Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народилися діти: [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] Відповідач не утримує дітей та не надає матеріальної допомоги на утримання сім"ї. А тому, просить вирішити питання про стягнення із нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі однієї другої частки заробітку (доходу) до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше на одну дитину ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А також просить стягувати з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання дітей в розмірі 600грн. щомісячно. Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач у поданій заяві просить справу розглянути у його відсутності та згідно поданого 10.01.2018р. відзиву на позовну заяву просить позов задоволити частково та стягувати з нього в користь позивачки на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років щомісячно до досягнення ними повноліття, а в решті позовних вимог відмовити. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі у них народилися діти - [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] Копіями свідоцтв про народження дітей, серії [NUMBER] від 05.07.2013р. та серії [NUMBER] від 06.02.2015р. стверджується, що їх батьком являється [PERSON]. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. А згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітні діти [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] знаходиться повністю на утриманні матері. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1-3 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. А тому, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO]. та [PERSON], [INFO] у розмірі однієї другої частки заробітку (доходу) до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше на одну дитину ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дітей в розмірі 600грн. щомісячно, то вона не підлягає до задоволення, оскільки згідно ст.185 СК України зазначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Проте, позивачкою доказів обставин які законом визнаються особливими (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) і які б давали можливість зобов»язати відповідача брати участь у додаткових витратах на дітей не надано. Згідно ст.191 СК Уураїни аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому аліменти слід присудити з 12.12.2017р., тобто з дня пред»явлення [PERSON] позову. Крім цього, враховуючи норми ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved