Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], в якому просить позбавити [PERSON], [INFO], паспорт серії [NUMBER], ід. номер [NUMBER], батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В поданому позові позивачка [PERSON] позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який в 2010 році було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.07.2010 року. Як слідує із свідоцтва про зміну імені від 08.02.2012 року, вона змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO], який вже на протязі семи років проживає разом з нею, і якого вона виховує та утримує особисто. Після припинення їх шлюбних відносин, [PERSON] створив іншу сімю і виховує своїх дітей від повторного шлюбу, а тому долею їх сіпльного сина він не цікавиться. В його утриманні та вихованні ніякої участі не приймає. Вказані обставини не заперечуються і самим батьком дитини, який у своїй нотаріально завіреній заяві від 14.07.2016 року власноручно підтвердив ці факти. У звзяку з цим, батьківство відповідача носить формальний характер і не тягне для дитини ніяких наслідків, тому син вже забув батька, припинивши з ним будь-які, навіть формальні відносини. Таким чином, починаючи з 2010 року, відповідач взагалі усунувся від участі у вихованні і утриманні свого сина. За увесь цей час батько не проявив навіть елементарної бітьківської турботи у відношенні дитини. Здоровям і умовами життя дитини не цікавився і не проявляв до неї ніякого інтересу. Батько дитини не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, взагалі не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не забезпечує доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зі свого боку вона забезпечила сина усім необхідним, створивши йому належні умови для його всебічного розвитку. Зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки зазначені вище фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як умисні винні дії батька по ухиленню від виховання сина, свідомого нехтування ним своїми батьківськими обовязками. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти задоволення позовної заяви не заперечував. Представник зацікавленої особи Служби у справах дітей Генічеської РДА Херсонської області за довіреністю Малецький Я.М. у судовому засіданні надав висновок РДА про можливість позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON], згідно якого районна державна адміністрація вважає можливим позбавити батьківських прав гр.. [PERSON], проти позовних вимог не заперечував. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона являється матір'ю позивачки, та вказала, що дійсно відповідач [PERSON], дитиною ніколи не займався, кошти на утримання дитини не надає, та взагалі життям свого сина не цікавиться. Свідок [PERSON] у судовому засіданні надала аналогічні пояснення свідка [PERSON] Суд вислухавши пояснення представника позивачки та свідків, дослідивши докази у матеріалах справи, вивчивши висновок Служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який в 2010 році було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 14.07.2010 року. Як слідує із свідоцтва про зміну імені серія [NUMBER] від 08.02.2012 року, позивачка [PERSON] змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Від спільного проживання вони мають сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження від 08.04.2009 року серія [NUMBER], який вже на протязі семи років проживає разом з позивачкою, і якого вона виховує та утримує особисто. Згідно копії свідоцтва про народження відповідач [PERSON] записаний батьком дитини. Згідно статті 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пояснень позивача, наданих в позовній заяві так і в ході судового розгляду справи - відповідач будь-якої допомоги на утримання дитини не надає, його вихованням не займається. Дій направлених на участь у вихованні свого сина не вчиняв. Відповідно до матеріалів справи, пояснень позивача та свідків, встановлено, що батько успіхами дитини та його навчанням не цікавиться, матеріальну допомогу не надає, особою яка займається навчанням та вихованням дитини є його мати [PERSON] Відповідно до статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жеребкування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його можна застосовувати тоді, коли це викликано необхідністю. Відповідно до пояснень позивачки на протязі тривалого часу батько [PERSON], не відвідує його, не цікавиться життям та здоров'ям дитини, не допомагає позивачці матеріально та повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. Як вбачається з Висновку № 302/09-166/02/35 від 24.04.2018 року Органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації вважають [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав, судом приймається до уваги те, що відповідачем не вчинялося будь-яких дій на налагодження стосунків з дитиною, намаганні брати участь у його вихованні та утриманні. Останній не звертався до служби у справах дітей Генічеської РДА з метою визначення його участі, як батька у вихованні сина; ним не вжито заходів щодо утримання дитини; відсутні докази, що підтверджували б його намагання домовитися з позивачем про спілкування з сином. Крім того відповідачем [PERSON] була оформлена нотаріально посвідчена заява, згідно якої він відмовляється від утримання та виховання свого малолітнього сина [PERSON], згідно копії заяви від 14.07.2016 року. Згідно з ч. 3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Матеріалами справи підтверджена винна поведінка [PERSON], щодо ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та враховуючи, що відповідач [PERSON] у судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти їх задоволення, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved