Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON], Акціонерного товариства «БМ Банк», третя особа Дніпровський відділ державної виконавчої служби міста Запоріжжя головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про скасування арешту. В обґрунтування поданого позову позивач посилається на те, що на підставі договору іпотеки укладеного з [PERSON], у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за кредитним договором, державним реєстратором [PERSON], Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради, Запорізької області було прийнято рішення про передачу нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], переданого в іпотеку, у власність позивачу. Позивач на момент предявлення позову є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], однак не може реалізувати своє право власності на квартиру у звязку з накладеним на належну йому квартиру арештом, який позивач просить скасувати, а також стягнути з [PERSON] понесені судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, відзиву на позов у встановлені судом строки не подала, причини неявки суду не повідомила, з заявою про розгляд справи у її відсутність до суду не зверталась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник відповідача АТ «БМ Банк» у судове засідання не зявився, відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Був присутній у судовому засіданні 13.09.2018 року. Представник третьої особи у судове засідання не зявився про причини неявки суду не повідомив. Перевіривши\~\~фактичні обставини справи, наявними в ній доказами в їх сукупності та\~\~взаємозвязку, суд, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між юридичною особою Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником всіх прав та зобовязань якого є ПАТ "ПУМБ", тип якого змінено за рішенням зборів акціонерів (протокол № 53 від 22.04.09) згідно із Законом України «Про акціонерні товариства» та фізичною особою [PERSON] було укладено кредитний договір № 6249706. Відповідно до п.1.1. Кредитного договору позивач зобовязався надати [PERSON] грошові кошти у розмірі 35000,00 дол.США на споживчі потреби, а [PERSON] зобовязалась прийняти кредит, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, визначені кредитним договором, але не пізніше 27.03.2023. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитом у розмірі 13,99% річних. Підпунктом 3.1.2. кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються, виходячи з щоденного залишку заборгованості за кредитом, протягом всього строку користування кредитними коштами, починаючи з дня надання кредиту (включаючи цей день) по день повного погашення заборгованості за кредитом (не враховуючи цей день). Проценти розраховуються виходячи з 360 днів у році та нараховуються щоденно. В якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між [PERSON] та позивачем було укладено договір іпотеки № 6250663, посвідчений 27.03.2008 [PERSON], приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, за реєстровим номером 227, відповідно до умов якого [PERSON] передала в іпотеку позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS]. На підставі вищевказаного договору іпотеки, у звязку з неналежним виконанням взятих на себе зобовязань за кредитним договором, державним реєстратором [PERSON], Виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради, Запорізької області було прийнято рішення про передачу вищевказаного нерухомого майна, переданого в іпотеку, у власність позивачу, про що було прийнято відповідне рішення № 41933119 від 06.07.2018 і в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, здійснено запис про право власності за № 26924013. Позивач на момент предявлення позову є власником нерухомого майна за адресою: [ADDRESS]. Позивачу стало відомо про наявність арештів, які були накладені на належну йому квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], які зареєстровані третіми особами, а саме: 11.12.2014 головним державним виконавцем Ленінського ВДВС ЗМУЮ [PERSON] було винесено постанову про арешт майна боржника, № 29376323 від 24.10.2011. Вказана постанова була винесена на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя № 2-1821/11 від 15.10.2011 р., у звязку із чим у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис № 11755103 від 24.10.2011 про накладення арешту на квартиру, адреса: [ADDRESS], яка належала [PERSON]. \~ \~ \~ \~Відповідно до державного реєстру виконавчих проваджень вищевказаний арешт було накладено в інтересах АТ «БМ Банк» на підставі ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.10.2011 № 2-1821. Як встановлено у судовому засіданні за номером № 2-1821/2011 в архіві Ленінського районного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідно до ухвали від 16.05.2011 року позовну заяву залишено без розгляду. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України). Згідно із частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). Відповідно до вимог статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічної думки дійшла і [PERSON] Верховного Суду, яка викладена у постанові від 30 травня 2018 року по справі № 640/7794/16-ц. Також відповідно, до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що позивач правомірно вимагає звільнення майна з-під арешту, посилаючись на кредитний договір, договір іпотеки, рішення про передачу нерухомого майна, таким чином позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1762,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved