Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

позивач та його представник просять суд розірвати шлюб між ним, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, посилаючись на те, що 7 червня 2006 року між ним, громадянином Туреччини [PERSON] та громадянкою України [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області. Від шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. З початку 2012 року, шлюб між ними має лише формальний характер, оскільки особисті відносини між ним та відповідачем тривалий час мають негативний характер, а саме: відсутність нормального спілкування, порозуміння, взаємоповаги, довіри до дружини та постійні сварки. Наведені ним обставини суперечать самому визначенню шлюбу. Адже відповідно до Сімейного кодексу України "Шлюб - є сімейний союз жінки та чоловіка". На жаль, в його випадку поняття сімейного союзу взагалі відсутнє. З серпня 2012 року відповідач разом з дітьми проживає окремо в місті Кагарлик (за місцем реєстрації). Водночас, відповідач, систематично залишає дітей у нього, а сама зникає, невідомо куди на декілька днів, при цьому вимикаючи засоби зв'язку. Переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам, інтересам його дітей, що мають істотне значення. Також зауважує, що відповідач відмовляється розірвати шлюб в порядку статті 109 Сімейного кодексу України, а тому він вимушений звертатися до суду за захистом свої прав і інтересів. Відповідно до частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з частиною 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Звертає увагу суду, що від участі у вихованні та утриманні його дітей не відмовляється. Згоди щодо вирішення питання, з ким будуть проживати діти не досягнуто. Майновий спір між ним та відповідачем відсутній. Відповідно до частини 1 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Згідно з статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідач в засідання суду не з'явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно шляхом подачі об'яви у газету «Урядовий кур'єр» № 92 від 24.05.2014 року, причини неявки в суд не повідомила, а тому суд вважає, що відповідач в засідання суду не з'явилася без поважних причин і ухвалює заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів. Вислухавши позивача та його представника, які не заперечують проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи суд вважає за необхідне заявлений позов задовольнити. В судовому засіданні суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Між позивачем громадянином Туреччини [PERSON] та відповідачем громадянкою України [PERSON] був укладений шлюб, який був зареєстрований 07 червня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кагарлицького районного управління юстиції Київської області, актовий запис № 51. Шлюбно - сімейні стосунки між сторонами припинені з 2012 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - сина - [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачем. Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають. Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату. Проживання сторони як подружжя у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань їхнім дітям. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу. За положеннями ч.1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дітей та інші обставини життя подружжя. Згідно ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб між сторонами. На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved