Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Представник акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 6796,17 доларів США, що еквівалентно 168069, 28 грн. за кредитним договором №IFIHAN51663856 від 07.09.2007 року, стягнення судових витрат, посилаючись на те, що 07.09.2007 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] уклали кредитний договір №IFIHAN51663856. Згідно вказаного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 11738,20 доларів США на термін до 05.09.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку передбаченим договором. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач повинен сплатити банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, надав відповідачу обумовлений кредит. Але позичальник свої обов`язки виконував не належним чином, у зв`язку з чим має заборгованість, яка станом на 18.10.2019 року складає 30575,31 доларів США, яка складається з:4401,92 доларів США заборгованість за кредитом; 2101,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 291,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 23779, 14 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. Але позивач вважає, що заборгованість до стягнення становить 6 796,17 доларів США, яка складається з: 2101,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 291,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. На підставі викладеного позивач просив задоволити позовні вимоги, стягнути з відповідача вказану суму заборгованості 6796,17 доларів США, що за курсом 24,73 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.10.2019 року складає 168 069,28 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 2521,04 грн.. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви просив про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.3 зворотна сторона). 18.12.2019 року до суду надійшла довідка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Івано-Франківській області, з якої вбачається, що [PERSON] 23.02.1954 року знятий з реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.30). Відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. На виконання вищезазначеної статті судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте, відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.38). З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. 07.09.2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №IFIHAN51663856 (а.с.8-9). Відповідно до п.1.1 та 1.2 договору, банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу або перерахування на рахунок, зазначений у п.7.1 договору. Позичальник доручає банку здійснювати погашення заборгованості за цим кредитним договором у передбачені ним терміни за рахунок коштів, розміщених на рахунку позичальника, що відповідає платіжній картці, яка емітована ПриватБанком. Пунктом 7.1 кредитного договору передбачено, що банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти на строк з 07.09.2007 року по 05.09.2014 року включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 11738,21 доларів США на наступні цілі:7769,14 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 6,81 доларів США для сплати за реєстрацію предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2 договору; на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ № IFIHAN51663856 від 07.09.2007 року, договором особистого страхування № IFINLK51663856 від 07.09.2007 року на строк до 06.09.2008 року у сумі 485,57 доларів США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 77,69 доларів США, та у розмірі 3399,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках згідно порядку, передбачених пукатими 2.1.3., 2.2.7 договору зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 0.84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту, згідно з п.3.11 договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п.6.2 договору. Для виконання договору банк відкрив позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та іншим платежам. Позичальник доручає банку провадити погашення заборгованості по даному кредитному договору в передбачені даним договором строки за рахунок коштів розміщених на рахунку, що відповідає платіжній картці, емітованій ПриватБанком. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3. ч.1 ст.3 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Частиною 1 ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.. Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України0 іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Частиною 3 ст.533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статтею 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, згідно якого сторони вільні в укладені договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст.1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості, відповідач належним чином не виконував зобов`язання за договором з погашення кредиту, процентів за користування кредитом (а.с.4-6). Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором № IFIHAN51663856 від 07.09.2007 року станом на 18.10.2019 року складає 30575,31 доларів США, яка складається з:4401,92 доларів США заборгованість за кредитом; 2101,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 291,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 23779, 14 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань. Але позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 6 796,17 доларів США, яка складається з: 2101,50 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 291,75 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Жодних доказів на спростування факту існування непогашеної заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісії розрахованої банком відповідач суду не надав. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Виходячи з вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 521,04 грн. (а.с.1).

Outcome: approved