Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих злочином. Підставами своїх вимог вважає те, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року у справі № 1-139/12: - [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, та призначено останньому покарання 5 (пять) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, повязаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки. На підставі ст.ст. 75 76 КК України [PERSON] звільнено від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки з покладенням на засудженого обовязків: не виїжджати за межі України на постійне місце проживання без дозволу органу кримінально-виконавчої системи та повідомляти органи кримінально-виконавчої системи про зміну місця проживання, роботи або навчання. - [PERSON] визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.191, ч.3 ст.358 КК України, її призначено покарання - 10 (десять) років позбавлення волі з конфіскацією майна з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю повязаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 (три) роки. Відбуває покарання в Уманській виправній колонії № 129. Розглянуто цивільні позови, подані у кримінальній справі, в тому числі позов потерпілої [PERSON]. Вироком суду від 02.12.2013 року з ПАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто на користь [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 5000 (п»ять тисяч) гривень. Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22.07.2014 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року залишено без змін. [PERSON] на підставі п. «в» ст. 1, 14 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено від покарання, призначеного вироком Монастирищенського районного суду від 02.12.2013 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.04.2015 року вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у кримінальних справах апеляційного суду Черкаської області від 22.07.2014 року в частині розвязання цивільних позовів 68 потерпілих, в тому числі [PERSON] щодо відшкодування матеріальної шкоди, скасовано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства. Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02.12.2013 року у справ № 1-139/12 встановлено, що: - [PERSON], працюючи відповідно до наказу № 3 від 27.05.1987 року на посаді контролера ощадної каси 2-го розряду центральної ощадної каси № 2972, відповідно до наказу № 53-к від 10.10.2008 року контролером-касиром ТВБВ № 2972, згідно наказу № 234-к від 08.07.2011 року контролером-касиром ТВБВ № 10023/0145 АТ «Ощадбанк», була матеріально відповідальною особою відповідно до договору про повну матеріальну відповідальність, посадової інструкції контролера-касира, особою зобовязаною здійснювати проведення та облік визначених банківських операцій, передбачених чинним законодавством; вести облік готівки, цінностей і цінних бланків; здійснювати закриття операційного дня та складання щоденної звітності, перевіряти відповідність наявності готівки, цінностей і цінних бланків, їх залишків у касі, визначеним документом; додержуватись правил зберігання документів, особових рахунків, карток із зразками підписів, штампів та печаток, бланків банківської звітності; контролювати правильність складання касових документів клієнтів; складати касову звітність, контролювати додержання касової дисципліни, маючи багаторічний досвід роботи в сфері банківської діяльності, було обізнаною з порядком ведення бухгалтерії та щоденної звітності, маючи схильність до вчинення правопорушень з метою незаконного збагачення, умисно з корисливих мотивів, будучи обєднаними єдиним злочинним умислом, направленим на незаконне збагачення, в період часу з 2002 року до кінця травня 2012 року, привласнила отримані нею як представником банку за договорами депозиту від фізичних осіб клієнтів філії ЧОУ ПАТ «Державний ощадний банк України», грошові кошти банку на загальну суму 2583450,44 грн., в тому числі і кошти [PERSON] в розмірі 5000 гривень. - [PERSON] в 2012 році в приміщенні територіально відокремленого безбалансового відділення № 2972/0145 філії Черкаське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що розташоване за адресою: село Халаїдове Монастирищенського району Черкаської області, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою [PERSON] під приводом прийняття коштів на вигаданий нею депозитний рахунок № Д-30 вищевказаного відділення банку та нарахування відсотків за вкладом, отримала від [PERSON] готівкові грошові кошти в розмірі 5000 гривень, які на вказаний рахунок не оприбуткувала, а використала на особисті потреби, чим завдала [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 5000 гривень. Дані дії контролера-касира [PERSON] вчинені через службову недбалість [PERSON], який працюючи відповідно до наказу 32-к від 22.03.2000 року на посаді керуючого Монастирищенським відділенням №2972 ВАТ «Державний ощадний банк України», а в подальшому, після реорганізації цього відділення у територіально відокремлене безбалансове відділення № 10023/0134 АТ Ощадбанк» (відповідно до постанови Правління АТ «Ощадбанк» № 228 від 31.05.2011 року), на посаді керуючого в ТВБВ № 10023/0134, що розташоване за адресою: вул. Леніна, 130, м.Монастирище, Монастирищенський район, Черкаська область, будучи службовою особою, наділеною, відповідно до своєї посадової інструкції і в межах свої компетенції організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями щодо організації роботи та контролю за виконанням функцій, покладених на працівників відділень згідно посадових обовязків; загального керівництва роботою відділення, розстановки кадрів, а також внесення пропозицій з питань призначення та звільнення працівників відділень або накладення на них дисциплінарних стягнень у встановленому порядку; підписання посадових інструкцій працівників відділень; планування роботи і встановлення цілей, завдань для працівників відділення, їх контролю та забезпечення виконання доведених планів; організації роботи працівників відділення щодо виконання вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, нормативних документів банку; виконання інших поточних завдань щодо управління роботою відділення, і відповідно до своєї посадової інструкції, персонально відповідаючи за досягнення та підтримання в подальшому прибуткової діяльності відділення; виконання відділенням показників діяльності, визначених у поточних та стратегічних планах; схоронність грошових та матеріальних цінностей відділення, всупереч інтересам служби (банківської установи), неналежно виконував свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, що потягнуло за собою, в тому числі, незаконне списання та використання бланків ощадних книжок [PERSON] для заволодіння коштами потерпілих та спричинило тяжкі наслідки. У випадках, коли шкода заподіяна працівниками під час виконання ними своїх трудових обов»язків, зобов»язання щодо її відкодування покладаються на роботодавця відповідно до ч.1 ст. 1172 ЦК України. Позивач вважає, що відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, проте нею не проведений розрахунок шкоди з врахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, не враховані вони і при визначенні ціни позову, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь 5000 грн., які вона передала контролер-касиру [PERSON] для внесення на депозитний рахунок, просить справу розглянути без неї. Відповідач подав в суд заперечення № 19-18/73 від 12.02.2016 року, в якому позову не визнав, вважає, що вирок у кримінальній справі не є достатнім доказом для обґрунтування позовних вимог, оскільки він не містить у собі встановлення фактів, що стосуються підстав, розміру та обставин завданої шкоди, про що вказано в ухвалі ВССУ від 29.04.2015 року та стало підставою для скасування вироку в частині задоволення вимог цивільних позивачів по кримінальній справі. Позивач вказує, що особи, які вчинили злочин та завдали позивачці матеріальної шкоди засвідчували договірні відносини між нею та банком, що на час пред»явлення нею вимоги щодо відшкодування матеріальної шкоди, на депозитному рахунку знаходилась сума в розмірі 5000,00 гривень. Однак, в супереч норми ст.60 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт укладення депозитного договору та внесення коштів до каси банку. Основною вимогою до договорів банківського вкладу, що закріплена в ст.1059 ЦК України, є додержання при його укладенні письмової форми. Статтею 1059 ЦК України чітко визначено, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В супереч вимог законодавства, що регулює відносини у сфері банківської діяльності, позивачем не надано жодного документу яким би підтверджувався факт внесення позивачем готівки в касу банку (відкриття вкладного рахунку) як того вимагає, зокрема Інструкція «Про касові операції у банках України», затверджена постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 р. № 337, що діяла до 01.06.2011 р. та Інструкція «Про ведення касових операцій банками в Україні», затверджена постановою Правління НБУ від 01.06.2011 р. № 174. Згідно зазначених інструкцій, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час, час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Отже, єдиним документом, що підтверджує факт внесення коштів в касу Банку (на депозитний рахунок), є касовий документ квитанція (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Згідно Інструкції «Про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», затвердженої постановою Правління НБУ від 12.11.2003 року № 492, (надалі Інструкція) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Відповідно до п. 1.10 Інструкції, у договорі банківського вкладу зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо. Пункт 10.1 Інструкціїпередбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки та прибуткового касового ордера (правова позиція Верховного Суду України, постанова від 29.01.2014 року у справі № 6-149цс13). Вироком суду встановлено, що відкриття вказаного позивачем в позовній заяві депозитного рахунку № Д-30 не відображено в локальній автоматизованій аналітичній системі обліку вкладних (депозитних) операцій Банку, відсутні документи підтверджуючі відкриття рахунку (справа з юридичного оформлення рахунку), відсутні квитанції (касові документи) щодо внесення позивачем коштів в касу банку. Зазначене підтверджує той факт, що грошові кошти, які вимагає відшкодувати позивач, до Банку взагалі не надходили і в договірні відносини банк з позивачем не вступав. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту, підстав, розміру спричиненої матеріальної шкоди, про що вказав в своїй ухвалі від 29.04.2015 року ВССУ, скасовуючи вирок в частині розв»язання цивільних позовів. Не знайшла свого документального підтвердження заявлена заподіяна шкода АТ „Ощадбанк відносно [PERSON] й в висновку економічної експертизи №3/32 від 05.11.2012 року, проведеної НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області. Безпідставним, на думку банку, є посилання позивача на ст. 1172 ЦК України, як на підставу стягнення з банку шкоди, завданої злочином, вчиненим [PERSON] В мотивувальній частині вироку суд зазначив, що питання відшкодування заподіяної потерпілим шкоди необхідно вирішувати в залежності від кваліфікації дій підсудних [PERSON] та [PERSON] Судом також встановлено, що всім потерпілим, зокрема і позивачу, по діях, які кваліфіковано підсудній [PERSON] за ч.4 ст.190 КК України, заподіяно шкоду на загальну суму 2\~583\~450,44 грн. В даному випадку обєктивна сторона скоєного [PERSON] злочину полягає у заволодінні майном позивача шляхом обману та зловживання довірою. [PERSON] запевнила [PERSON], що вона дійсно розміщує свої грошові кошти на депозитному рахунку банку під вигаданий засудженою відсоток, при цьому жодних дій з боку [PERSON], направлених на реальне відкриття вкладного рахунку не було проведено, тобто [PERSON] повідомила позивачу неправдиву інформацію. Під час розгляду кримінальної справи судом також встановлено, що засуджена [PERSON] з метою привласнення бланків ощадних книжок, зокрема, самостійно відкривала рахунки на третіх осіб, при цьому бланки ощадних книжок списувала і згодом використовувала на власні потреби для вчинення шахрайських дій відносно потерпілих, зокрема позивача. Дії [PERSON] щодо підробки документів (ощадних книжок), на підставі яких вона заволоділа коштами потерпілих, суд кваліфікував за ч.3 ст.358 КК України, як підроблення офіційного документа, який видається іншою особою, який надає право з метою використання його підроблювачем чи іншою особою. Засуджена [PERSON], користуючись обставинами, а саме тим, що вона вже тривалий час працювала контролером-касиром ТВБВ № 10023/0145 і тому користувалась у позивачки повною довірою, з легкістю заволоділа її грошовими коштами. Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач знаходиться в договірних відносинах з банком та відсутні належні докази, що кошти надійшли до банку, вважаємо недостатньою думку позивача, який під час передачі коштів [PERSON] помилково вважав, що остання здійснює депозитні операції як працівник банку на законних підставах, без отримання достатніх документів, що підтверджували б розміщення коштів на депозит в банку, для покладення на банк відшкодування шкоди, спричининеної позивачу засудженою [PERSON] Така позиція є хибною, бо вказана обстановка була використана [PERSON] для здобуття довіри позивача з метою заволодіння його коштами шахрайським шляхом, а тому не може бути достатнім обґрунтуванням для того щоб вважати, що сума заподіяних позивачу збитків підлягає стягненню з відповідача в порядку вимог ст. 1172 ЦК України. Схожа правова позиція викладена в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 року по справі № 11-63/12. Позивач вважає, що за шкоду, заподіяну позивачу діями [PERSON], які кваліфіковані за ч.4 ст.190 КК України, [PERSON] повинна відповідати перед позивачем, банк взагалі є неналежним відповідачем у справі, просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити, про що подала в суд письмову заяву. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у запереченні, про що подав до суду письмову заяву. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку, просить розглянути справу без неї, про що подала в суд заяву. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку, просить розглянути справу без нього, про що подав в суд заяву. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині стягнення з відповідача 5000,00 грн., в решті позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки: Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обовязку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобовязання із заподіяння шкоди це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах статті 1166 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. Вироком Монастирищенського районного суду від 02.12.2013 року, який в цій частині станом на 11.03.2016 року є чинним, встановлено, що позивачка [PERSON] в приміщенні ТВБВ № 10023/0145 АТ «Ощадбанк» в с.Халаїдове Монастирищенського району Черкаської області для внесення на депозитний рахунок передала контролер-касиру даного відділення [PERSON], яка перебувала у трудових відносинах із відповідачем та умисно і протиправно, використовуючи можливості свого службового становища, отримала грошові кошти від позивачки в сумі 5000 грн. як працівник банківської установи в приміщенні банківської установи, на робочому місці під час виконання трудових обов»язків, в робочий час, і привласнила отримані нею грошові кошти на суму 5000,00 грн., чим заподіяла потерпілій [PERSON] шкоду в розмірі 5000,00 грн. Згідно копій особового рахунку Д-30 вкладника [PERSON], [INFO], с.Халаїдове та ощадної книжки по рахунку Д-30, виданої на вкладника [PERSON] в установі банку № 10023/0145 в с.Халаїдове 10.04.2012 року на депозитний вклад взято на прихід 5000,00 грн. на 3 місяці під 18 % (а.с.8, 9). Перебування третьої особи [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем підтверджене випискою з вироку Монастирищенського районного суду від 02.12.2013 року, витягом із наказу № 234-к від 08.07.2011 року, яким на [PERSON] з 09.07.2011 року покладено виконання обов»язків контролер-касира ТВБВ № 10023/0145 з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю; копією договору № 723 від 09.07.2011 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, які укладені між відповідачем та контролер-касиром, в.о.контролер-касира [PERSON] (а.с. 11, 13). Перебування третьої особи [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем підтверджене випискою з вироку Монастирищенського районного суду від 02.12.2013 року, витягом із наказу № 234-к від 08.07.2011 року, яким [PERSON] призначено в порядку переведення на посаду керуючого ТВБВ ТВБВ № 10023/0134 1 типу АТ «Ощадбанк» з 09.07.2011 року; договором № 738 від 09.07.2011 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, який укладений між відповідачем та керуючим ТВБВ [PERSON] (а.с. 12, 15). Із обставин, встановлених вироком суду, та із досліджених вище доказів у даній справі, вбачається наявність загальних та спеціальних умов деліктної відповідальності, необхідних для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, заподіяну позивачці, на підставі ст.1172 ЦК України: протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини, перебування завдавача шкоди в трудових відносинах з юридичною особою - роботодавцем, завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових обов'язків. Відповідно, зобовязання по відшкодуванню шкоди [PERSON], яка завдана їй злочинними діяннями [PERSON] та бездіяльністю [PERSON], які були на момент заподіяння шкоди працівниками ПАТ «Ощадний банк Украни», необхідно покласти за ч.1 ст.1172 ЦК України на ПАТ «Ощадний банк України». Відповідач, як працедавець та фінансова установа повинен вживати заходів контролю з метою недопущення можливості привласнення коштів клієнтів працівниками банку або іншим способом. Підстав для врахування кваліфікації діяння [PERSON], встановлення наявності чи відсутності договірних відносин депозитного вкладу між позивачем та відповідачем при розгляді даного позову суд не вбачає, оскільки, відносини позивача і відповідача не є цивільно-правовими відносинами, які витікають із банківського вкладу; цей позов про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, в даному випадку - юридичною особою, шкоди, завданої злочинними діяннями їхнього працівника, і наявні всі умови відповідальності, які необхідні для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, заподіяну позивачці, на підставі ст.1172 ЦК України. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Діюче законодавство не передбачає обов»язку клієнта перевіряти повноваження особи (працівника банку) при зарахуванні коштів. [PERSON] працювала контролер-касиром ТВБВ № 10023/0145 згідно наказу № 234-к від 08.07.2011 року. Позивачка 10.04.2012 року в приміщенні ТВБВ № 10023/0145 ПАТ "Ощадбанк" в с.Халаїдове в робочий час реально передала контролер-касиру ТВБВ № 10023/0145 [PERSON] кошти в загальній сумі 5000,00 грн., достовірно знаючи, що [PERSON] є працівником банку, підстав для сумніву в правомірності дій [PERSON] як працівника банку в неї не було. З вироку Монастирищенського районного суду від 02.12.2013 року, з досліджених доказів у даній справі судом не встановлено існування між сторонами між позивачкою та відповідачем, договірних відносин, оскільки немає зареєстрованого договору банківського вкладу та документа, який підтверджує надходження коштів на рахунок в банку, що дає позивачці право на відшкодування шкоди на підставі ст.1172 ЦК України Посилання відповідача на необґрунтованість позову та на необхідність відмови в задоволенні позову з мотивів, зазначених в запереченні, спростовується доказами, які дослідженні судом вище, ці посилання не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову. Підстав для нарахування та стягнення з відповідача коштів у відшкодування шкоди з врахуванням індексу інфляції та 3% річних суд не вбачає, оскільки кошти в користуванні відповідача не перебували. Доказів відшкодування позивачу шкоди в розмірі 5000,00 грн. та наявності спору щодо розміру шкоди суду не надано. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved