Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. Обгрунтовуючи даний позов вказує на те, що 27.02.2006 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 2734885/[NUMBER] про надання послуг мобільного зв`язку номеру телефону [NUMBER] (контракт № [NUMBER]), відповідно до умов якого абоненту надано послуги мобільного зв`язку з межах України. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором UMS. Пунктом п.1.3 Додаткової угоди № 2470781 від 27.02.2006 року до Договору про надання послуг мобільного зв`язку № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року після закінчення 730 календарних днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди, Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року вважається продовженим на невизначений строк і кожна із сторін має право припинити його в односторонньому порядку в будь - який час, письмово попередивши про це другу сторону не пізніше ніж за 7 календарних днів до такого припинення. Для обліку переліку й обсягу спожитих послуг відповідачем використовується білінгова cистема_FORIS OOS, факт відповідності її державним стандартам у період отримання відповідачем послуг мобільного зв`язку підтверджується Сертифікатом відповідності № UA1.153.0006388-15 від 06.02.2015. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу у білінговій системі було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . З технічних причин, у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за телекомунікаційні послуги) особовий рахунок абонента було замінено на № [NUMBER] . Позивач вказує на те, що ПрАТ «ВФ Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало Боржнику послуги мобільного зв`язку, що підтверджується Звітом по історії балансу за заданий період від 09.01.2018р. по особовому рахунку № [NUMBER] абонента сформованим за допомогою Автоматизованої системи розрахунків за телекомунікаційні послуги FORIS OOS та рахунком за телекомунікаційні послуги, який був надісланий Боржнику, а саме рахунок № [NUMBER] від 30.09.2015р. на загальну суму 5 755,81 грн. Відповідач [PERSON] боржник мав оплатити даний борг до 15.10.2015. Оскільки, даної оплати не відбулося, на адресу боржника 27.07.2016р. була направлена претензія № С 295368596687 про погашення заборгованості у розмірі 5755,81 грн., яка залишилася без відповідного реагування. 11.09.2018 позивач звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 5755,81 грн. із [PERSON] на користь ПрАТ «ВФ Україна». Однак, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.09.2018 по справі № 307/2825/18 відмовлено на підставі ч.9 ст.165 ЦПК України у зв`язку з тим, що не вдалось встановити зареєстроване місце проживання боржника. Оскільки, відповідач [PERSON] не виконує належним чином взятих на себе зобов`язань, позивач вказує на те, що у нього виникло право на передбачені ст.625 ЦК України відшкодування інфляційний втрат в розмірі 2365,06грн., а також 3 % річних в розмірі 553,03грн. У зв`язку з цим, просить суд задовольнити даний позов та винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь ПрАТ «ВФ Україна» суму заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 8673,90грн., з яких 5755,81грн. - заборгованість за надані послуги, 553,03грн. - 3% річний та 2363,05грн. - інфляційні втрати, а також сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1762грн. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України та Ухвали від 18.01.2019 року справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення та участю осіб. Суд констатує, що представником [PERSON] було надано суду відзив на позову заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні даного позову. Обгрунтовуючи даний відзив, представник відповідача вказує на те, що біля кожної із замовлених послуг проставлено відмітку у відповідній графі. Однак, біля граф «Міжнародна лінія» та «Міжнародний роумінг» будь - які відмітки відсутні, що свідчить про те, що відповідач не замовляв надання такого виду послуг, не мав правових підстав та не мав користуватися ними, а позивач не повинен був надавати такі послуги. З деталізованої інформації про розрахунки за телекомунікаційні послуги, яка міститься на зворотній стороні розрахунку вбачається, що грошові кошти в розмірі 5762,72грн. нараховані позивачем за вихідні міжнародні дзвінки за 10 та 21 вересня 2015 року загально тривалістю 6 хвилин 38 секунд. Оскільки [PERSON] не замовляв послуг міжнародного роумінгу і докази цього у матеріалах справи відсутні, а також він не був обізнаний з умовами, тарифами і правилами надання позивачем таких послуг, стягнення з відповідача будь - яких коштів за такі додаткові послуги є неможливим. А тому, просив суд відмовити в задоволенні даного позову та стягнути з ПрАТ «ВФ Україна» на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 5000грн. Представник позивача [PERSON] в останнє судове засідання не з`явилася. Однак, в попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підставі наведених у позові та повідомила суд, що подасть судові дебати в письмовому вигляді та просить суд провести такі за її відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти даного позову заперечив в повному обсязі з підстав наведених у відзиві, просив суд відмовити в задоволенні даного позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справу доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Судоми встановлено, що 27.02.2006 року між ЗАТ «Український мобільний зв`язок», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ Україна» та [PERSON] було укладено Договір № 2734885/[NUMBER] про надання послуг мобільного зв`язку номеру телефону [NUMBER] (контракт № [NUMBER]), відповідно до умов якого абоненту надано послуги мобільного зв`язку з межах України. Міжнародний телефонний зв`язок здійснюється з країнами, що визначаються за вибором UMS. Відповідно до п. 1.2 Договору 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 загальні умови укладення цього договору та надання послуг мобільного зв`язку в повному обсязі визначаються Умовами (Правилами) користування мережами мобільного зв`язку UMC, які є невід`ємною частиною цього договору. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Главою 63 ЦК України. Згідно приписів ч.1 ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст.905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. Пунктом п.1.3 Додаткової угоди № 2470781 від 27.02.2006 року до Договору про надання послуг мобільного зв`язку № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року після закінчення 730 календарних днів з моменту підписання цієї Додаткової угоди, Договір про надання послуг мобільного зв`язку № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року вважається продовженим на невизначений строк і кожна із сторін має право припинити його в односторонньому порядку в будь - який час, письмово попередивши про це другу сторону не пізніше ніж за 7 календарних днів до такого припинення. Згідно з п.3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012 року за № 295, автоматизована система розрахунків за послуг (білінгова система) - сукупність технічних і програмних засобів, що виконують функції з тарифікації, розрахунку платежів за надані послуги, формування платіжних документів для абонементів тощо. Для обліку переліку й обсягу спожитих послуг відповідачем використовується білінгова cистема_FORIS OOS, факт відповідності її державним стандартам у період отримання відповідачем послуг мобільного зв`язку підтверджується Сертифікатом відповідності № UA1.153.0006388-15 від 06.02.2015. Згідно п.3.1 Договору № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року кожному Абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у Абонемента номерами телефонів. Так, з метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку відповідачу у білінговій системі було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] . З технічних причин, у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за телекомунікаційні послуги) особовий рахунок абонента було замінено на № [NUMBER] . Судом встановлено, що згідно Договору № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року про надання послуг мобільного зв`язку на номер телефону [NUMBER] зазначено, що [PERSON] замовив мобільний GPRS - інтернет. Відповідно до даних звіту білінгової системи [PERSON] 20.08.2015 року у період з 02год. 50хв. до 12год. 16хв. 5 разів користувався послугами мобільний GPRS та здійснив2 вихідних дзвінки у міжнародному роумінгу, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Довідкової інформації про надання послуг (до тарифікація подій у роумінгу 20.08.2015). Згідно з п.32 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою КМУ від 11.04.2012 року за № 295, замовлення зміна умов надання, скорочення переліку послуг і припинення їх надання можуть здійснюватися дистанційно за допомогою засобів зв`язку на умовах, визначених договором, з дотриманням вимог цих Правил та інших актів законодавства. Відповідно до п.2.4.2 Договору № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року фактичне використання Абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлено Абонентом. З огляду на вищевикладене, суд критично ставиться до зазначеної представником відповідача обставини про те, що [PERSON] не замовляв послуг міжнародного роумінгу внаслідок чого стягнення з нього будь - яких коштів за такі додаткові послуги є неможливим, оскільки, здійснивши вихідний дзвінок у міжнародному роумінгу, відповідач фактично дистанційно замовив послуги міжнародного роумінгу, що було зафіксовано білінгвою системою. Окрім того, суд констатує, що вчинення 20.08.2015 п`яти операцій та двох вихідних дзвінків у міжнародному роумінгу протягом десяти годин свідчить про свідоме вчинення [PERSON] дій, спрямованих на користування вказаними послугами, оскільки ПрАТ «ВФ Україна» надає можливість доступу до користування послугами міжнародного роумінгу, однак саме використання вказаної послуги залежить від волевиявлення відповідача. Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно приписів ч.1 ст.903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно п.2.4.2 Договору № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року Абонент зобов`язаний своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку UMS по всіх телефонах, зареєстрованих на його особовому рахунку (плата за утримання номера в мережі сплачується і в тому разі, коли надання послуг призупинено за несплату попередніх рахунків або за заявою Абонента). Згідно п.3.5 Договору № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року кількість і вартість послуг, наданих Абоненту за розрахунковий період, визначається відповідно до показників належних UMS технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості наданих послуг. Судом встановлено, що ПрАТ «ВФ Україна» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало [PERSON] послуги мобільного зв`язку, що підтверджується Звітом по історії балансу за заданий період від 09.01.2018 по особовому рахунку № [NUMBER] абонента сформованим за допомогою Автоматизованої системи розрахунків за телекомунікаційні послуги FORIS OOS та рахунком за телекомунікаційні послуги, який був надісланий Боржнику, а саме рахунок № [NUMBER] від 30.09.2015 на загальну суму 5 755,81 грн. Відповідно до п.3.3 Договору № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року рахунки за надані послуги та авансові внески Абонент сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок UMS або кредитною карткою в національній валюті України. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь - якому разі до моменту фактичного використання авансу. З огляду на вищевикладене, суд констатує, що відповідач [PERSON] мав оплатити даний борг до 15.10.2015. Оскільки, даної оплати не відбулося, на адресу боржника 27.07.2016р. була направлена претензія № С 295368596687 про погашення заборгованості у розмірі 5755,81 грн., яка залишилася без відповідного реагування. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з приписами ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Оскільки, даної оплати не відбулося, на адресу боржника 27.07.2016р. була направлена претензія № С 295368596687 про погашення заборгованості у розмірі 5755,81 грн., яка залишилася без відповідного реагування. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови взятого на себе Договору № 2734885/[NUMBER] від 27.02.2006 року про надання послуг мобільного зв`язку зобов`язання не виконав, що виявилося у несплаті коштів на отримані послуги у визначений договором строк, що стало наслідком звернення ПрАТ «ВФ Україна» до суду за захистом своїх прав та інтересів. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що 11.09.2018 позивач звернувся до Тячівського районного суду Закарпатської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 5755,81 грн. із [PERSON] на користь ПрАТ «ВФ Україна». Однак, ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 27.09.2018 по справі № 307/2825/18 відмовлено на підставі ч.9 ст.165 ЦПК України у зв`язку з тим, що не вдалось встановити зареєстроване місце проживання боржника. Згідно приписів ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, відтак визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, незалежно від підстав їх виникнення (наведену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі №686/21962/15-ц). Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, судом встановлено, що відповідач повинен був виконати своє грошове зобов`язання у строк до 15.10.2015, а тому з 16.10.2015 [PERSON] вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання та саме з цієї дати у позивача виникло право на отримання відшкодування, передбаченого ст.625 ЦК України. Беручи період з 16.10.2015 (днем прострочення зобов`язання) по 28.11.2018 року (день звернення до суду з позовом), суд констатує, що термін прострочення складає 1169 днів. Таким чином, сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача становить 553,03грн., що випливає з наступного розрахунку (3% /100*5755,81грн. *1169) /365 = 553,03грн.). Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат. Таким чином, індекс інфляції за період з жовтня 2015 року по листопад 2018 року становить 141,09%, що випливає з наступного розрахунку (98,7*102,0 /100*100,7 /100*112,4 /100*113,7 /100*108,9 /100 = 141,09%). Сума боргу з урахування індексу інфляції за період прострочення виконання грошового зобов`язання становить: суму боргу помножену на індекс інфляції за період прострочення виконання грошового зобов`язання і поділену на 100%, що складає 8120,87грн. з урахування наступного розрахунку (5755,81*141,09%/100=8120,87грн.) Сума втрат на інфляційних процесах за весь період прострочення грошового зобов`язання становить: від суми боргу з урахуванням індексі інфляції за період прострочення виконання грошового зобов`язання відняти суму боргу, що складає 2365,06грн., з урахуванням наступного розрахунку (8120,87грн.-5755,81грн. = 2365,06грн. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд констатує, що за порушення грошового зобов`язання за період з 16.10.2015 по 28.12.2018 з відповідача [PERSON] підлягає сплаті згідно ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 553,03грн. та інфляційні втрати в розмірі 2365,06грн. Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про доведеність ПрАТ «ВФ Україна» викладених в позові обставин належними, достовірними та допустимими доказами, які в своїй сукупності є достатніми для задоволені позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1762 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved