Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], мотивуючи тим, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своїх дітей. Він не турбується про життя та здоров»я дітей, не піклуються про їх фізичний та духовний розвиток, не забезпечує їм належних умов для розвитку та відпочинку. Позивачка в підготовчому засіданні підтримала позовні вимоги та просила суд повністю їх задовольнити. Позивач в підготовчому засіданні позовні вимоги визнав повністю і погоджується на позбавлення його батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей. В підготовче засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог не з'явився, про час, дату та місце засідання був повідомлений належним чином. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення у зв'язку із наступним. Згідно із ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 16 грудня 2009 року, який був розірваний рішенням Овруцького районного суду від 28 листопада 2018 року. Як вбачається із свідоцтвааа про народження (серії [NUMBER] від 17.12.2014 року) [PERSON] народився [INFO] року, а його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 17.12.2014 року) [PERSON] народилася [INFO] року, а його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Овруцького районного суду від 28 листопада 2018 року розірвано шлюб, між [PERSON] та [PERSON], сина та доньку залишено на проживання з матір»ю - [PERSON]. Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Овруцької міської ради від 18.07.2018 року за вих. №1068 [PERSON] та [PERSON] дійсно проживають разом з матір»ю та знаходяться на порвному її утриманні. Довідка видана Овруцьким РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 24.07.2018 року за №16726 свідчить про заборгованість по аліментах [PERSON] перед [PERSON] в розмірі 52996,70 грн. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Так згідно із ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення від виконання свого батьківського обов'язку по відношенню до своїх дітей. Таким чином суд вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків доведеним, доказів зворотного матеріали справи не містять. Прийшовши до переконання про те, що відповідач протягом декількох років не приділяв уваги участі у вихованні дітей, їх духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертався до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов'язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, та виходить із інтересів дітей. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про своїх сина та дочку та займатись їх вихованням. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини, а поведінка відповідача відносно її дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач позов визнав, наслідки визнання позову йому відомі та зрозумілі, визнання позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України. З відповідача у відповідності до статті 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved