Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON], треті особи: [PERSON], Приморська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором (а.с.2-3). Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», тип якого на підставі змін до Статуту змінено на Публічне акціонерне товариство, і [PERSON] був укладений кредитний договір № 141, на підставі якого останній був наданий кредит в сумі 75000 грн. із сплатою 15% річних за користування кредитом на споживчі потреби з терміном повернення не пізніше 25 листопада 2017 року В якості забезпечення повернення кредиту з [PERSON] був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Кузьменко В.П. 26.11.2007 року, реєстровий номер 3163, згідно з яким в іпотеку позивачу було надано житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Свої зобов'язання за кредитним договором [PERSON] належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, рішенням Приморського районного суду від 05.03.2013 року з неї на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 90304,29 грн. та 903 грн. судових витрат. Рішення суду набрало законної сили 18.03.2013 року. Згідно із п.5.2. розділу 5 кредитного договору за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не менше 0,05% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Враховуючи висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15, та положення кредитного договору позивачем були зроблені розрахунки заборгованості згідно з якими станом на 19.04.2018 року борг позичальника становить 163043,62 грн., у тому числі 62551,97 грн. - заборгованість по кредиту, 20214,74 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 17317,47 грн. - пеня за прострочення кредиту, 5977,67 грн. - пеня за прострочення відсотків по кредиту, 5634,82 грн. заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту, 2133,32 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 35967,38 грн. - сума простроченого боргу з урахування індексу інфляції, 13246,25 грн. - сума прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 04.09.2013 року у справі 6-73цс13, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно. Згідно з п.4.3 розділу 4 іпотечного договору іпотекодержатель вправі задовольнити за рахунок предмету іпотеки свої вимоги у повному обсязі, які визначаються іпотекодержателем самостійно на момент реалізації права іпотеки, у тому числі, але не виключно, вимагати до сплати на користь іпотекодержателя: основну суму кредиту; комісійні винагороди банку, сплата яких передбачена кредитним договором; проценти за користування кредитом; нараховані та несплачені на момент реалізації права іпотеки штрафні санкції за порушення зобов'язання за кредитним договором (пеня, штраф). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 26.12.2016 року за заявою Приморської міської ради Запорізької області про визнання спадщини відумерлою фактично встановлено, що [PERSON], [INFO], померла [INFO], про що свідчить актовий запис про смерть [NUMBER] від 02.07.2011 року, складений Приморським районним відділом ДРАЦС. [PERSON] прийняв спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON], фактично, проживаючи з нею на день її смерті. Таким чином, відповідач [PERSON], до якого перейшло право власності на житловий будинок в порядку спадкування, набув статус іпотекодавця за іпотечним договором № 3163 від 26.11.2007 року, має всі права і несе всі обов'язки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки, незалежно від того, що до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області Кузьменко В.П. 26.11.2007 року, реєстровий номер 3163: житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який складається з: житлового будинку «А,а», сараїв «Ж,В», гаражу «Г», трубопроводу «Б», літнього душу «Д», убиральні «Е», басейну «З», огорожі «№№2», воріт «№1», вимощення «І», оглядової ями під «Г», підвалу під «а», що належить [PERSON], на користь Публічного акціонерного товариства „Державний ощадний банк України" в особі філії - Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» для погашення боргових зобов'язань [PERSON] за кредитним договором № 141 від 26.11.2007 року в сумі 163043,62 грн., у тому числі: 62551,97 грн. - заборгованість по кредиту, 20214,74 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 17317,47 грн. - пеня за прострочення кредиту, 5977,67 грн. - пеня за прострочення відсотків по кредиту, 5634,82 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту, 2133,32 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 35967,38 грн. - сума простроченого боргу з урахуванням індексу інфляції, 13246,25 грн. - сума прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції, шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах, встановленої ст.41 Закону України „Про іпотеку", з визначенням початкової ціни предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. Відповідач [PERSON], в інтересах якого на підставі довіреності діє [PERSON], надав відзив на позовну заяву (а.с.95-96), в якому зазначив, що проти позовних вимог заперечує у повному обсязі. Зазначений у позові житловий будинок йому не належить, право власності на цей будинок зареєстроване за [PERSON], яка померла [INFO]. Померлими є батьки [PERSON] та її інший син. З родини залишився тільки він, доходу в нього взагалі немає. З матеріалів справи не вбачається, що вказаний житловий будинок, як предмет іпотеки за іпотечним договором, відповідає вимогам, які є відносно можливості продажу такого будинку та у такому стані. Згідно технічному паспорту на житловий будинок технічна інвентаризація проводилась останнього разу у 2007 році і не встановлено чи не має будинок самовільних побудов та перепланувань на даний час або чи усі об'єкти нерухомості збереглися. За його даними померлим братом у цьому будинку після його останньої технічної інвентаризації проводились будівельні роботи та перепланування. Ним також даний житловий будинок добудовувався і в разі задоволення позову поліпшення будинку перейдуть на користь позивача, а в нього виникне матеріальна шкода. Вважає право позивача на спадщину померлої втраченим, оскільки позивач не пред'явив вимоги до відповідача, як до спадкоємця, у строки, встановлені частинами другою та третьою ст. 1281 ЦК України, та позбавляється права вимоги. Позивачем у позові не наведено відповідних доказів щодо обставин правомірності звернення стягнення на іпотечне майно, як вимагає ЦПК України. Пунктом 6 іпотечного договору встановлено можливість звернення стягнення на іпотечне майно на підставі виконавчого напису нотаріусу або за рішенням господарського суду, виникає необхідність використання даної обставини, визнавши недотримання позивачем досудового порядку врегулювання спору. Вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні. Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» надав відповідь на відзив (а.с.113-114), в якій зазначено, що, з урахуванням положення абзацу другого п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», позивач правомірно звернувся з позовом до [PERSON], якій прийняв спадщину, але не отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. В рішенні Приморського районного суду від 26.12.2016 року зазначено, що технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS], виготовлено станом на 27.01.2014 року. Про самовільні перебудови або перепланування будинку в рішенні суду не йдеться. Враховуючи вимоги Закону України «Про іпотеку», усі поліпшення вказаного будинку, якщо такі відбулись, проводились без згоди іпотекодержателя, тому ризик втрати таких поліпшень несе відповідач. Щодо втрати позивачем права звернення на іпотечне майно, то правила ст. 1281 ЦК України не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. Щодо посилання відповідача на порушення позивачем підвідомчості спору, зазначає, що, виходячи зі змісту п. 6.2 розділу 6 договору іпотеки, застосування іпотекодержателем способу захисту своїх прав шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса або на підставі рішення господарського суду не є виключною умовою договору. Іпотекодавець [PERSON] померла, спадщину прийняла фізична особа - [PERSON], тому спір підлягає розгляду судом загальної юрисдикції. Просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивача ПАТ «Державний ощадний банк України» - Літута С.В., який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання 03.12.2018 року не з'явився, надавши письмову заяву, в який просив позовні вимоги задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності (а.с.131). Відповідач та його представник - [PERSON], які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання 03.12.2018 року не з`явилися, у письмовій заяві просили справу розглянути за їх відсутності, зазначили, що проти позову заперечують (а.с.147). Треті особи, які завчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили. Третя особа - Приморська державна нотаріальна контора, надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності представника (а.с.126). Матеріалів справи достатньо для розгляду справи за відсутності представника позивача, відповідача, його представника та третіх осіб. Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступне. 26 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», тип якого на підставі змін до Статуту змінено на Публічне акціонерне товариство (а.с.132-145), і [PERSON] був укладений кредитний договір № 141 (а.с.6-7). Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк зобов'язався надати позичальникові на умовах цього договору грошові кошти в сумі 75 000 грн., а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за його користування в розмірі 15% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором (п.1.1). Кредит надається на 120 місяців з терміном остаточного погашення не пізніше 25 листопада 2017 року (п.1.2). За порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, але не менше 0,05% від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення (п.5.2). Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Приморського районного суду від 05.03.2013 року, яке набрало законної сили 18.03.2013 року, встановлено, що відповідно до кредитного договору № 141 від 26.11.2007 року [PERSON] отримала готівку з каси банку у сумі 75 000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки № 740830 від 27.11.2007 року. [PERSON] умови договору не виконувала, заборгованість по кредиту не погашала, через що станом на 15.01.2013 року виникла заборгованість, яка складає 90 304,29 грн. Вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором в розмірі 90 304,29 грн. та 903 грн. судових витрат (а.с.11). Після ухвалення вказаного рішення банк продовжував нараховувати пеню та відсотки за користування кредитом за вказаним кредитним договором. Відповідно до частини першої та частини четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже відповідно до статей 525, 526, 598, 599, 610, 611, 1048, 1054 ЦК України наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не позбавляє права на отримання процентів до дня повернення позики та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15. Згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідачем не оспорено, заборгованість за кредитним договором №141 від 26.11.2007 року станом на 19.04.2018 року складає: 163043,62 грн., у тому числі 62551,97 грн. - заборгованість по кредиту, 20214,74 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 17317,47 грн. - пеня за прострочення кредиту, 5977,67 грн. - пеня за прострочення відсотків по кредиту, 5634,82 грн. заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту, 2133,32 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 35967,38 грн. - сума простроченого боргу з урахування індексу інфляції, 13246,25 грн. - сума прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції (а.с.13-18). У забезпечення виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором №141 від 26.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [INFO], було укладено 26.11.2007 року іпотечний договір, який посвідчено приватним нотаріусом Приморського районного нотаріального округу Запорізької області, предметом іпотеки за яким є: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок складається з: житлового будинку (А), загальною площею 85,1 кв.м., житловою площею 57,9 кв.м., веранди («а»), загальною площею 13,9 кв.м., підвалу (під «а»), сараю (В), гаражу (Г), літнього душу (Д), убиральні (Е), сараю (Ж), оглядової ями (під Г), огорожі (N), воріт (№1), огорожі (№2), трубопроводу (Б), басейну (З), вимощення (І). Право власності іпотекодавця на будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим виконавчим комітетом Приморської міської ради, зареєстрованим Приморським КПТІ в реєстрі прав власності на нерухоме майно 05.11.2007 року, реєстровий № 20894160, р. книга № 33, р. № 5289 (а.с.8-10). За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України і передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом України «Про іпотеку». Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до п. 1.4 іпотечного договору, укладеного 26.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON], [INFO], вартість предмета іпотеки визначена сторонами шляхом проведення оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності і згідно звіту про експертну оцінку від 09.11.2007 року, складеного суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «Експерт-Сервіс», становить 169983 грн. При цьому сторони погодилися з тим, що вартість предмету іпотеки, зазначена у цьому пункті договору, є приблизною вартістю предмету іпотеки на момент передачі його у іпотеку. Реалізація предмету іпотеки у будь-якому випадку буде здійснюватись за цінами, що реально склалися на ринку на момент його реалізації та є реальними щодо його відчуження за грошові кошти, в порядку, передбаченому цим договором та чинним на момент реалізації законодавством. Відповідно до п. 3.1.4 даного іпотечного договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором та/або цим договором, в тому числі: при несплаті або частковій сплаті у встановлені відповідно до кредитного договору строки кредиту, та/або: при несплаті або частковій сплаті суми процентів, та/або: при несплаті або частковій сплаті суми комісійних винагород, та/або: при несплаті або частковій сплаті штрафних санкцій, збитків, та/або: в разі невиконання зобов'язань, що визначені цим договором. Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку платежу зобов'язання (або відповідна його частина) не буде виконано, а також у будь-якій час незалежно від настання строку платежу у випадку невиконання іпотекодавцем та/або боржником будь-якого з своїх обов'язків, передбачених цим договором та/або кредитним договором, а рівно у випадках, якщо будь-яка з гарантій та завірень, наданих іпотекодавцем у відповідності з цим договором, виявиться (стане) недійсною. Відповідно до п. 6.2 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки будь-яким способом, не забороненим законом, в тому числі на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення господарського суду у встановленому чинним законодавством України та цим договором порядку, в тому числі у відповідності до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в п. 6.6 цього договору. Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 06.07.2018 року, [PERSON], [INFO], померла [INFO] (а.с.50). Відповідно до інформації Приморської державної нотаріальної контори від 01.08.2018 року, після смерті [INFO] [PERSON], 1953 року народження, Приморською державною нотаріальною конторою 04.11.2011 року заведена спадкова справа № 305/2011. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом 04.11.2011 року звернувся [PERSON], син померлої. Іншим спадкоємцем померлої є син - [PERSON], 1986 року народження, який спадщину прийняв фактично, оскільки був прописаний зі спадкодавцем за однією адресою на момент смерті. Будь-які інші спадкоємці померлої із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися. Заповіти від імені померлої не посвідчувалися (а.с.69). Згідно із повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 06.07.2018 року, [PERSON], [INFO], помер [INFO] (а.с.51-52). Відповідно до інформації Приморської державної нотаріальної контори від 01.08.2018 року, після смерті [INFO] [PERSON], 1983 року народження, Приморською державною нотаріальною конторою 29.06.2012 року заведена спадкова справа № 133/2012. До нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом 21.09.2012 року звернувся [PERSON], брат померлого. Будь-які інші спадкоємці померлого із заявами про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття не зверталися. Заповіти від імені померлого не посвідчувалися (а.с.67). Згідно із свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрований на праві приватної власності за [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Приморської міської ради від 26.10.2007 року №322 (а.с.97). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 03.12.2018 року, будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], зареєстрований 05.11.2007 року на праві приватної власності за [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Приморської міської ради. 26.11.2007 року приватним нотаріусом зареєстровано заборону на відчуження вказаного будинку на підставі договору іпотеки від 26.11.20017 року. Іпотекодержатель: ВАТ «Державний ощадний банк України». Майновий поручитель: [PERSON] (а.с.148). Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини визначені статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Судом встановлено, що позичальник [PERSON], отримавши відповідно до кредитного договору № 141 від 26.11.2007 року кредит у розмірі 75 000 грн., не виконувала умови цього кредитного договору щодо погашення заборгованості за кредитом та процентами за його використання через що станом на 15.01.2013 року виникла заборгованість, яка складала 90 304,29 грн. та була стягнута з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» рішенням суду від 05.03.2013 року, що набрало законної сили 18.03.2013 року. Після ухвалення вказаного рішення, у зв'язку з непогашенням [PERSON] заборгованості за вказаним кредитним договором, банк продовжував нараховувати пеню та відсотки за користування кредитом. Станом на 19.04.2018 року заборгованість за кредитним договором №141 від 26.11.2007 року складає: 163043,62 грн., у тому числі 62551,97 грн. - заборгованість по кредиту, 20214,74 грн. - заборгованість по відсоткам за кредит, 17317,47 грн. - пеня за прострочення кредиту, 5977,67 грн. - пеня за прострочення відсотків по кредиту, 5634,82 грн. заборгованість 3% річних від простроченої суми кредиту, 2133,32 грн. - заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту, 35967,38 грн. - сума простроченого боргу з урахування індексу інфляції, 13246,25 грн. - сума прострочених відсотків з урахуванням індексу інфляції. Сума заборгованості підтверджена розрахунком позивача та відповідачем не оспорена. У забезпечення виконання [PERSON] зобов'язання за вказаним кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] 26.11.2007 року було укладено іпотечний договір предметом іпотеки за яким є: житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач [PERSON] - син померлої, спадщину, що залишилась після смерті [PERSON], прийняв фактично, оскільки був прописаний зі спадкодавцем за однією адресою на момент смерті. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд вважає за необхідне зазначити, що чинне законодавство розмежовує поняття «прийняття спадщини» (глава 87 ЦК України) та «оформлення права на спадщину» (глава 89 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, згідно із ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що спадкоємцем померлої [PERSON] - [PERSON], було прийнято спадщину після смерті матері. Відсутність свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок, який є предметом іпотеки, не позбавляє відповідача його права на спадщину та не спростовує факту її прийняття, оскільки відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Відповідно до викладеної Верховним Судом України правової позиції у справі № 6-31цс16, правила ст. 1281 ЦК України регулюють порядок пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи наведене, строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність. З огляду на викладене, при розгляді даної справи банком не порушено порядку звернення до спадкоємця з вимогою про усунення порушення зобов'язань та строків такого звернення, передбачених ст. 1281 ЦК України, оскільки у даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати норми спеціального Закону, а саме ст. 23 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням наведених норм діючого законодавства та положень укладеного 26.11.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] Іпотечного договору, суд не приймає до уваги посилання відповідача, наведені у відзиві на позов у спростування позовних вимог, як не засновані на законі та безпідставні. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема,: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Запорізьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON], треті особи: [PERSON], Приморська державна нотаріальна контора, про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, ЗУ «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VІ з відповідача необхідно стягнути на користь позивача витрати по оплаті судового збору у сумі 1762 грн., які підтверджені наданим позивачем платіжним дорученням (а.с.1).

Outcome: approved