Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

Представник позивача звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 27.09.2011 року [PERSON] відкрито картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору про надання банківських послуг дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Зазначає, що відповідач не виконав зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим утворилась заборгованість. З урахуванням зменшення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 16414 гривень 92 коп., та судові витрати. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому щодо задоволення позову заперечив, з підстав відсутності заборгованості перед банком. На обґрунтування зазначеної обставини зіслався на виписки по належних йому рахунках, з яких він робить висновок, що оскільки у нього був не один рахунок і позивач мав право на списання коштів з інших рахунків, то позивач мав наявні у нього борги списати з його інших карток в порядку договірного списання. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Представник позивача надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що належні відповідачу інші картки ніяким чином не стосуються предмету позову, позивач тривалий час виконував умови договору, а отже ознайомлений з його змістом. Додатково обґрунтував розрахунок заборгованості та заперечив щодо наданих відповідачем розрахунків. Відповідач надав суду заперечення, в котрому повторно обґрунтував, що позивач, достеменно знаючи про його суми дебетових надходжень міг списати борг, чого позивач не зробив. Представник позивача надав суду заяву, в якій зменшив позовні вимоги до суми 16414 гривень 92 коп. (10 858,78 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5556,14 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України). Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав. Відповідач у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову з підстав, наведених у відзиві та запереченні. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за цим договором. Судом встановлено, що відповідно до підписаної відповідачем заяви № б/н від 27.09.2011 року відповідачу по справі [PERSON] відкрито картковий рахунок та надано кредитну картку, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у "Приватбанку". Позивачем станом на 23.09.2020 року проведено розрахунок заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого загальна сума заборгованості відповідача становить 25994,76 грн., з яких: 20,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 15418,78 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5556,14 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 4999,84 - заборгованість по пені. 10.06.2021 р. позивач зменшив позовні вимоги та просив стягнути 16414 гривень 92 коп. (10 858,78 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5556,14 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Що стосується позовної вимоги в частині стягнення з відповідача 10 858,78 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, то судом встановлено, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Отже ця вимога підлягає до задоволення. Поряд з цим за порушення виконання грошового зобов`язання на боржника покладається відповідальність відповідно до ст. 625 ЦК України, яка полягає у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового обов`язку у вигляді відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Беручи до уваги різну правову природу процентів, передбачених статтями 536, 1048, 1056-1, 1061 ЦК України, і процентів, що стягуються відповідно до ст. 625 ЦК України, а також відсутність у чинному законодавстві обмежень, одночасне стягнення процентів, передбачених ст. 536 ЦК та іншими статтями, і сплата трьох процентів річних від простроченої суми або інший розмір процентів, встановлений договором, передбачених ст. 625 ЦК, є правомірним. Отже, вимога про стягнення 5556,14 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України підлягає задоволенню. Суд приходить до висновку, що відповідачем зазначені суми не спростовано, невикористання позивачем права на договірне списання не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, а отже позов є підставним. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 16414 гривень 92 коп. (10 858,78 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 5556,14 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України) Оскільки судом задоволено позовні вимоги (зменшені), то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2102 грн.

Outcome: approved