Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

Сторони із 09 березня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 14 травня 2021 року, яке набрало чинності 15 червня 2021 року, шлюб між сторонами припинено. В шлюбі у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина проживає з позивачем, а відповідач добровільно не приймає участі в утриманні дитини, тому [PERSON] 06 серпня 2021 року заявила вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше ніж мінімальний рекомендований розмір аліментів, щомісячно, починаючи з дня подання до суду заяви до досягнення дитиною повноліття. 25 серпня 2021 року судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 29). Ухвалою від 27 серпня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін (а.с. 32). Поштове відправлення із ухвалою про відкриття провадження, копією позовної заяви та додатками до позову відповідачу було вручено 17 вересня 2021 року (а.с. 33). 01 жовтня 2021 року [PERSON] подав суду відзив на позовну заяву (а.с. 34-36), у якому відповідач фактично визнає позовну вимогу про стягнення аліментів, однак заперечує підставу для позову, заявляючи, що регулярно надає матеріальну допомогу на утримання сина. Крім того, відповідач у відзиві повідомляє про розгляд у Мурованокуриловецькому районному суді справи за його позовом до позивача про оспорювання свого батьківства щодо [PERSON] , [INFO] , а тому просить про зупинення провадження у цій справі до набрання законної сили рішенням у справі про оспорювання батьківства. Ухвалою від 04 жовтня 2021 року цивільну справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи (а.с. 48). 12 жовтня 2021 року представник позивача - адвокат Солоненко Б.М. (а.с. 19-20) подав відповідь на відзив (а.с. 55-57), у якому ствердив, що ті кошти, які відповідач перераховував позивачу на утримання дитини, не є доказом того, що вони були призначені на утримання дитини, як вид оплати аліментів, а тому, через відсутність домовленості з відповідачем, позивачем було обрано такий спосіб захисту інтересів їхньої дитини як стягнення аліментів. Окрім того, у цій відповіді на відзив зазначено, що відсутні підстави для зупинення провадження у справі, з огляду на приписи ч. 2 ст. 252 ЦПК України. 18 жовтня 2021 року до суду поштою надійшло клопотання відповідача про зупинення провадження у справі (а.с. 60-61) з доказами про наявність в провадженні суду справи між сторонами про оспорювання батьківства щодо дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 62-65). Судове засідання 02 листопада 2021 року було відкладено за клопотаннями сторін (а.с. 67, 76). Ухвалою суду (а.с. 91-92) в цьому судовому засіданні відповідачу відмовлено в задоволенні заяви про зупинення провадження у справі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши подані сторонами докази та їх письмові пояснення, викладені у заявах по суті, суд прийшов до наступного висновку: Із копії свідоцтва про шлюб (а.с. 10) та копії рішення Мурованокуриловецького районного суду від 14 травня 2021 року (а.с. 13-15) слідує, що сторони із 09 березня 2019 року до 15 червня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до свідоцтва про народження (копія на а.с. 11) сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками Дерешівського старостинського округу № 223 та № 224 від 05 серпня 2021 року (а.с. 12, 18) та довідкою про реєстрацію місця проживання № 10-01/1450 від 28 травня 2021 року (а.с. 17) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач належними доказами ці обставини не спростував. Так, сторонами не заперечується факт, що з 27 грудня 2020 року вони припинили спільне проживання і позивач з дитиною виїхали із м. Києва на постійне місце проживання до її батьків у с. Житники Мурованокуриловецької селищної ради. Також сторонами визнається факт, що до липня 2021 року вони періодично підтримували подружні стосунки. Позивачем не заперечується факт, що з моменту припинення спільного проживання відповідач чотири рази висилав їй кошти, докази про що подано відповідачем разом із відзивом (а.с. 38-41). В той же час, відповідачем визнається, що із липня 2021 року (моменту повного припинення подружніх стосунків) він не надавав позивачу коштів на утримання дитини. Нормами Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2 ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви та встановлено у суді, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно у серпні місяці звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Крім того, судом встановлено, що відповідач працевлаштований та отримує заробітну плату (а.с. 54). Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позивач стверджує, що з моменту повного припинення подружніх стосунків відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дитини відмовляється. Сам відповідач таких тверджень не спростував, заявивши, що поведінка позивача викликала у нього сумніви щодо його батьківства, а тому він прийняв рішення не надавати утримання дитині до отримання висновку щодо його батьківства. За таких обставин, враховуючи положення ч. 2 ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; що відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с. 16) станом на 27 квітня 2021 року єдиними офіційним доходом позивача є державна та соціальна допомога на дитину; що відповідач за перший - другий квартали поточного року отримував доходи в розмірі біля 26 тисяч щомісячно (а.с. 54), і що утримання з такого доходу проводяться лише на податки, тобто відповідач не має обов`язку утримувати інших, крім свого сина, осіб, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітнього сина, буде визначення розміру аліментів як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позивач звернулася до суду з цим позовом 06 серпня 2021 року. Відповідно до положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 908 гривень. Представник позивача у п. 5 позовної вимоги (а.с. 5) та в судовому засіданні, відповідач - у п. 3 відзиву (а.с. 36), а його представник у судовому засіданні заявили, що докази про розмір судових витрат будуть подані відповідно до абзацу 2 ч. 8 ст. 141 ЦПК України протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Outcome: approved