Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

позивач та її представник просять суд розірвати шлюб між нею і [PERSON], 02.06.197З року народження, що зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження, 27.06.1997 року зроблено відповідний актовий запис № 58, обґрунтовуючи свій позов. 27 червня 1997 року вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження, 27.06.1997 року зроблено відповідний актовий запис № 58. Від шлюбу вони мають: - доньку - [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Шлюбні відносини між ними припинено з січня 2017 року, внаслідок чого вона з донькою залишилась проживати в [INFO], а відповідач згодом переїхав проживати до своїх батьків в с. Переселення, по вул.. Комунарська, 20, де він і зареєстрований. Відповідно до ст. 51 СК України, дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Однак нехтуючи законним вимогам, відповідач не дотримується визначених в ст. 51 СК України положень. Подальше спільне життя її і відповідача як подружжя і збереження шлюбу суперечило б її інтересам, а також інтересам їхньої доньки, так як їхнє спільне життя не склалося, між ними були постійні сварки, які відбувалися на очах дитини, що тяжким чином впливає на її психічний стан та кожен раз спричиняє їй душевні страждання. Тобто своїми активними діями, відповідач вказує на його байдужість до їхнього спільного шлюбу та наміру зберегти його. У зв'язку із цим вона вважає, що примирення між нею та відповідачем неможливе, а тому немає необхідності встановлення певного терміну на примирення, оскільки це не дасть очікуваного результату. На даний час, донька проживає разом зі нею та повністю перебуває на її утриманні. Після розірвання шлюбу, донька залишаться проживати з нею. Спору щодо проживання доньки у них не має. Шлюб вони розривають вперше. Після розірвання шлюбу, бажає, щоб її прізвище залишилось "Теслицька". Відповідач [PERSON] позовні вимоги позивача визнає та не заперечує проти задоволення позову, оскільки вони вже певний час разом не проживають. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень\~\~ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 СК України). Згідно положень ч.ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 27 червня 1997 уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Кагарлицького району Київської області, про що було зроблено актовий запис під № 58. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та перебуває на утриманні позивача. Подружжя проживає окремо з 2017 року, спільного господарства не ведуть, позивач має бажання розірвати шлюб та відповідач проти цього не заперечує. Статтею 51 Конституції України\~проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до\~статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Частиною 3, 4\~ст. 56 Сімейного кодексу України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікований\~Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до\~статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Стаття 8 Конвенції декларує, що кожен має право на повагу до його приватного i сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. За частиною 2 вказаної статті, органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом, і коли це необхідно в демократичному суспiльствi в інтересах національної i громадської безпеки або економічного добробуту країни, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав i свобод інших осіб. Як проголошено положеннями статті 12 Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім'ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права, так і безумовним правом чоловіка і жінки є право на розірвання шлюбу, через призму зокрема статей 5, 8 вказаного міжнародного договору. \~\~\~ Згідно\~ст. 112 Сімейного кодексу України,\~\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони\~\~наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах\~Сімейного кодексу України, тому позов підлягає задоволенню. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі [PERSON]. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved