Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить зняти арешт з нерухомого майна у вигляді: квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] ; квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , накладений постановою державного виконавця Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції від 19 квітня 2011 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-552, виданого 15 лютого 2011 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про стягнення на користь відповідача суми боргу. На обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті вона, позивачка, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 квітня 2019 року, отримала спадщину у вигляді нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] . Маючи намір реалізувати отримане у спадщину нерухоме майно, під час підготовки документів для оформлення правочинів вона звернулася до Державного реєстру речових право на нерухоме майно для отримання інформації щодо вказаних об`єктів нерухомого майна. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 169970260, № 169976445, № 169974032 від 11 червня 2019 року, відомості про державну реєстрацію обтяжень на всі отримані у спадок квартири відсутні. Проте, звернувшись до нотаріуса для оформлення договору відчуження майна, їй стало відомо про наявність заборони відчуження всього належного їй майна від 19 квітня 2011 року. Ця заборона була накладена на підставі постанови державного виконавця про арешт майна боржника у виконавчому провадженні з приводу примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року. Як їй стало відомо, цим рішенням був задоволений позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8620,35 грн. Їй не було відомо про ухвалення рішення суду та про його примусове виконання. Держаний виконавець не повідомляв її про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на її майно та про завершення виконавчого провадження. Вона немає ніяких відомостей про боржників [PERSON] та [PERSON] , про їх місцезнаходження, місце реєстрації та їх засоби зв`язку. Як їй стало відомо із довідки державного виконавця Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ в Дніпропетровській області від 14 травня 2019 року, в період з 19 квітня 2011 року по 16 червня 2011 року на примусовому виконанні у відділі ДВС перебував виконавчий лист № 2-552 від 15 лютого 2011 року, виданий Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська, про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу. В ході примусового виконання рішення суду державним виконавцем 19 квітня 2011 року було винесено постанову про накладення арешту на все належне їй майно, яка направлена для виконання до органів та установ, що здійснюють реєстрацію та перереєстрацію майна, а дані про обтяження внесено до державних реєстрів. 16 червня 2011 року, на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження було завершено, оригінал виконавчого документу повернуто стягувачеві, повторно вказаний виконавчий лист до відділу ДВС не пред`являвся, а державний виконавець після завершення виконавчого провадження не може вчиняти будь-які дії у цьому виконавчому провадженні. На її звернення щодо видачі копії виконавчого провадження, Дніпровський відділ ДВС м. Кам`янське ГТУЮ в Дніпропетровській області 12 червня 2019 року надав відповідь про те, що завершені виконавчі провадження передаються до архіву відділу, і після закінчення строку зберігання підлягають знищенню, і у зв`язку з тим, що строк зберігання зазначеного виконавчого провадження, яке було передано до архіву в 2011 році, закінчено, воно було знищено, отже неможливо видати його копію. Таким чином, наявність заборони відчуження належного їй майна підтверджується тільки копією Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 31229166 від 28 квітня 2011 року, де вказана підстава обтяження - постанова про арешт майна боржника та заборони його відчуження від 19 квітня 2011 року Дніпровського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ, тип обтяження - арешт рухомого майна, реєстратором якого є Дніпродзержинська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України. Про накладення арешту на все її майно їй стало відомо тільки після видачі їй свідоцтв про право на спадщину за законом від 17 квітня 2019 року та після звернення до нотаріуса для оформлення правочинів про продаж майна. Посилаючись на ст. 22, ч.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 15, ч.2 ст. 386, ст. 391 ЦК України, п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03 червня 20166 року, вважає, що наявність на теперішній час реєстрації арешту на її майно та заборону його відчуження, яка виконана на підставі постанови державного виконавця від 19 квітня 2011 року, порушує її права власника майна в частині розпорядження майном. Ухвалою судді від 03 липня 2019 року відкрито провадження у справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Копії ухвали про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті із роз`ясненням відповідачу його права на подання відзиву з направленням його копії позивачу, разом із судовою повісткою направлені відповідачу та третій особі, які отримані відповідачем 05 липня 2019 року, третьою особою - 08 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. До початку розгляду справи по суті представником відповідача - адвокатом Провоторовим Ю.В. 26 липня 2019 року на електронну пошту суду направлено відзив на позовну заяву, але до нього не додані документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи, як це передбачено п.2 ч.5 ст. 178 ЦПК України. Тому суд, не приймає до уваги надісланий відповідачем відзив і вирішує справу відповідно до ч.8 ст. 178 ЦПК України за наявними матеріалами. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності та не подав відзив на позовну заяву. Представник відповідача - Дніпровського відділу ДВС містка Кам`янське ГТУЮ в Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч.3 ст. 223, ч.1, ст. 280, ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності позивача, представника відповідача та представника третьої особи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 23 липня 1985 року бюро ЗАГС Верховцевського міськвиконкому Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 3 від 27 листопада 1984 року (а.с. 20). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 16 жовтня 2018 року Дніпровським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Дніпропетровській області, актовий запис № 713 (а.с. 11). Після смерті матері позивачка отримала спадщину у вигляді нерухомого майна: квартири за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] , квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом, виданими 17 квітня 2019 року державним нотаріусом Першої кам`янської державної нотаріальної контори Новіковою Л.В., зареєстрованими в реєстрі за № 1-727 (а.с. 12), за № 1-728 (а.с. 15), за №1-729 (а.с. 18). 17 квітня 2019 року за позивачем було зареєстровано право власності на вказані вище квартири у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 163882350 (а.с. 14), № 163876407 (а.с. 17), № 163879004 (а.с. 20). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 169970260, № 169976445, № 169974032 від 11 червня 2019 року (а.с. 21, 22, 23), в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні відомості про державну реєстрацію обтяжень на всі отримані у спадок квартири (а.с. 21, 22, 23). Як зазначено в позові, після отримання у власність спадкового майна у вигляді зазначених вище квартир, позивачка вирішила розпорядитися належним їй нерухомим майном, для чого звернулася до нотаріуса для посвідчення правочинів. Проте, від нотаріуса позивачці стало відомо про наявність заборони відчуження всього належного їй майна. Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 31229166 від 28 квітня 2011 року (а.с. 29), та відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 30), відомості про обмеження - заборона відчужувати все майно позивачці [PERSON] внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру заборон відчуження нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції б/н від 19 квітня 2011 року про арешт майна боржника та заборону на його відчуження. Як зазначено у відповідях заступника начальника та начальника Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське ГТУЮ у Дніпропетровській області від 14 травня 2019 року № 7700 (а.с. 27) та від 12 червня 2019 року № 10136 (а.с. 28), у відділі перебувало виконавче провадження № 26115262 з примусового виконання виконавчого листа № 2-552 від 15 лютого 2011 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 8620,35 грн. З метою забезпечення повного виконання даного рішення суду державним виконавцем при відкритті виконавчого провадження було накладено арешт на майно боржника від 19 квітня 2011 року відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 2011 р.). Копію постанови була направлено для виконання до органів та установ, що здійснюють реєстрацію та перереєстрацію майна, а дані про обтяження внесено до державних реєстрів. 16 червня 2011 року виконавче провадження, на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», було завершено, оригінал виконавчого листа повернуто стягувачеві у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо було б звернутися стягнення згідно Закону. Повторно виконавчий документ до відділу не пред`являвся. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 28 липня 2010 року за № 1699/5 «Про внесення змін до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби», завершені виконавчі провадження передаються до архіву відділу, а по яких строк зберігання закінчується підлягають знищенню. Тому надати копії документів виконавчого провадження неможливо, оскільки строк зберігання виконавчого провадження, яке було передано до архіву в 2011 році, закінчився і документи знищено. Крім того, державний виконавець не може вчиняти ніяких дій щодо завершеного виконавчого провадження. Згідно ч.5 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21 квітня 1999 року (в редакції до набрання чинності закону 1404-УІІІ від 02 червня 2016 року), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Згідно п.2 ч.1 ст. 22 Закону було встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до п.1 та 3 ч.2 ст. 22 Закону строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: 1) виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення; 3) інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом. Таким чином, судом встановлено, що відомості про заборону позивачці відчужувати належне їй майно, в тому числі нерухоме майно, внесені до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця у виконавчому провадженні про примусове виконання рішення суду про стягнення з позивача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суми боргу, яке у 2011 року було завершено, передано до архіву, а в подальшому знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Зазначене вище вказує на те, що одночасно із поверненням виконавчого документа стягувачу державним виконавцем не була скасована постанова про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження, а в теперішній час її скасування державним виконавцем неможливе через знищення виконавчого провадження. Після завершення виконавчого провадження та повернення оригіналу виконавчого документу стягувачеві, ПАТ КБ «ПриватБанк» повторно не звертався до Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське для примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 грудня 2010 року (а.с. 24), на підставі якого 15 лютого 2011 року було видано виконавчий лист. Отже, на теперішній час відсутнє виконавче провадження з примусового виконання рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 08 грудня 2010 року про стягнення солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 8620,35 грн. Крім того, суд вважає, що державний виконавець під час примусового виконання рішення суду про стягнення з позивачки, як із солідарного боржника, суми боргу в розмірі 8620,35 грн., неправомірно наклав арешт на все майно боржника, у тому числі на нерухоме майно, та оголошення заборони на його відчуження. Так, статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV від 21.04.1999 року (в редакції станом на 01.01.2011 року), було передбачене, що у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов`язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника. Враховуючи, що статтею 22 Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року № 2857- VІ було встановлено мінімальну заробітну плату з 01 січня в розмірі 941,00 грн., а сума боргу позивача перед ПАТ КБ «ПриватБанк» становила 8620,35 грн., тобто не перевищувала 10 мінімальних заробітних плат (9410,00 грн), то державний виконавець не мав законних підстав для накладення арешту на нерухоме майно [PERSON] , не перевіривши обсяг цього нерухомого майна і чи не є нерухоме майно єдиним житлом боржника. В теперішній час відомості про обтяження - арешт майна [PERSON] та заборону його відчуження, накладений постановою державного виконавця Дніпровського відділу ДВС Дніпродзержинського МУЮ б/н від 19 квітня 2011 року, порушують права позивачки, як власника нерухомого майна, яке вона придбала у власність в порядку спадкування за законом після померлої матері, та не дозволяють їй у встановленому законом порядку розпорядитися власністю. В пункті 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна" роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідач у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Отже, належним відповідачем у цій справі є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк». Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки обтяження нерухомого майна, яке на праві власності належить позивачці [PERSON] , порушує її права на розпорядження цим майном, ці обтяження підлягають скасуванню.

Outcome: approved