Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого вказав, що перебував у трудових відносинах із відповідачем, після чого 31.03.2015 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. За період роботи йому була нарахована, але не сплачена у повному обсязі заробітна плата, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 6834,31 грн. На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 6834,31 грн., компенсацію за затримку розрахунку та компенсацію невикористаної додаткової відпустки Позивач в ході розгляду неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно просив стягнути заборгованість по заробітній платі в розмірі 6834,31 грн., компенсацію за затримку розрахунку в розмірі 2234,44 грн., компенсацію невикористаної додаткової відпустки за 2011-2015 роки, середній заробіток за період затримки виходячи з розміру середньоденної заробітної плати 372,82 грн. 29.12.2015 року в судове засідання не зявився, надав заяву в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглянути за його відсутністю. Представник відповідача в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У звязку з чим, суд ухвалив розглядати справу в порядку ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПАТ «Азовзагальмаш», 31.03.2015 року звільнений з вказаного підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Як вбачається з довідки, виданої ПАТ «Азовзагальмаш» №238/ро- 817 від 09.12.2015 року, заборгованість по заробітній платі з відрахуванням податків та обовязкових платежів, перед [PERSON] складає 6834,31 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 ч. 1 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх сум, що підлягають сплаті від підприємства, закладу, організації проводиться в день звільнення. Про нараховані суми , що підлягають сплаті робітнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити робітника перед виплатою вказаних сум. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України передбачено, що в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Таким чином, судом встановлено, що відповідачем при звільненні [PERSON] не була виплачена заборгованість по заробітній платі в розмірі 6834,31 грн. та ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Стосовно вимог щодо компенсації не використаної додаткової щорічної відпустки суд приходить до наступного. Як вбачається зі свідоцтва про народження, виданого Іллічівським ВРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у позивача є син [PERSON], [INFO], матірю якого вказана [PERSON]. Відповідно до ст. 19 ЗУ «Про відпустки» батьку, який виховує дитину без матері, надається щорічна додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів. Згідно свідоцтва про смерть, виданого Іллічівським ВДРАЦ Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] померла 05.01.2011 року, тобто позивач по справі виховує дитину без матері та має право на додаткову оплачувану відпустку. В ч. 7 ст. 20 ЗУ «Про відпустки» та в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 14.04.2008 року № 235/0/15-08/13 «Роз'яснення щодо застосування статті 19 Закону України «Про відпустки» (додаткові відпустки працівникам, які мають дітей)», передбачено, що додаткові відпустки працівникам, які мають дітей, надаються понад щорічні відпустки, передбачені статтями 6, 7 і 8 цього Закону, а також понад щорічні відпустки, встановлені іншими законами та нормативно-правовими актами, і переносяться на інший період або продовжуються у порядку, визначеному статтею 11 цього Закону. Якщо працівник, який має право на соціальну відпустку, з якихось причин не скористався цим правом у році досягнення дитиною певного віку або ж за кілька попередніх років, він має право використати цю відпустку, і в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має бути виплачена компенсація за всі невикористані дні відпусток, як це передбачено ст. 24 Закону України "Про відпустки". Законодавством не передбачено строку давності, після якого втрачається право на додаткову соціальну відпустку працівників, які мають дітей. Компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Згідно ст. 24 ЗУ «Про відпустки» та ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використанні ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Грошова компенсація виплачується також за невикористану додаткову відпустку працівникам, які мають дітей, відповідно до ст. 19 ЗУ «Про відпустки». Законодавством передбачено виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до довідки ПАТ «Азовзагальмаш» від 09.12.2015 року розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] складає 372,83 грн. Таким чином, компенсації підлягають за відпрацьований період з 2011 року по 31.03.2015 року 43 дні відпустки, а отже розмір компенсації, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 16031,69 грн. (372,83 грн. х 43 дні). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Аналогічні норми закріплені в статті 34 Закону України «Про оплату праці», якими передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Приймаючи до уваги вказані положення Закону та факт несвоєчасної виплати заробітної плати, відповідач має також обовязок здійснити позивачу компенсацію, передбачену Законом. При розрахунку сум компенсації за затримку виплати заробітної плати, суд керується наступним. Статтею 3 Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001р. № 159 (надалі за текстом - Порядок). Згідно пункту 4 вказаного Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Позивачем були заявлені вимоги щодо стягнення компенсації в розмірі 2234,44 грн. Згідно розрахунку ПАТ «Азовзагальмаш» від 17.12.2015 року, розмір компенсації затримки розрахунку перед [PERSON] складає 2234,44 грн. Вказаний розрахунок перевірено судом та визнається проведеним відповідно до норм діючого законодавства, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація в розмірі 2234,44 грн. У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За таких обставин з урахуванням положень ст. ст. 116, 117 КЗпП України, позивач має право на відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з наступної дати після звільнення по день винесення рішення. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно графіку № 9 за 2015 рік кількість робочих днів за час затримки розрахунку по заробітній платі з 01.04.2015 року (наступний день після звільнення) по 29.12.2015 року (день винесення рішення суду) складає 77днів. Таким чином, розмір середньої заробітної плати за весь час затримки виплати заробітної плати становить 28707,91 грн. (77 робочих днів х 372,83 грн. (середньоденна заробітна плата). При цьому суд зазначає, що цей розрахунок зроблений відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно пункту 8 якого нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин). Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 28707,91 грн., з яких відповідач зобовязаний провести утримання та перерахування до бюджету передбачені законом податки та обов'язкові платежі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 грн. за вимоги майнового характеру.

Outcome: approved