Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який в подальшому вточнила і мотивує тим, що її батьки [PERSON] та [PERSON] з 1966р. перебували у шлюбі, від якого народилися діти - вона та її брат [PERSON] В період шлюбу батько придбав кооперативну квартирі [ADDRESS], право власності на вказану квартиру було зареєстровано за ним в 1999р. В даній квартирі з 2003р. по день смерті -[INFO]. була зареєстрована її мати [PERSON] Також в 1998р. батьки приватизували квартиру [ADDRESS]. Кожному з них належало по 1/2 частині вказаної квартири. З 1994р. по день смерті - [INFO]. в цій квартирі був зареєстрований її батько [PERSON] незважаючи на те, що батьки були зареєстровані за різними адресами, вони мешкали однією сім'єю за адресою: [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний бюджет, доглядали один одного. Мати померла [INFO]. і після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири [ADDRESS], яку прийняв батько відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживав разом з нею. [INFO]. помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] та квартири [ADDRESS]. Вона як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк. ЇЇ брат таких заяв не подавав, у зв'язку з чим не прийняв спадщину. За її заявою нотаріусом були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на квартиру [ADDRESS] та 1/2 частину квартири [ADDRESS]. У видачі свідоцтва на іншу 1/2 частину квартири [ADDRESS] нотаріусом їй було відмовлено через те, що на момент смерті її матері батько був зареєстрований за іншою адресою, тому не може вважатися таким, що проживав разом із спадкодавцем на момент смерті, і відповідно не прийняв спадщину згідно з законом. Таким чином, для оформлення її прав на спірну частку квартири їй необхідно встановити факт постійного проживання батьків на момент смерті матері. Крім того, вважає, що вона в установленому законом порядку набула право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] після смерті батька, який прийняв спадщину після смерті матері відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживав з нею на час її смерті. Просить встановити факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON], за адресою: [ADDRESS], на момент смерті спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO].; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просять позов задовольнити. Відповідач в судове засіданні не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю, просить його задовольнити. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача за наявними у справі доказами. Представник третьої особи в судовому засіданні просила прийняти рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за такими підставами. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.07.1966р. (арк..6) Від цього шлюбу у них народилися діти: син [PERSON], [INFO]., та донька [PERSON]., [INFO] (арк..9,10,66) Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого 01.09.1998р. Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартиру [ADDRESS] (арк.14). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло [NUMBER], виданого 05.05.1999р. Запорізьким міськжитлоуправлінням, [PERSON] на праві особистої приватної власності належала квартира [ADDRESS] (арк..16). [INFO]. померла мати позивачки - [PERSON] На день смерті вона була зареєстрована в квартирі [ADDRESS], батько позивачки [PERSON] на цей момент був зареєстрований в квартирі [ADDRESS] (арк.55) Згідно довідки ЖБК «Ферросплавщик» №8 від 14.02.2017р. [PERSON] з 05.04.2003р по день смерті [INFO]. була зареєстрована та фактично мешкала в квартирі [ADDRESS]. [PERSON] з жовтня 1994р. по день своєї смерті [INFO]. в квартирі зареєстрований не був, але фактично постійно проживав в ній разом з дружиною, доглядав її під час хвороби, здійснив поховання (арк..23). 01.08.2016р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса ЗМНО Банковській Ю.В. із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]., на підставі якої заведена спадкова справа №50/2016 (у Спадковому реєстрі №59303868) (арк.53,54). 23.03.2017р. позивачка звернулась до приватного нотаріуса ЗМНО Банковській Ю.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. (арк..58). 23.03.2017р. приватним нотаріусом ЗМНО Банковською Ю.В. позивачці [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 286, на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та Свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий № 283, на квартиру [ADDRESS] (арк..17,19). Право власності позивачки [PERSON] на вказане нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку (арк..18,20). Постановою приватного нотаріуса ЗМНО Банковської Ю.В. від 22.05.2017р. відмовлено позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на інші 1/2 частину квартири [ADDRESS], оскільки на момент смерті [PERSON] вона була зареєстрована одна за адресою: [ADDRESS]. Після її смерті спадкоємці, в т.ч. чоловік [PERSON] із заявами про прийняття спадщини не звертались, не були зареєстровані з померлою за однією адресою, що унеможливлює перевірку факту постійного проживання спадкоємців зі спадкодавцем на час її смерті (арк..26). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною двоюрідного брата позивачки, з яким одружилася 24 роки. З того часу вона знайома з родиною [PERSON] та [PERSON], це дядько її чоловіка. Родина мешкала весь час на [ADDRESS], вони приходили один до одного в гості, спілкувались. Восени 2006р. тітка [PERSON] тяжко захворіла, доглядав за нею чоловік, бо позивачка в той час мешкала в м.Києві, приїздила у гості. Весною 2007р. [PERSON] померла, вони були на похороні. [PERSON] залишався проживати в тій квартирі до дня своєї смерті. Він помер влітку минулого року. Його вже доглядала донька [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснив, що родину [PERSON] знав з 1966р., коли вони стали членами ЖБК та будували житловий будинок [ADDRESS]. Деякий час [PERSON] був головою їх кооперативу, поважною людиною. З моменту введення будинку в експлуатацію і до дня своєї смерті родина мешкала в цьому будинку, вони товаришували з [PERSON], часто спілкувались. Родина постійно мешкала в будинку, нікуди не виїжджала. [PERSON] померла [INFO]., останнім часом тяжко хворіла, [PERSON] доглядав за нею, піклувався. За ним вже доглядала донька [PERSON], він помер влітку минулого року. Свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою родини [PERSON] з 1967р., як заселилися до будинку. Вони по-сусідські спілкувалися, товаришували, ходили один до одного в гості. Родина була дружня, піклувались один про одного. Мешкали постійно в цьому будинку, нікуди не виїжджали. [PERSON] захворіла тяжко восени 2006р. і вже зимою злягла, а [INFO]. померла. Доглядав її чоловік, донька приїздила. Коли померла, поховали з цієї адреси. [PERSON] помер влітку минулого року, за ним доглядала вже донька [PERSON]. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON] з дитинства. Їх родини мешкали по сусідству в одному будинку [ADDRESS]. Вона знала батьків [PERSON], приходила до неї додому у гості. Зараз вона в тому будинку не мешкає, але там залишились мешкати її батьки і вона часто приїздить до них. Родина [PERSON] до останнього мешкала в цьому будинку. Тітка [PERSON] померла [INFO]., дядько [PERSON] - влітку 2016р. Коли [PERSON] захворіла, за неї доглядав чоловік, [PERSON] була тоді в м.Києві. Відповідно до ст.234, 256 ЦПК України суд вправі встановити факт, що має юридичне значення. Згідно з п.1 постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Оцінивши обставини справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт постійного проживання батьків позивачки [PERSON] та [PERSON] разом на день її смерті [INFO]. за адресою [ADDRESS], незважаючи на те, що вони були зареєстровані за різними адресами. Суд приходить до такого висновку, виходячи з того, що вказані особи знаходились в зареєстрованому шлюбі з 1966р. по день смерті [PERSON], тривалий час мешкали за однією адресою, вели спільне господарство, мали спільний організований побут, мали спільний бюджет, піклувалися та дбали один про одного. Ці дії носили постійний та систематичний характер. Ці обставини підтверджуються поясненнями свідків, довідкою ЖБК про фактичне проживання, які суд приймає за основу при постановленні рішення як належні та допустимі докази. Доказів, щоб спростовували ці обставини суду не надано. Від встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час смерті останнього залежить виникнення майнових прав позивачки, зокрема, права на спадщину, яка відкрилось після смерті її батьків, можливості встановити цей факт в позасудовому порядку вона на даний час немає. Таким чином, позовні вимоги в частині встановлення юридичного факту суд вважає необхідним задовольнити. Вирішуючи справу в частині визнання права власності на спадкове майно, суд виходить з того, що згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ч.2,3 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені в ст.1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той із подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що позивачка правомірно набула право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON], який, в свою чергу, набув право власності на неї після смерті своєї дружини і матері позивачки [PERSON] [INFO]. в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки, як встановлено судом вище на час смерті [PERSON] він постійно мешкав з нею за однією адресою, незважаючи на те, що був зареєстрований за іншою адресою. Разом з тим, за свого життя [PERSON] не отримав свідоцтво про право на вказане спадкове нерухоме майно, що, на думку суду, не позбавляє його права власності на нього, оскільки воно належить спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Також судом встановлено, що позивачка [PERSON], будучи спадкоємицею першої черги, в установленому законом порядку звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], отримала свідоцтва про право на частину спадкового майна - квартиру [ADDRESS] та 1/2 частину спірної квартири [ADDRESS]. При цьому, постановою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину - всю спірну квартиру відмовлено, що свідчить про невизнання права власності позивачки на спірне майно. Таким чином, суд вважає, що позивачка позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину у вигляді 1/2 частини спірної квартири, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, тому це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України підлягає захисту судом шляхом визнання за позивачкою права власності на це майно. На підставі вищевказаного, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved