Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

Позивач КП «Києво-Святошинська тепломережа» Київської обласної ради звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачка проживає у квартирі [ADDRESS] і отримувала послуги з теплопостачання, які надавались позивачем з січня 2010 року на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення № 3168 від січня 2010 року.На ім'я відповідача відкрито особистий рахунок для розрахунків за надані послуги теплопостачання. Станом на жовтень 2013 року загальна сума заборгованості за отримані комунальні послуги складає 11927,27 грн. Позивач регулярно направляв відповідачу повідомлення про поточну оплату рахунків, але відповідач ігнорував виконання своїх обов'язків у частині оплати за надані йому комунальні послуги. В серпні 2012 року відповідач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до позивача про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії. 01.07.2013 Києво-Святошинський районний суд виніс рішенням, яким відповідачу відмовлено у задоволенні позову. Тому проси стягнути з відповідачки заборгованість 11927,27 грн. та судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Представник відповідачки проти позову заперечував, оскільки вважає, що тарифи за якими здійснюється нарахування заборгованості є завищеними, затвердженні без відома та згоди жителів будинку, крім того ним подано заяви до прокуратури Київської області про скасування незаконним рішення про затвердження тарифів на комунальні послуги та притягнення до відповідальності службових осіб. Суд, вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав: Судом встановлено, що відповідачка проживає у квартирі [ADDRESS] , і отримувала послуги з теплопостачання, які надавались позивачем з січня 2010 року на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення № 3168 від січня 2010 року. На ім'я відповідача відкрито особистий рахунок № 3168 для розрахунків за надані послуги теплопостачання. Відповідно до норм ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 "Про затвердження правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання вищеозначених послуг" розрахунки за користування тепловою енергією, яка відпускається енергопостачальними організаціями, здійснюються споживачами відповідно до діючих тарифів, установлених місцевими органами влади та на підставі показань приладів обліку споживання теплової енергії. Згідно норм ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Проте відповідач не виконує умов договору про надання послуг з централізованого опалення, внаслідок чого виникла заборгованість яка станом на жовтень 2013 року складає 11927, 27 грн. Заперечуючи проти позову , представник відповідача наполягав на неправомірності рішення Мироцької сільської ради про погодження тарифів на комунальні послуги, з приводу чого відповідач в серпні 2012 року звертався до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до позивача, про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії - перерахувати заборгованість за отриманні послуги, але рішенням Києво-Святошинського районного суду від 01.07.2013 відповідачу відмовлено у задоволенні позову. Відповідно до норм ч. 6 ст. 25, ст. 24 Закону України «Про теплопостачання», у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується з судовому порядку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд вважає, що представником позивача доведено факт порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача. Натомість представник відповідача не довів тих обставин, на які посилався в обґрунтування своїх заперечень, не надав докази в обґрунтування цих заперечень, не спростував тих обставин на які посилався представник позивача в обґрунтування своїх вимог , що є його обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював позивачу та їх представнику їх права та обов»язки. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України суд судові витрати покладає на відповідача. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved