Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання втратившим право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову, посилалася на те, що вона є власницею будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані: вона, [PERSON], [PERSON], та її онук [PERSON], який є відповідачем за даним позовом. У зазначеному будинку відповідач зареєстрований, але фактично не проживає з весни 2011 року і по теперішній час, своїх речей у будинку не має, виїхав у невідомому напрямку. У зв'язку з тим, що відповідач без поважних причин тривалий час не проживає у спірному будинку, комунальні послуги не сплачує, позивачка [PERSON] не може оформити субсидію, тому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS]. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивачка [PERSON], надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 20.08.1979р., зареєстрованого у «Жданівському міському БТІ» № 6317 від 19.06.1984р., будинок [ADDRESS], належить на праві власності [PERSON] (а.с. 4). Згідно акту № 47 від 29.10.2018 року КСН «Селище Слободка-Гавань», [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає у будинку з 2011р., про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с. 5). Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивачки порушено і підлягає захисту, а позовні вимоги [PERSON] вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідач будучи зареєстрованим в будинку [ADDRESS], не проживає в будинку понад один рік, не використовує даний будинок за його прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, тому він втратив право користування зазначеним будинком. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved