overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення донькою повноліття, мотивуючи тим, що в 2011 році вона зареєструвала з відповідачем шлюб, який розірваний рішенням Конотопського міськрайонного суду від 5 лютого 2013 року. [INFO] в них народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з нею і знаходиться на її повному утриманні. Відповідач добровільно належних коштів на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, матеріально дитину практично не підтримує. Тому вона вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення коштів на утримання дитини. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не з"явився в судове засідання, про розгляд справи повідомлений у встановленому порядку (а.с.9, 12), заяв про розгляд справи за його відсутністю чи про відкладення розгляду справи не надав, тому справа розглядалася за відсутністю відповідача у порядку заочного провадження з дотриманням вимог, встановлених законом. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], позивачка вказана матір»ю, відповідач- батьком (а.с.2). Відповідно до рішення Конотопського міськрайонного суду від 5 лютого 2013 року шлюб сторін розірваний (а.с.4). З довідки, виданої 24.03.2014 Підлипненською сільською радою, вбачається, що [PERSON] проживає без реєстрації в [ADDRESS]. Дочка [PERSON] живе разом з матір»ю, знаходиться на її повному утриманні (а.с.3). Враховуючи вищевикладене, вимоги ст. 180-183 СК України, обставини, які приймаються до уваги при визначенні розміру аліментів, з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісяця, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання малолітньої доньки до досягнення нею повноліття, що передбачено ч.2 ст.182 СК України. З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною віку повноліття; допустити рішення до негайного виконання; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 липня 2012 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Дитина повністю знаходиться на її утриманні, в добровільному порядку відповідач не забезпечує утримання сина, хоча він навчається у Дніпродзержинському державному технічному університеті та отримує стипендію у розмірі 700 грн., а також офіційно працює у мережі магазинів "АТБ". Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України рішення у справі можливо постановити у судовому засіданні без участі сторін. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 липня 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 6/. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 8/. Дитина проживає разом із позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою /а.с. 7/. В заявленому позові позивачка стверджує, що син знаходиться на її утриманні, матеріальну допомогу на його утримання відповідач не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки визнання позову у повному обсязі відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі та стягнути аліменти у розмірі, зазначеному у позовних вимогах.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми віку повноліття.. На обґрунтування позову зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1999 року. Мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Виходячи з наведеного, суд ухвалив, відповідно до ч. 2 ст.158 ЦПК України, розглянути справу у судовому засіданні за відсутності сторін. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 1999 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 8). Мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO],що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 5-7). В заявленому позові позивачка стверджує, що діти знаходяться на її утриманні, матеріальну допомогу на утримання дітей відповідач не надає. Згідно акту про проживання від 14 листопада 2016 року, затвердженого директором КП ДМР "УКОЖФ" (а.с. 10), позивачка разом із трьома дітьми проживає за адресою: [INFO]. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей; непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки визнання позову в повному обсязі відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі та стягувати з відповідача аліменти у розмірі, зазначеному в позові.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи дня звернення до суду та до досягнення дитиною віку повноліття; допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць; стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу. На обґрунтування позову зазначила, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 жовтня 2006 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося і з жовтня 2013 року вони припинили шлюбні відносини. Дитина повністю знаходиться на її утриманні, в добровільному порядку відповідач не забезпечує утримання сина. [PERSON] працює водієм у ПП "Експрес-2001", їй не відомий розмір його заробітної плати. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України рішення у справі можливо постановити у судовому засіданні без участі сторін. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 07 жовтня 2006 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб /а.с. 6/. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 7/. Дитина проживає разом із позивачкою [PERSON], що підтверджується довідкою /а.с. 8/. В заявленому позові позивачка стверджує, що син знаходиться на її утриманні, матеріальну допомогу на його утримання відповідач не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки визнання позову у повному обсязі відповідачем [PERSON] не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, на підставі ч.4 ст.174 ЦПК України, суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі та стягнути аліменти у розмірі, зазначеному у позовних вимогах.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , в якому вимагає: визнати дійсним договір міни від 01.10.2019 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] передали у власність [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] , а [PERSON] та [PERSON] , у свою чергу, передали у власність [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] ; визнати дійсним договір купівлі-продажу від 02.10.2019 року, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] купила за 50000 гривень житловий будинок [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності (у рівних частках) на житловий будинок [ADDRESS] ; визнати за собою, [PERSON] , право власності на житловий будинок [ADDRESS] , та на земельну ділянку під цим будинком. Обґрунтовуючи позов, позивачка посилається на те, що відповідачі у справі як сторони обох угод, ухиляються від нотаріального оформлення договорів, хоча вона сплатила обумовлену ціну за придбаний житловий будинок та фактично вселилася в нього. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. Під час підготовчого провадження: позивачка [PERSON] подала заяву, згідно якої підтримала заявлені вимоги, просить розглянути справу за своєї відсутності; відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заявили про визнання позову як у підготовчих засіданнях, так і шляхом подання письмових заяв. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Таким чином, наявні підстави для задоволення позову у зв`язку із визнанням його відповідачами. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири № 6 у житловому будинку № 6 по вул.Ціолковського в м.Вільнянськ Запорізької області, та визнати за собою право власності на цю квартиру. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, 17.11.2000 року вона уклала із [PERSON], її донькою [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу квартири № 6 у житловому будинку № 6 по вул.Ціолковського в м.Вільнянськ Запорізької області. Договір був укладений у простій письмовій формі розписки і нотаріально посвідчений не був, але вона повністю сплатила ціну за квартиру, отримала від відповідачів ключі та правовстановлюючі документи, та стала відкрито володіти квартирою як своєю власністю. Проте у подальшому відповідачі від нотаріального оформлення договору ухилилися. 03.05.2018 року співвласник квартири [PERSON] померла, її спадкоємець син [PERSON] також не виявив бажання оформити зі мною нотаріальну угоду. Вважаючи свої права порушеними, позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, згідно поданої заяви, просить розглянути справу за своєї відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, але надали заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР в ред.1963 року, яка діяла на момент укладення угоди між сторонами, передбачалося, що якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку набувальної давності право власності на: 21/100 частини квартири [ADDRESS], що раніше належали [PERSON]; 1/4 частини квартири [ADDRESS], що раніше належали [PERSON] 4/100 частини квартири [ADDRESS], що раніше належали на праві спільної сумісної власності позивачці, [PERSON] та [PERSON] Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, 27.12.1999 року Вільнянською міською радою видане свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 08.05.2007 року, за [PERSON] було визнано право власності на 21/100 частини цієї квартири, з виплатою різниці у розмірі частин за рахунок інших співвласників - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] При цьому, за змістом судового рішення, ці співвласники набули право спільної сумісної власності на 4/100 частини квартири, що раніше належала [PERSON] Як зазначила позивачка, вона з кінця серпня 2007 року постійно проживала у квартирі, відкрито володіла своєю часткою та частками, що належить відповідачам, відносилася до них як до свого власного майна, особисто здійснювала комунальні платежі та робила ремонт. Майнові права на квартиру ще одного співвласника - [PERSON] - позивачка не оспорює. Оскільки позивачка більше 10-ти років відкрито володіє і користується частинами квартири, що належать відповідачам відноситься до них як до свого власного майна, вважає, що добросовісно набула право власності на зазначене майно. У підготовче засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, проте подала заяву про розгляд справи за своєї відсутності. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON], у підготовче засідання не з'явилися, але надали заяви про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність); відповідно до ч.4 ст.344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати дійсним договір дарування житлового будинку [ADDRESS] , та визнати за собою право власності на цей будинок. Як зазначив позивачка у своїй позовній заяві, на початку 2019 року її батько [PERSON] заявиві, що бажає подарувати їй житловий будинок [ADDRESS] . 01.06.2019 року позивачка та відповідач у простій письмовій формі у вигляді розписки оформили дарування будинку. При цьому позивачка домовилася з відповідачем про прийняття будинку у дар, уклала з ним письмовий договір, вселилася у будинок разом зі своїми речами та членами своєї сім`ї; сам відповідач видав ключі від будинку та правовстановлюючі документи, проте від нотаріального оформлення договору ухилився. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про визнання ним позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати дійсним договір купівлі-продажу будівлі по [ADDRESS] , земельної ділянки під цією будівлею, та визнати за собою право власності на будівлю та земельну ділянку. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, згідно договору від 17.07.2019 року, укладеного у простій письмовій формі, вона придбала у відповідачки будівлю (магазин) по [ADDRESS] , а також земельну ділянку під цим магазином площею 0,0415 га. При цьому вона домовилася з продавцем про купівлю майна, уклала з нею письмовий договір та здійснила розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилилася. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. Відповідно до положень ст.ст.274, 279 ЦПК України, справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачка [PERSON] у своєму відзиві заявила про визнання позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним; відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved