Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

У березні 2014р. позивач звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовною заявою, в якій поставлено питання про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання донки - [PERSON], [INFO]р. народження, в розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.08.2006р. між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]р. народження.Позивач вказує на те, що вона самостійно здійснює виховання та утримання дитини, тоді як відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання не надає,що зумовило позивача звернутися до суду з позовом про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання їх доньки. В судовомузасіданні позивач позов підтримала та просила суд, з підстав викладених у позові, його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні щодо сплати позивачу аліментів на дитину не заперечував, однак, не визнав тих обставин, які позивач зазначила у позовній заяві з приводу не надання ним добровільно матеріальної допомоги на дитину та наголосив, що він ніколи не відмовляв позивачу в наданні їй матеріальної допомоги на утримання доньки. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, що з 30.08.2006р. сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Від шлюбумають доньку[PERSON], [INFO]р. народження, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 21.12.2001р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис №72 (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст.155 СК України, визначено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. З пояснень позивача у судовому засіданні встановлено, що вонасамостійно здійснює виховання та утримання дитини, сплачує кошти за її навчання, витрачає кошти на лікування, оскільки дитина часто хворіє, а також, здійснює інші витрати, пов'язані з утриманням та навчанням дитини. Крім цього пояснила, що оскільки відповідач регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вона, з метою планування свого бюджету, звернулася до суду для визначення розміру та строку сплати аліментів. Згідно з ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006р. за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено у судовому засіданні, що відповідач офіційно працевлаштований, працює на постійній основі та може сплачувати аліменти на дитину і не заперечує проти цього. Судом не встановлено, що з відповідача здійснюються інші стягнення за виконавчими документами, а також те, що на його утриманні перебувають інші особи. Частиною 2 ст.182 СК встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, а також, матеріальний стан матері дитини - позивача у справі, яка самостійно здійснює виховання ти утримання дитини, відсутність заперечень з боку відповідача проти сплати аліментів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача, на утримання їх спільної дитини, аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 04.03.2014р. і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved