Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У квітні 2018 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання. У позовній заяві [PERSON] посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який було розірвано 06 грудня 2017 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Від цього шлюбу мають повнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Відповідач постійно ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання доньки. У зв'язку з тим, що [PERSON], яка навчається в Дніпропетровському педагогічному коледжі Дніпропетровського національного університету імені О. Гончара на третьому курсі денної форми навчання, потребує матеріальної допомоги, позивачка вимушена звернутися з даним позовом. Просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на користь доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? від усіх видів заробітку щомісячно від дня пред'явлення позову і до закінчення навчання, стягнути з [PERSON] на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 600 грн., допустити негайне виконання рішення суду. Позивачка у судове засідання з'явилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання з'явився, суду пояснив, що не згоден з розміром аліментів, а також надав письмові пояснення, в яких зазначає, що позивачка перешкоджає його спілкуванню з донькою, сплачував аліменти на утримання доньки, має захворювання. Третя особа у судове засідання з'явилася, позов позивачки підтримала, пояснила суду, що потребує матеріальної допомоги. Заслухавши думку сторін, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 29.08.1998 року /а.с. 4/, який було розірвано 06 грудня 2017 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська /а.с. 13/. Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 22.11.1999 року /а.с. 5/. Згідно довідки № 770 від 06 листопада 2017 року [PERSON] являється студенткою ІІІ курсу музичного відділення денної форми навчання Дніпропетровського педагогічного коледжу Дніпропетровського національного університету імені О. Гончара /а.с. 14/. Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 198 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно із ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право на утримання виникає за умови продовження навчання. Закон не передбачає жодних особливостей залежно від форми навчання (денна, вечірня, заочна тощо). Тому можна зробити висновок, що право на утримання виникає за умови продовження навчання у будь-якій формі. Як зазначено уст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. За положеннями ч.1ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд приймає до уваги, що відповідач в зв'язку з матеріальним становищем в змозі сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки на період навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: - на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. ч. 1, 5-6 ст. 137 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Позивачкою підтверджено витрати на правничу допомогу поданими доказами у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року), а саме: - договором про надання професійної правничої допомоги від 29.03.2018 року /а.с. 15/, актом виконаних робіт від 30.03.2018 року /а.с. 16/ та квитанцією № 435255 від 30.03.2018 року /а.с. 17/. Відповідач відповідно до вимог ч. 5-6 ст. 137 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) до суду не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 600 грн. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: - позивачі - у справах про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З відповідача відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок. Відповідно до ч. 1 статті 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Outcome: approved