Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

У березні 2016 року до Березанського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу звернувся [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що між ним та [PERSON] 30 серпня 1980 року був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін є дорослі діти. Також зазначив, що подружнє життя між ними не склалося, стосунки поступово погіршувалися, зникло взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки, що призвело до припинення шлюбних відносин. Фактично однією сім'єю вони не проживають, спільним побутом та господарством не пов'язані. У зв'язку з цим просив позов задовольнити і розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачем 30 серпня 1980 року і зареєстрований Паришківською сільською радою Баришівського району Київської області, актовий запис № 10. У судовому засіданні позивач позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, клопотань про відкладення розгляду справи не направляла, причини неявки не повідомила. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість здійснювати розгляд справи за відсутності відповідача по наявним у справі документам у заочному порядку. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 30 серпня 1980 року був укладений шлюб (а.с. 5). Від шлюбу у сторін є повнолітні діти - [PERSON] 1982 року народження та [PERSON] 1984 року народження (а.с. 16). Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони не проживають однією сім'єю, спільного господарства, окрім обробки городу, не ведуть. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 коп. (а.с. 1). Таким чином [PERSON] належить сплатити [PERSON] 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривню 20 коп. на відшкодування понесених ним судових витрат. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved