Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення на користь цього товариства заборгованості у розмірі 109782 гривні 77 копійок, за кредитним договором від 13 серпня 2013 року №P20.223.70256, укладеного між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк". Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 04 листопада 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідачі не зявились. Представник позивача у позові просив розглянути справу без його участі, а у випадку неявки відповідача вказав, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судових засідань 11 жовтня 2016 року та 04 листопада 2016 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечив проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) занесена до журналу судового засідання. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У позові, представник позивача вказував на те, що між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір, зобов`язання за яким банком були виконані шляхом надання кредиту, а тому цей банк набув права кредитора у зобов`язанні відповідача щодо повернення отриманого кредиту, сплати процентів за його користування, комісійної винагороди у строки, встановлені договором. Але оскільки позивач отримав права вимоги у банку на підставі договору факторингу, то саме позивач має право вимоги уплати відповідачем боргу через суд, що утворився у зв`язку із невиконанням відповідачем свого зобов`язання. А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Тринадцятого серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» (код ЄДРПОУ 19390819) та [PERSON] (ідентифікаційний номер: [NUMBER]), було укладено кредитний договір № Р20.223.70256 (а.с.5-7). На підставі вказаного договору, Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» взяв на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 78159 гривень на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж, шляхом списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок (для видачі кредиту у готівковій формі) та для оплати за реквізитами в тому числі на погашення згідно кредитного договору: № 001-28566-180413 від 18 квітня 2013 року, МФО 380236, ПАТ «Дельта Банк», ЄДРПОУ 34047020, рахунок № 26257008348208 грошові кошти в розмірі 37641 гривня; № 726/4285BCL1A від 04 квітня 2013 року, МФО 380388, ПАТ «Платінум Банк», ЄДРПОУ 33308480, рахунок №29090428500726 грошові кошти в розмірі 14815 гривень 20 копійок; № 726/4285BCL1A від 14 січня 2013 року, МФО 380388, ПАТ «Платінум Банк», ЄДРПОУ 33308489, рахунок № 29091448900963 грошові кошти в розмірі 5179 гривень 42 копійки. А [PERSON] взяла на себе зобовязання повернути кредит, проценти за користування кредитом в розмірі 7,9% річних від залишкової суми кредиту та комісію (як плату за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 2,05% від початкової суми кредиту, щомісячним платежем відповідно до графіку (а.с. 5-7). Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі (а.с.8,30,31,32). Тридцятого жовтня 2015 року, публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» (ідентифікаційний код: 19390819) та товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» (ідентифікаційний код: 39288002) уклали договір факторингу №30/10-1 (а.с.33-38). На підставі вказаного договору, у цей же день, публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», підписавши акт прийому-передачі прав вимоги з товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», відступив останньому свої права грошової вимоги за кредитним договором № Р20.223.70256 від 13 серпня 2013 року, що був укладений між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON]. При цьому відступив як наявні права грошової вимоги (на загальну суму 112282 гривні 77 копійок), так і ті, що можуть виникнути у майбутньому (а.с.12-13,14,15,19,33-38). Двадцять сьомого травня 2016 року, товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» направило на адресу [PERSON] вимогу, в якій по суті, міститься повідомлення про відступлення публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» товариству з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» прав вимоги до неї за кредитним договором № Р20.223.70256 від 13 серпня 2013 року та заміну первісного кредитора на нового - товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье». При цьому, повідомляється про реквізити банківського рахунку нового кредитора та обсяг боргу, який слід сплатити (а.с.9,26,27,28). Третього серпня 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором № Р20.223.70256 від 13 серпня 2013 року, яка станом на 22 липня 2016 року складається з наступного: 72581 гривня 55 копійок - заборгованість за кредитом; 37201 гривня 22 копійки - заборгованість по процентам за користування кредитом та комісії. (а.с.2-4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні (зобовязальні) правовідносини, в яких позивач вважає себе новим кредитором у грошовому зобовязанні, а відповідача боржником, та в межах яких виник спір щодо права вимоги позивача, як нового кредитора у зобовязанні, на повернення відповідачем, як боржником у зобовязанні, отриманого кредиту та сплати процентів за користування ним. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: В силу положень пункту 1,22 частини 1 статты 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обовязки громадянина; засади цивільно-правової відповідальності. Відповідно до положень частини першої статті 509 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року №435-IV (надалі за текстом ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобовязання можуть виникати з договорів, які стають обовязковими для виконання сторонами, що їх уклали. Виходячи з положень частини першої статті 1054 ЦК України та пунктів 22,23 частини першої статті 1, частини першої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів №1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем (банком або іншою фінансової установою) та споживачем (фізичною особою), відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими процентами, розмір та порядок сплати яких повинен бути визначеним у договорі. Тринадцатого серпня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON], було укладено саме договір про надання споживчого кредиту № Р20.223.70256, за яким Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» взяв на себе зобовязання надати [PERSON] кредит у розмірі 78159 гривень на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж, шляхом списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок (для видачі кредиту у готівковій формі) та для оплати за реквізитами в тому числі на погашення згідно кредитного договору: № 001-28566-180413 від 18 квітня 2013 року, МФО 380236, ПАТ «Дельта Банк», ЄДРПОУ 34047020, рахунок № 26257008348208 грошові кошти в розмірі 37641 гривня; № 726/4285BCL1A від 04 квітня 2013 року, МФО 380388, ПАТ «Платінум Банк», ЄДРПОУ 33308480, рахунок №29090428500726 грошові кошти в розмірі 14815 гривень 20 копійок; № 726/4285BCL1A від 14 січня 2013 року, МФО 380388, ПАТ «Платінум Банк», ЄДРПОУ 33308489, рахунок № 29091448900963 грошові кошти в розмірі 5179 гривень 42 копійки. А [PERSON] взяла на себе зобовязання повернути кредит, проценти за користування кредитом в розмірі 7,9% річних від залишкової суми кредиту та комісію (як плату за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 2,05% від початкової суми кредиту, щомісячним платежем відповідно до графіку платежів (а.с. 5-7). Факт належного виконання банком свого зобовязання підтверджується меморіальними ордерами (а.с.8,30,31,32), тому банк отримав право вимоги виконання [PERSON], як боржником, свого зобовязання по поверненню кредиту та сплати процентів за його користування. Виходячи з положень частин першої статей 526, 529 та 530 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу; кредитор має право приймати від боржника виконання його обовязку частинами, якщо це встановлено договором; якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та [PERSON] умовами договору встановили, що позичальник зобовязаний повернути кредит, сплатити проценти виходячи з розміру 7,9 % річних від залишкової суми кредиту та комісію (як плату за обслуговування кредитної заборгованості) в розмірі 2,05% від початкової суми кредиту шляхом сплати щомісячним платежем відповідно до графіку платежів (а.с.5-7). Відповідно до положень частини першої статті 610 Цивільного Кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або неналежне виконання (виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання). З огляду на розрахунок заборгованості за кредитним договором, що здійснений банком, але який враховує сплачені грошові кошти відповідачем, останній своє зобовязання щодо повернення кредиту, сплати процентів та комісії належним чином не виконав. У зв`язку з чим, станом на 30 жовтня 2015 року розмір боргу [PERSON] склав 112282 гривні 77 копійок, з яких: 75081 гривня 55 копійок це заборгованість по кредиту; 37201 гривня 22 копійки заборгованість по сплаті процентів та комісії (а.с.16). У зв`язку із цим та відсутністю у матеріалах справи належних, достовірних та допустимих доказів зворотнього, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем [PERSON], як боржником, взятого на себе грошового зобовязання за кредитним договором № Р20.223.70256 від 13 серпня 2013 року, а тому доведеним факт наявності у Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк», як кредитора у цьому грошовому зобовязанні, станом на 30 жовтня 2015 року, права грошової вимоги до [PERSON] щодо сплати нею боргу у вказаному вище розмірі. При цьому, саме Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк», станом на 30 жовтня 2015 року належала уся сукупність прав кредитора у вказаному зобовязанні [PERSON] (у тому числі не тільки наявні права вимоги на суму 112282 гривні 77 копійок, а й умовні права та ті права, що можуть виникнути в майбутньому, зокрема і щодо уплати штрафу). З огляду на положення пункту першого частини першої статті 512 та частини першої статті 515 ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), крім тих зобовязань, що нерозривно пов'язані з особою кредитора, зокрема у зобов'язаннях про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Тому, оскільки за своєю правовою природою зобовязання, які виникають з договорів про надання споживчого кредиту, не є такими, що нерозривно повязані з особою кредитора, у таких зобовязаннях кредитор може бути замінений іншою особою. Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Поряд з цим, згідно з статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, одним із видів правочинів, на підставі якого може бути змінено кредитора у зобовязанні є договір факторингу, на підставі якого новому кредитору можуть бути передані як наявні права вимоги, так і ті права, що виникнуть у майбутньому. Судом встановлено, що 30 жовтня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» та товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» уклали договір факторингу (а.с.33-38). На підставі вказаного договору, публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», підписавши акт прийому передачі прав вимоги з товариством з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», відступив останньому свої права грошової вимоги за кредитним договором № Р20.223.70256 від 13 серпня 2013 року, що був укладений між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON]. При цьому відступив як наявні права грошової вимоги (на загальну суму 112282 гривні 77 копійок), так і ті, що можуть виникнути у майбутньому (а.с. 19,33-38). Відповідно до договору факторингу, саме 30 жовтня 2015 року, відбулась заміна кредитора у зобовязанні [PERSON]. Відповідно, новим кредитором у зобовязанні стало товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье», оскільки набуло усіх прав кредитора, у тому числі право вимоги уплати боргу у розмірі 112282 гривні 77 копійок (а.с. 16,19,33-38). Таким чином, заборгованість підлягає стягненню з [PERSON] саме на користь позивача, оскільки саме його право вимоги уплати боргу, як нового кредитора порушується, і порушується саме відповідачем. При цьому суд констатує, що за період з 30 жовтня 2015 року по 22 червня 2016 року, борг, який має право вимагати сплатити позивач, як новий кредитор, з урахуванням сплати частини боргу зменшився і наразі складає 109782 гривні 77 копійок, з яких: 72581 гривня 55 копійок це заборгованість по кредиту; 37201 гривня 22 копійки заборгованість по сплаті процентів та комісії. Зважаючи на викладене, позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Рантье» підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 1684 гривні 24 копійки, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved