Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Представник позивача ПАТ «УкрСиббанк» [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 10.06.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ«УкрСиббанк») та позичальником [PERSON], відповідачем у справі, укладено Договір про надання споживчого кредиту №11357910000, з Додатковою угодою №1 від 07.04.2009 року, відповідно до якого банк надав останньому кредит в сумі 23 000 доларів США шляхом зарахування коштів на поточний рахунок відповідача [PERSON], а відповідач зобовязався повернути наданий кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 365 доларів США, з 07.04.2009 року по 09.10.2009р. у розмірі 267,94 дол. США, з 10.10.2009р. по 09.06.2017р. у розмірі 365 дол. США, з 10.06.2017р. до кінця терміну дії договору у розмірі 510 дол. США, але в будь-якому випадку не пізніше 08.06.2018р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту у випадках, передбачених договором. Вказує, що за користування кредитними коштами позичальник [PERSON] зобовязався сплачувати проценти у розмірі 14,5 % річних. За користування кредитними коштами понад встановлений договором термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в подвійному розмірі. Зазначає, що з метою забезпечення виконання зобовязань позичальника [PERSON] за вищевказаним кредитним договором 10.06.2008р. між позивачем та [PERSON] і [PERSON] укладено договори поруки за №210118 та №210120, відповідно до яких поручителі зобовязались відповідати перед кредитодавцем за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобовязань за вищевказаним кредитним договором як солідарні боржники. Стверджує, що всупереч умовам кредитного договору відповідач [PERSON] не здійснював своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та по процентах протягом тривалого часу, чим суттєво порушив взяті на себе договірні зобовязання. Банк неодноразово звертався до боржника [PERSON] та поручителів [PERSON] та [PERSON] з вимогами щодо необхідності дотримання умов кредитного договору і договорів поруки та погашення простроченої заборгованості, проте вимоги банку боржником і поручителями були проігноровані та залишені без задоволення. Вказує, що станом на 13.04.2017 року заборгованість по кредитному договору №11357910000 від 10.06.2008р. становить: 6762 дол. США 75 центів заборгованості по кредиту та процентах, а також 2307 грн. пені. З огляду на наведене, просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів як солідарних боржників на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за вказаним кредитним договором по кредиту та процентах у розмірі 6762 дол. США 75 центів та пеню у розмірі 2307 гривень, а також 2760,91 гривень судового збору. В судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не зявилися, однак подали заяви, в яких кожен з них позов визнав та просили справу слухати у їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності сторін, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Стаття 1054 ЦК України передбачає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 10.06.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ«УкрСиббанк») та відповідачем [PERSON] укладено Договір про надання споживчого кредиту №11357910000 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення), з додатковою угодою №1 до вказаного Договору від 07.04.2009 року, у відповідності до яких позивач надав позичальнику відповідачу [PERSON] кредит в сумі 23 000 доларів США на умовах плати за користування кредитними коштами в розмірі 14,5 % річних. Згідно умов даного кредитного договору відповідач [PERSON] зобовязався повернути наданий кредит та сплачувати плату за кредит шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 365 доларів США, з 07.04.2009 року по 09.10.2009р. у розмірі 267,94 дол. США, з 10.10.2009р. по 09.06.2017р. у розмірі 365 дол. США, з 10.06.2017р. до кінця терміну дії договору у розмірі 510 дол. США, але в будь-якому випадку не пізніше 08.06.2018р., якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту у випадках, передбачених договором. Детальний опис процентів за користування кредитом, розмір процентної ставки, порядок їх нарахування визначений пунктом 1.3 зазначеного кредитного договору. Також вказаним договором, зокрема п.8.1, передбачено, що у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань (термінів повернення кредиту та/або процентів) позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день погашення заборгованості. Крім того, з метою забезпечення виконання позичальником [PERSON] зобовязань по вказаному кредитному договору між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] 10.06.2008р. укладено договори поруки за №210118 та №210120. Відповідно до ст.ст.546, 553 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, порукою Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, врегульовані ст.554 ЦК України. Зі змісту цієї норми вбачається, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Надавши суму кредиту позичальнику [PERSON], позивач виконав умови укладеного договору №11357910000 від 10.06.2008р., однак відповідач [PERSON] всупереч умовам такого свої зобовязання щодо повернення суми кредиту та сплати процентів належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 13.04.2017р. має заборгованість перед позивачем - 6762 дол. США 75 центів заборгованості по кредиту та процентах, а також 2307 грн. пені, з них: 6571,13 дол. США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1809,03 дол. США за строк з 10.11.2016р. по 13.04.2017р.; 191,62 дол. США заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 94,16 дол. США; 2053,02 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 11.11.2016р. по 13.04.2017р.; 253,98 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 12.12.2016р. по 13.04.2017р. На письмові вимоги банку ні позичальник, ні поручителі, відповідачі по справі, не відреагували, на час розгляду справи в суді простроченої заборгованості по вказаному кредитному договору не погасили. Вказані обставини підтверджуються: копією Договору про надання споживчого кредиту №11357910000 від 10.06.2008р.; копією Додаткової угоди №1 до Договору про надання споживчого кредиту №11357910000 від 07.04.2009 року; копіями Договорів поруки від 10.06.2008р. за №210118, №210120; випискою з поточного рахунку [PERSON]; довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом станом на 13.04.2017р.; письмовими листами-вимогами про повернення простроченої заборгованості, адресованими позичальнику [PERSON] та поручителям [PERSON] та [PERSON]; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, при чому зобовязання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно ст.ст.611, 625, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання або розірвання договору, зміна умов договору, сплата неустойки чи відшкодування збитків. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Отже, беручи до уваги те, що відповідач [PERSON] не виконував умови Договору про надання споживчого кредиту №11357910000від 10.06.2008р., у звязку з чим вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, а також те, що згідно зазначених вище договорів поруки поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, що відповідає вимогам ст.554 ЦК України, суд приходить до висновку про обгрунтованність та законність позовних вимог на предмет солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача зазначеної суми заборгованості (6762 дол. США 75 центів заборгованості по кредиту та процентах, а також 2307 грн. пені), тобто в межах заявлених позовних вимог. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Як розяснено в п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993р. №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у іноземній валюті. З огляду на наведене, суд вбачає за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача суму заборгованості саме в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача 2760 гривень 91 коп. судового збору .

Outcome: approved