Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-27 00:00:00

Позивачка, уточнивши в судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати за нею право власності на житловий будинок №12, що знаходиться по вул. Івана Франка в с. Старий Мізунь Долинського району Івано-Франківської області та складається з: веранди, кухні, коридору, житлової кімнати, комори, комори, який належав [PERSON], померлій 20.03.2016 року. В обгрунтування позову покликається на те, що 20.03.2016 року померла її мама [PERSON], [INFO], яка за життя 26.02.2007 року склала заповіт, яким заповіла їй все своє майно з чого б воно не складалось та де б воно не знаходилось. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок\~в с. Старий Мізунь по вул. Івана Франка, №12 Долинського району Івано-Франківської області, яку у встановлений законом порядок вона прийняла, звернувшись 30.08.2016 року до приватного нотаріуса Долинського райооного нотаріального округу [PERSON] з відповідною заявою. Однак у видачі свідоцтва про право власності на згаданий вище будинок нотаріус відмовила, з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на вказане майно. Окрім цього, нотаріус роз"яснила, що для визнання права власності на спадкове майно їй необхідно звернутись до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні\~ позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, однак подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Заслухавши пояснення \~ позивачки, її представника, ознайомившись з матеріалами справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а право власності набувається в порядку, встановленому законом. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.1 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З даних копії свідоцтва про смерть серії 1-НМ №224898, виданого 22.03.2016 року виконавчим комітетом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис №14 встановлено, що 20.03.2016 року померла [PERSON] (а.с. 5). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 26.02.2007 року секретарем виконавчого комітету Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області та зареєстрований в реєстрі за № 16, яким на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, заповіла [PERSON] (а.с.9). Суду не представлено жодного доказу про те, що вказаний заповіт змінювався чи скасовувався заповідачем та є недійсним на сьогоднішній день. Осіб, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні, немає. Відповідно до довідки № 1452 від 28.07.2016 року, виданої Старомізунською сільською радою Долинського району Івано-Франківської області, згідно запису в погосподарській книзі за № 12 номер обєкта погосподарського обліку 02-1050-1, за [PERSON], [INFO], померлої 20.03.2016 року, значиться житловий будинок в с. Старий Мізунь по вул. Івана Франка, 12 Долинського району Івано-Франківської області (а.с. 10). В судовому засіданні та матеріалами справи встановлено, що позивач являється єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], яка у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до приватного нотаріуса Долинського районного нотаріального округу [PERSON] про прийняття стадщини, що підтверджується світлокопією заяви від 28.09.2016 року (а.с.7,8). Однак у видачі свідоцтв на право власності на вказаний вище житловий будинок після сметрі [PERSON] приватний нотаріус відмовила, оскільки не надано документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно (а.с. 6). Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може \~пред'явити \~позов \~про \~визнання \~його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, \~а також у разі втрати ним документа, \~який засвідчує його право власності. Відповідно до світлокопії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловай будинок, виготовленоий 18.11.2016 року на замовлення [PERSON], будинковолодіння № 12 по вул. Івана Франка в с. Старий Мізунь Долинського райну Івано-Франківької області, складається з житлового будинку, який відповідно до експлікації приміщень до плану містить: веранду, кухню, коридор, житлову кімнату, комору, комору (а.с.13-15). Копія довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» № 485 від 18.11.2016 року підтверджує, що реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с. 11). З огляду на викладене, враховуючи, що позивачка є єдиним спадкоємцем за заповітом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак оформити право власності не має змоги через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності [PERSON] на спадкове майно, тому є достатні підстави, щоб визнати за [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок. На пiдставi викладеного та\~ ст.ст. 392,1216-1218, 1223, 1268 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved