Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

Позивач у своїй позовній заяві зазначає, що згідно договору дарування, який зареєстровано в реєстрі за №1-661 від 07.03.1996 року, отримала від [PERSON] жилий деревяний будинок з надвірними будівлями за адресою: вул. Західна, 14, м. Прилуки, що розміщений на земельній ділянці розміром 600,0 кв.м., житловою площею 44,7 кв.м., загальною площею 62,1 кв.м. та надвірні будівлі: сарай, огорожу. На даний час позивач вирішила розпорядитися своєю власністю, але в Прилуцькій міській державній нотаріальній конторі (м. Прилуки, вул. Шевченка, 107) їй повідомили про перешкоду в цьому, із-за наявності обтяження - заборони (архівний запис) зареєстровано Прилуцькою міською держконторою 06.07.2006 № 3691854, архівний номер: 1930172СНЕRNIGOV10, дата виникнення: 14.12.1967 року за № реєстру 3227-20. внутр. № 60012А3723F1502С3338. Згідно Алфавітної книги заборон та Реєстру для реєстрації заборон Прилуцької міської держнотконтори виявлено запис про накладення заборони на вищевказаний житловий будинок від 14.12.1967 за № по реєстру 3227, власником якого зазначений гр. [PERSON]. Відмітка про зняття даної заборони відсутня. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (станом на 03.10.2015р.) підстава обтяження не вказана. З 1995 року позивач була прописана за вказаною адресою, згідно договору дарування з 07.03.1996 року і є єдиним власником житлового будинку за адресою: м. Прилуки, вул. Західна, 14 . Оскільки позивач позбавлена права розпоряджатися своїм майном то і звернулася до суду з вимогою визнати не дійсною заборону на нерухоме майно. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, оскільки вона позбавлена права на розпорядження своїм майном. Представник Прилуцької міської нотаріальної контори ГУЮ у Чернігівській області в судове засідання не з»явився, але подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник Прилуцької міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Представник Державної виконавчої служби Прилуцького МРУЮ в Чернігівській області в судове засідання не з»явився, але надав письмове заперечення на позов в якому зазначив, що жодних виконавчих проваджень щодо спірного будинку в провадженні у виконавчої служби немає. Представник реєстраційної служби Прилуцького МРУЮ у Чернігівськй області в судове засідання не з»явився, але подав заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до Рішення Народного суду м.Прилуки Чернігівської області від 23 жовтня 1967 року [PERSON] та [PERSON] належить на праві власності по ? частини домоволодіння, яке розташоване за адресою Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Західна,14( а.с. 41-42) 13 грудня 1967 року [PERSON] та [PERSON] , відповідно до договору купівлі продажу, посвідченого нотаріусом Прилуцької державної нотаріальної контори( реєстраційний номер 6269), продали домоволодіння , яке належило їм на праві власності та розміщене за адресою : Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Західна,14, [PERSON](а.с.40). 02 квітня 1975 року після смерті [PERSON], спадщину, яка складалася з будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Західна,14, прийняла його дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину(а.с.39). 02 листопада 1993 року право власності на вище зазначене домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перейшло до [PERSON](а.с.38). 28 лютого 1995 року [PERSON] подарувала домоволодіння за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Західна,14, [PERSON](договір дарування)(а.с.37). 07 березня 1996 року [PERSON] подарувала домоволодіння за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Західна,14, [PERSON] (договір дарування)(а.с. 6-7). Відповідно до повідомлення відділу Державної виконавчої служби Прилуцького МРУЮ у Чернігівськй області на домоволодіння за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Західна,14 арешт не накладався, виконавчих документів відносно [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, [PERSON]В, [PERSON], [PERSON] не надходило та станом на 11.11.2015 року не перебуває на виконанні(а.с.35). Відповідно до повідомлення Прилуцької міської Державної нотаріальної контори, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна від 03.10.2015 року виявлено інформацію : тип обтяження заборона(архівний запис); зареєстровано Прилуцькою міською нотаріальною конторою 06.09.2006 року № 3691854; Архівний номер : 1930172СНЕRNIGOV10, дата виникнення: 14.12.1967 року за № реєстру 3227-20. внутр. № 60012А3723F1502С3338. Згідно Алфавітної книги заборон та Реєстру для реєстрації заборон Прилуцької міської держконтори виявлено запис про накладення заборони на вищевказаний житловий будинок від 14.12.1967 за № по реєстру 3227, власником якого зазначений гр. [PERSON]. Відмітка про зняття даної заборони відсутня( а.с.8). Відповідно до ст. 19. ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст.13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що домоволодіння за адресою Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Західна,14, яка належить на праві власності [PERSON], починаючи з 1967 року неодноразово переходило у власність на підставі різних правочинів, ніяких спорів, щодо даного будинку не існує, виконавчі провадження відносно власниці та попередніх власників не відкривалися, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право власника, щодо розпорядженням своїм майном підлягають поновлення, шляхом зняття арешту з домоволодіння.

Outcome: approved