Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . 08.07.2019 відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 41038408 від 08.07.2019 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] на додатковий запит № 141 від 10.07.2019 до моменту укладення договору купівлі-продажу в зазначеному житловому будинку були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивач дійшов висновку, що особа, яка залишилася зареєстрованою в вищевказаному житловому будинку - [PERSON] . Посилаючись на викладені обставини позивач просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.01.2020, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач з моменту відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач, відзив на позовну заяву не надала, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталася. В зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 06.08.2019, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1657, на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Згідно довідки 08.07.2019 відповідно до витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва № 41038408 від 08.07.2019 про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: [ADDRESS] на додатковий запит № 141 від 10.07.2019 до моменту укладення договору купівлі-продажу в зазначеному житловому будинку були зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Враховуючи те, що відповідач літня людина, позивач звертався до відділу державної реєстрації смерті Головного управління юстиції у м. Києві з метою з`ясування факту державної реєстрації смерті. Листом № 5041/17.2-09 від 07.11.2019 відділ державної реєстрації смерті Головного управління юстиції у м. Києві повідомив, що державна реєстрація смерті [PERSON] , [INFO] , не проводилась. Факт реєстрації відповідача перешкоджає повноцінній реалізації права власності позивачем, а саме заважає на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, що призводить до порушення прав позивача. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Факт відсутності відповідача за місцем реєстрації підтверджується тим, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] є позивач, між позивачем та відповідачем відсутні будь-які родинні відносини, станом на дату запиту відомості про державну реєстрацію смерті відповідача відсутні, між сторонами відсутні договори щодо вказаного житлового будинку. Окрім того, позивач зазначає, що більше одного року відповідач не проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач фактично в квартирі не проживає, а позивач, в свою чергу, є законним власником житлового приміщення, вважає, що позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою є законною, обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, солідарно з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved