Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування адміністрації Заводської районної Кам'янської міської ради в інтересах [PERSON], [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, КЗ «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У своєму позові позивач, з урахуванням уточнень до вимог, посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. 11 березня 2015 року наказом № 17 начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради малолітніх [PERSON] та [PERSON] було поставлено на облік служби у справах дітей, як таких, які проживають у сім'ї де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Службою у справах дітей спільно з фахівцями регулярно проводили заходи профілактичного характеру. За безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов'язків на [PERSON] складалися адміністративні протоколи за ст.184 КУпАП. Через те, що відповідач [PERSON] тривалий час не цікавилась долею дітей, [PERSON] вирішував питання встановлення батьківства, службою у справах дітей адміністрації Заводської районної Кам'янської міської ради 13 травня 2016 року влаштувала [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до КЗ «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради» на повне державне утримання, до вирішення питання встановлення батьківства [PERSON] Рішенням суду [PERSON] встановлено батьком дітей [PERSON] та [PERSON]. 03 січня 2017 року малолітні вибули з комунального закладу «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради» та передані їх батькові для подальшого проживання та виховання за місцем реєстрації. Ситуація з матір'ю дітей залишилась незмінною, жінка не проявляє належної батьківської турботи про долю та потреби дітей. [PERSON] протягом тривалого часу проживає окремо від дітей, не утримує дівчат та не вирішує їх потреби. Тому, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх дітей у розмірі по 1/6 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття, на користь майбутнього опікуна. У судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування адміністрації Заводської районної Дніпродзержинської міської ради Максимів О.Ю. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини викладені в позові, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх дітей у розмірі по 1/6 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття, на користь майбутнього опікуна. У судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, надала лист, у яких не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітніх [PERSON], [PERSON]. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, КЗ «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтв про народження від 27 грудня 2016 року, видане Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 163, 162 (а.с.10, 58, 59), а також з рішення Заводського районного суду м.Дніпродезржинська Дніпропетровської області від 17 листопада 2016 року про встановлення батьківства (а.с.56-57). 11 березня 2015 року наказом № 17 начальником служби у справах дітей виконавчого комітету Заводської районної у м.Дніпродзержинську ради малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], було поставлено на облік служби у справах дітей, як таких, які проживають у сім'ї де батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. За безвідповідальне ставлення до виконання батьківських обов'язків на [PERSON] складалися адміністративні протоколи за ст.184 КУпАП (а.с.16). Згідно до матеріалів справи вбачається, що працівниками служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Кам'янської міської ради з відповідачем проводилася профілактично - роз'яснювальна бесіда щодо виконання у повній мірі батьківських обов'язків, але на теперішній час [PERSON] продовжує байдуже ставитися до дітей (а.с.13-15). Судом встановлено, що у зв'язку з тим, що відповідач [PERSON] тривалий час не цікавилась долею дітей, службою у справах дітей адміністрації Заводської районної Кам'янської міської ради 13 травня 2016 року влаштовано [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], до КЗ «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради» на повне державне утримання, до вирішення питання встановлення батьківства [PERSON] У зв'язку з тим, що батьком дітей судом визнано [PERSON], [INFO] року [PERSON] та [PERSON] вибули з комунального закладу «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради» та передані їх батькові для подальшого проживання та виховання за місцем реєстрації. Відповідно до висновку адміністрації Заводської районної Кам'янської міської ради від 17 лютого 2016 року № 9-11/27, Орган опіки та піклування адміністрації Заводської районної Кам'янської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. А у пункті 16 постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, в судовому засіданні встановлено, що працівниками служби неодноразово були встановлені факти неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітніх дітей та встановлено, що відповідач належних висновків для себе не зробила, свою поведінку щодо належного виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дітей не змінила та не приймала належних заходів щодо створення дитини придатних для проживання умов. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ч. 7 ст. 7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з положеннями ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов'язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; а також стягнення з [PERSON] аліментів на утримання її малолітніх дітей у розмірі по 1/6 частини з усіх видів заробітку на дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття, на користь майбутнього опікуна, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а також щодо вимог про стягнення аліментів на користь держави.

Outcome: approved