Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕТАЛОН» звернулись з позовом до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 22.01.2018 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 06.02.2019 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24.01.2018 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено-сандеро», державний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] та автомобіля «Peugeot» державний номер [NUMBER] . Цивільно - правова відповідальність автомобіля «Рено-сандеро», державний номер [NUMBER] перед третіми особами на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН». Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 03.04.2018 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Позивач було виплачено страхове відшкодування потерпілій особі в розмірі 69856,39 грн, що підтверджується платіжним дорученням. Таким чином, відповідач, як безпосередньо винна особа у ДТП, зобов`язаний відшкодувати різницю між завданою шкодою та виплатою у розмірі 34928,20грн. У зв`язку з викладеним вище позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» відшкодування у сумі 34928,20грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності, відповідно до якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судових засіданнях 26.03.2019 та 04.06.2019 не заперечував проти позовних вимог, 13.08.2019 до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача, визнає позовні вимоги. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, вислухавши учасників справи, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їм правовідносини. Згідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії БД № 041066 від 24.01.2018 [PERSON] 24.01.2018 о 00 год. 30 хв. керуючи автомобілем «Рено-Сандеро» д/н [NUMBER] по пр-т. Степана Бандери 23 на перехресті з пр-т. Оболонським в м. Києві, при зустрічному проз`їзді не надав перевагу в русі автомобілю «Реugeot» д/н [NUMBER] , який рухався назустріч та скоїв з ним зіткнення, що призвело до пошкодження автомобілів, чим [PERSON] порушив п.п. 2.3 б; 13.4 ПДР України та скоїв правопорушення передбачене ст. 124 КУпАП. Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 03.04.2018 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. У відповідності з ч. 4 та ч.6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 статті 1187 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Цивільно - правова відповідальність автомобіля «Рено-Сандеро», державний номер [NUMBER] перед третіми особами на момент ДТП була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН», відповідно до договору обов`язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №МК/1966936. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим випадком є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування» - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування», при настанні страхового випадку Страховик зобовязаний здійснити виплату страхового відшкодування, розмір якого визначається умовами договору. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхове відшкодування це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до ремонтної калькуляції № 12137 від 24.01.2018 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «Peugeot» державний номер [NUMBER] становить 69856,39грн. 03.05.2018 [PERSON] власник автомобіля «Peugeot» державний номер [NUMBER] звернулась до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування. Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» виплатили страхове відшкодування [PERSON] в розмірі 69856,39грн, що підтверджується страховим актом №712-12137. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі. Як вбачається з положень ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнав позов в повному обсязі, а саме в розмірі 34928,20грн. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, а також визнання позивних вимог відповідачем, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, ухвалюючи рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат між сторонами. У відповідності до ч. 1 ст.142 Цивільного процесуального кодексу України - у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У звязку з зазначеним вище, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 881грн.

Outcome: approved