Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 18 серпня 2016 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №202. Від спільного подружнього життя в них є неповнолітні доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають з ним. Причиною розірвання шлюбу є суперечки, непорозуміння, з відповідачкою в них різні інтереси, втрачено взаєморозуміння та довіру. Сімейні стосунки між ними припинені, проживають окремо, тому просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з ним. В судове засідання представник позивача [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги довірителя підтримує, просить шлюб розірвати, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 18 серпня 2016 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який зареєстрували Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №202. Від спільного подружнього життя в них є неповнолітні діти: доньки [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які на даний час проживають та знаходяться на утриманні батька, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов від 23 вересня 2020 року. Причиною розірвання шлюбу є суперечки, сварки, непорозуміння, з відповідачкою в них різні інтереси та несумісність характерів. За час спільного подружнього життя належної сім`ї у них не склалося, подружні відносини стали неприязні. Спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітніх дітей сторін, суд залишає проживати з батьком.

Outcome: approved