Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

Прокурор Київського району м. Полтави в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 6\~389.18 гривень . Позов обґрунтований тим, що з січня 2015 року [PERSON] не виплачувалася заробітна плата, чим порушені вимоги ст..1 ЗУ « Про оплату праці», ст. 6 Конвенції Міжнародної організації праці № 95 « Про захист заробітної плати», ст. 47, 115 КЗпП України. Просив стягнути з Полтавської державної аграрної академії на користь [PERSON] 6389.18 грн. боргу по заробітній платі. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив суд його задовольнити в повному обсязі. [PERSON]. просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, Полтавської державної аграрної академії, пояснила суду, що Полтавська державна аграрна академія, не є належними відповідачами по даній справі, оскільки трудові відносини у [PERSON] виникли з відокремленим структурним підрозділом, про що свідчить запис у трудовій книжці позивача. Крім того, фінансування академії здійснюється з бюджету і в кошторисі академії не передбачені кошти на заробітну плату працівникам структурного підрозділу, просила суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у сукупності дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноваженим ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Із записів у трудовій книжці позивача вбачається, що [PERSON] 06.12.2006 року була прийнята на роботу в санаторій профілакторій Полтавської державної аграрної академії, а в 2009 році прийнята на роботу у відокремлений підрозділ санаторію профілакторію Полтавської державної аграрної академії молодшою медсестрою, прибиральницею де і працювала до 27 травня 2015 року. 27 травня 2015 року [PERSON] звільнена з роботи з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. На час звільнення з роботи [PERSON] не була виплачена заробітна плата у розмірі 6\~389.18 грн. Розмір заборгованості по заробітній платі [PERSON] у судовому засіданні підтверджена сторонами по справі. Відокремлений Структурний підрозділ санаторію-профілакторію Полтавської державної аграрної академії діє на підставі положення затвердженого ректором Полтавської державної аграрної академії 22.02.2012 року. Згідно п.1.2. даного положення санаторій-профілакторій є структурним підрозділом Полтавської державної аграрної академії з окремими правами юридичної особи. Санаторій має самостійний баланс, рахунок в установі банку. Згідно п.2.3. положення санаторій профілакторій має рахунки в установах банку, круглу печатку із своєю назвою та штам, несе відповідальність в суді. Однак із довідки АА № 832194 з ЄДРПОУ ( а.с. 17) вбачається, що правовий статус Відокремленого підрозділу санаторію-профілакторію Полтавської державної академії встановлений його правовий статус - суб»єкт без права юридичної особи, головне підприємство Полтавська державна академія. Суд не приймає заперечення представника відповідача в тій частині, що ПДАА не є відповідачем у вказаній справі, оскільки не укладала з [PERSON] трудового договору, оскільки саме ПДАА є головне підприємство на базі якого створений структурний підрозділ без створення юридичної особи. Та обставина, що саме головний лікар санаторію-профілакторію укладав з працівниками трудові угоди, не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, бо повноваження головного лікаря санаторію-профілакторію на прийом на роботу персоналу санаторію-профілакторію виписаний у Положенні санаторію-профілакторію , тоді як сам головний лікар відповідно цього Положення призначається на посаду ректором ПДАА. Окрім того із Положення про санаторій профілакторій вбачається, що він затверджений саме ректором ПДАА. Пунктом 2.6.3 передбачено, що санаторій-профілакторій підпорядкований по господарчій частині ректору академії. Пункт 3.1 Положення передбачає, що санаторій профілакторій тільки частково фінансувався за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Пункт 5.5. Положення передбачає, що кошти за часткову оплату вартості путівки до санаторію-профілакторію вносяться до каси учбового закладу, на утриманні якого знаходиться оздоровниця. Суд враховує, що вказаним Положенням підтверджується та обставина, що санаторій-профілакторій , на час його ліквідації , не був юридичною особою, перебував на утриманні ПДАА та лише частково фінансувався із Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а заперечення представника відповідача суперечать матеріалам справи, які мають достатньо доказів того, що саме Полтавська державна аграрна академія є належним відповідачем по даній справі. Підлягають стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243.60 коп.

Outcome: approved