобілю, про визнання права власності на нього позивачки та стягнення грошової компенсації на користь відповідача, суд виходить з того, що між сторонами досягнуто домовленості із усіх позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, з урахуванням домовленості між сторонами, що не суперечить вимогам чинного законодавства, суд вважає за необхідне позовні вимоги [PERSON] задовольнити. Позивач не заявляла вимог про стягнення судового збору, тому на підставі ст. 11 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.

Outcome: approved