Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради 24.11.2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON]про позбавлення батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO],та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Батька у дитини немає. Щодо своєї дитини відповідач є одинокою матір'ю. Дитина [PERSON] тривалий час перебувала на обліку Служби у справах дітей ВМР як така, що опинилася в складних життєвих обставинах внаслідок неналежного виконання її матір'ю [PERSON] батьківських обов'язків по догляду, вихованню та розвитку малолітньої доньки, систематичне залишення нею дитини без нагляду, проживання дитини в неналежних житлово-побутових умовах. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2015 року дитина [PERSON] була відібрана від матері без позбавлення останньої батьківських прав, внаслідок чого дівчинка набула статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та тривалий час перебувала у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2015 року дитина [PERSON] була повернута на виховання матері [PERSON], яка на той час одружилася, мала постійне місце проживання та бажання виховувати доньку. До січня 2017 року [PERSON] виховувалася в сім'ї матері. 30 січня 2017 року відповідач пішла із сім'ї, залишивши дитину на свого чоловіка [PERSON] і з того часу з дитиною не проживала. 23.02.2017 року вітчим дитини [PERSON] передав дівчинку на виховання до Вінницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, оскільки перебував в скрутному матеріальному становищі внаслідок того, що відповідач залишила у нього на вихованні також і свого молодшого сина [PERSON], [INFO], який виховується батьком без участі матері. Під час перебування [PERSON] в сім'ї матері відповідач неодноразово покидала дитину, йшла з дому на тривалий час, зловживала спиртними напоями, не приділяла дитині належної уваги та турботи. Протягом 9 місяців перебування дитини на повному державному утриманні в КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» мати [PERSON] декілька разів провідувала дитину в закладі, але протягом останніх чотирьох місяців взагалі припинила спілкування з донькою. В даний час відповідач не має постійного місця проживання, веде аморальний спосіб життя, не піклується про малолітню доньку. 22.11.2017 року закінчився термін перебування дитини в КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей», виникла потреба влаштування дитини, але знайти її матір немає можливості, оскільки вона припинила контакти з дитиною, адміністрацією реабілітаційного центру та службою у справах дітей міської ради. Викладене стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задоволити, справу розглядати у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засіданні не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно у встановлений законом спосіб, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, зважаючи на зміст заяви представника позивача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 29.05.2012 року, в якому в графі «Мати» зазначена [PERSON] (а.с.7,10). [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі з батьком своєї доньки, а тому відомості про нього, відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, внесено в Книгу реєстрації народжень за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою (а.с.8). [PERSON] ухилялася від виконання батьківських обов'язків стосовно своєї дитини [PERSON], внаслідок чого [PERSON] Службою у справах дітей ВМР взято на облік дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах (а.с.23-35, 39-40). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2015 року у справі №127/12443/15-ц дитина [PERSON] була відібрана від матері без позбавлення останньої батьківських прав (а.с.19-20). Після відібрання у матері [PERSON] перебувала у КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей». Згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради №1850 від 20.08.2015 року [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.22). Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2015 року у справі №127/21458/15-ц дитина [PERSON] була повернута на виховання матері [PERSON], яка на той час мала сім'ю, постійне місце проживання та бажання виховувати доньку (а.с.21). 23.02.2017 року вітчим дитини [PERSON] передав дівчинку на виховання до Вінницького обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей, оскільки перебував в скрутному матеріальному становищі внаслідок того, що відповідач залишила у нього на вихованні також і свого молодшого сина [PERSON], [INFO], який виховується батьком без участі матері. В поясненні вказав, що під час спільного проживання заявника, його дружини та її доньки відповідач неодноразово покидала дитину, йшла з дому на тривалий час, зловживала спиртними напоями, не приділяла дитині належної уваги та турботи. Також зазначив, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно її дітей. (а.с.13). Зазначене підтверджується також актом-обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 16.02.2017 року, поясненнями сусідів, знайомих (а.с.14-16). За час перебування дитини в реабілітаційному центрі Службою у справах дітей ВМР проводилися заходи щодо встановлення умов проживання [PERSON], її поведінки та ставлення до виконання батьківських обов'язків, в ході яких було встановлено, що остання не має постійного місця проживання, періодично проживала в знайомих, які характеризували її як людину з нестійкою життєвою позицією, схильною до асоціальних та аморальних вчинків (зловживання спиртними напоями, йшла з дому на кілька днів, вчиняла дрібні крадіжки, не мала постійної роботи, засобів до існування, і т.п.) (а.с.36-38). Шлюб між подружжям [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням суду від 23.03.2017 року (справа №127/4066/17) (а.с.52). Протягом 9 місяців перебування дитини на повному державному утриманні в КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» мати [PERSON] з березня 2017 по липень 2017 року періодично провідувала дитину в закладі (19 разів), мала намір забрати дитину, після 14.07.2017 року відповідач дитину не відвідувала. (а.с.17,41). Службою у справах дітей ВМР 04.07.2017 року було прийнято рішення про недоцільність повернення дитини в сім'ю [PERSON] (а.с.42). З 14 липня 2017 року [PERSON] перестала відвідувати дитину, припинила з нею спілкування (а.с.17). Національна поліція проводила пошукові заходи щодо виявлення [PERSON], в ході заходів було отримано інформацію, що остання може жебракувати в громадських місцях, однак встановити її місце проживання та місцеперебування не вдалося (а.с.12). 22.11.2017 року закінчився термін перебування дитини [PERSON] в КЗ «Вінницький обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с.43). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01-00-011-49956 від 17.11.2017 року орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.5-6). Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що відповідач повністю самоусунулася від виховання та утримання своєї дитини, вказані дії відповідача, яка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тривалий час не спілкується з нею, не займається та не цікавиться її розвитком, здоров'ям та оздоровленням, свідчать про те, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що Служба у справах дітей Вінницької міської ради довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться дитиною, не забезпечує її матеріально, не шукає шляхів установлення контакту з дитиною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини [PERSON], [INFO], а тому наявні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дочки [PERSON] [INFO] Відповідно до ч.ч. 3-5 ст. 167 Сімейного кодексу України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому; якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим; якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Оскільки судом не встановлено, чи є в дитини, зазначені в ст. 167 Сімейного кодексу родичі, які б бажали, щоб дитину передали їм, суд передає дитину [PERSON] на опікування органу опіки та піклування Вінницької міської ради. Суд роз'яснює, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2-3 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 24.11.2017 року, до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру в сумі 1 280 гривень.

Outcome: approved