Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із вищевказаним позовом в інтересах [PERSON] обласної ради в особі Комунальної організації "[PERSON] обласна клінічна лікарня ім. М.І. Пирогова" до [PERSON] про стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину, обґрунтовуючи підставність позову таким. Вироком Липовецького районного суду від 12.06.2015 року [PERSON] визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Вказаний вирок набув законної сили 13.07.2015 року. Згідно вироку суду [PERSON] визнано винним у тому, що він 03 березня 2015 року біля 19:10 години, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, під час суперечки із [PERSON], яка виникла раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи неподалік віл житлового будинку, що розташований по вул.. В. Липківського, 65, в м. Липовець, Вінницької області, наніс йому декілька ударів кулаками та долонями по голові, від яких останній втратив рівновагу та впав на землю. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії [PERSON], перебуваючи біля [PERSON], який лежав на землі, умисно, наніс ще декілька ударів ногами по різних частинах тіла останнього і тим самим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваних ран голови, верхньої та нижньої губи, лівої вушної раковини, підборіддя зліва, саден в області шиї зліва, подвійного перелому нижньої щелепи, перелому верхньої щелепи, твердого піднебіння, перелому передньої зовнішньої та середньої стінок гайморових пазух, перелому кісток носа, носової перегородки, малого крила основної кістки справа, травматичного вивиху 41. 42. 33, 11 зубів нижньої щелепи, закритого перелому правої променевої кістки із типовому місці без зміщення, які згідно висновку експерта № 79 від 09.04.2015 року, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричиняють тривалий, понад 21 день розлад здоров'я. Потерпілий від злочину [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділені щелепно-лицьової хірургії [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова в період з 04.03.2015 по 16.03.2015. Закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину було затрачено 4 173,36 гри. Станом на 06 березня 2017 року відповідач не добровільно не відшкодував вказаних витрат, у звязку із чим прокурор просить суд стягнути з [PERSON] ([INFO]) витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON], на користь обласного бюджету Вінницької області в розмірі 4 173 гри. 36 коп. В судовому засіданні прокурор Юрченко В.В. позовні вимоги підтримав з підстав, що наведені у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] обласної ради та КО «[PERSON] обласна клінічна лікарня ім.. [PERSON]» в судове засідання не з1явились, направили в адресу суду заяви, в яких вказали про підтримання позовних вимог, просили суд розгляд справи проводити за відсутності представників. Відповідач [PERSON], будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення в судове засідання не зявився, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Зважаючи на те, що позивачі скористались наданим їм правом заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, що передбачено ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідача суд визнає неповажною, отож не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, що визначені ст.169 ЦПК України, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку. Суд, вислухавши пояснення прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав оцінку в сукупності, дійшов висновку про таке. Вироком Липовецького районного суду Вінницької області від 12.06.2015 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. Вироком суду було встановлено, що 03 березня 2015 року біля 19:10 години, [PERSON], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, маючи умисел спрямований на умисне заподіяння тілесних ушкоджень, під час суперечки із [PERSON], яка виникла раптово на ґрунті особистих неприязних відносин, перебуваючи неподалік віл житлового будинку, що розташований по вул.. В. Липківського, 65, в м. Липовець, Вінницької області, наніс йому декілька ударів кулаками та долонями по голові, від яких останній втратив рівновагу та впав на землю. Після цього, продовжуючи свої злочинні дії [PERSON], перебуваючи біля [PERSON], який лежав на землі, умисно, наніс ще декілька ударів ногами по різних частинах тіла останнього і тим самим спричинив тілесні ушкодження у вигляді забійно-рваних ран голови, верхньої та нижньої губи, лівої вушної раковини, підборіддя зліва, саден в області шиї зліва, подвійного перелому нижньої щелепи, перелому верхньої щелепи, твердого піднебіння, перелому передньої зовнішньої та середньої стінок гайморових пазух, перелому кісток носа, носової перегородки, малого крила основної кістки справа, травматичного вивиху 41. 42. 33, 11 зубів нижньої щелепи, закритого перелому правої променевої кістки із типовому місці без зміщення, які згідно висновку експерта № 79 від 09.04.2015 року, відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричиняють тривалий, понад 21 день розлад здоров'я. Вирок набрав законної сили 13.07.2015 року. Згідно довідки [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.1. [PERSON] № 01-1- 23/478 від 06.03.2017 року, потерпілий від злочину [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у відділені щелепно-лицьової хірургії [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. МЛ. [PERSON] в період з 04.03.2015 по 16.03.2015. Закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину було затрачено 4173,36 грн. за 12 ліжко днів, вартість якого складає 347,78 грн., витрати не відшкодовано. Згідно з ч. 4 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно із ст. 1166 ч. 1 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1206 ЦК України, кошти, витрачені закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Відповідно до п. п. 2, 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» (далі Порядку), сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. У разі коли при постановленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Приймаючи до уваги те, що між злочинними діями відповідача та перебуванням потерпілого на лікуванні в медичному закладі є причинний зв'язок, що доведено належними та допустимими доказами, відтак суд вважає, що є усі достатні правові підстави для відшкодування витрат з відповідача на стаціонарне лікування потерпілого в медичному закладі від злочину. Частиною 3 ст. 1206 Цивільного кодексу України визначено, що якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Відповідно до інформації, розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань засновником [PERSON] обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова являється [PERSON] обласна рада. Згідно п. 4 Порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Зважаючи на викладене, суд вважає, що стягнення витрат на лікування потерпілого від злочину [PERSON], необхідно проводити на користь обласного бюджету Вінницької області (р/р 31417544700001, отримувач: місцевий обласний, Вінницька обл., код ЄДРПОУ: 37979858, код платежу 24060300 (інші надходження). МФО: 802015). З урахуванням встановлених по справі обставин, які були перевірені зібраними у справі доказами, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог, у зв'язку з чим вважає, що позов слід задовольнити в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України, а також приписами спеціального Закону України «Про судовий збір», відповідно до п.6 ч.1 ст.5 якого, позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору, отож суд присуджує із відповідача в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору від сплати яких позивач був звільнений. На підставі наведеного,

Outcome: approved