Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-01 00:00:00

У грудні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 28 квітня 2018 року Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 248, та стягувати на її користь з відповідача аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частки його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що 28 квітня 2018 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у неї з відповідачем не склалося. На даний час сторони припинили шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Між ними почали виникати постійні конфлікти, оскільки з боку відповідача по відношенню до неї відсутні повага та взаєморозуміння. Крім того, у кожного з них різні погляди на сімейне життя, відносини чоловіка та жінки у шлюбі, що є основою будь-якої сім`ї. Вона переконана що подальше спільне сумісне життя з відповідачем та збереження їхнього шлюбу є неможливим, оскільки [PERSON] нехтує сімейними цінностями, не здатний підтримувати нормальну моральну атмосферу в сім`ї, будувати сімейні відносини на почуттях любові, поваги, дружби та підтримки. Майновий спір між ними відсутній. Їхня малолітня дочка перебуває на повному її утриманні. [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки їй не надає, він є фізично здоровою особою, інших дітей чи непрацездатних батьків на утриманні не має. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій просила суд розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з`явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов визнає повністю, проти його задоволення не заперечує. Просив суд провести розгляд справи у його відсутність. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 10 ст. 7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У ч. 3 ст. 56 СК України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 28 квітня 2018 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 248. Від цього шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із матір`ю. Останнім часом сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, примиритися не бажають, подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Малолітня дочка сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] є працездатною особою, добровільно матеріальної допомоги на утримання дочки позивачу він не надає, інші особи на його утриманні не перебувають. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття законом покладено на обох батьків у рівній мірі, визнання відповідачем позову і в частині стягнення аліментів на дитину, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на малолітню дочку [PERSON] в розмірі ј частки його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову - 31 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття підлягає задоволенню. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. При подачі до суду позову за вимогу про розірвання шлюбу позивач [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., що підтверджується квитанцією № 91800 від 30 грудня 2020 року. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею за вимогу про розірвання шлюбу судового збору в розмірі 420 грн. 40 грн., така ж сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного вище, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави (за вимогу про стягнення аліментів на дитину) підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved