Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

Сторони перебувають в шлюбі, котрого зареєстрували 21 грудня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 575. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що з початку їх подружнього життя в сім`ї скалися хороші сімейні відносини, які тривали не довгий час. Вона зрозуміла, що вони з відповідачем люди різних характерів та поглядів на життєві ситуації та виховання дітей. Між ними виникали непорозуміння і конфлікти в присутності неповнолітніх дітей і така нездорова атмосфера у сім`ї погано позначилась на її здоров`ї, а в майбутньому може мати негативні наслідки у вихованні дітей. Вказує, що відповідач нехтує сімейними цінностями, не бажає вникати в сутність проблем, які виникають у їх сім`ї. За час спільного проживання вони не могли дійти згоди навіть при вирішення простих побутових питань. По вказаних причинах сім`я розпалась, з січня місяця 2019 року як одна сім`я не проживають та не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що їх шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам малолітніх дітей, тому просить суд, шлюб із відповідачем розірвати, дітей залишити проживати з нею, та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище Ілюк . Просить витрати пов`язані з розірванням шлюбу покласти на відповідача Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги заяви, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні не визнав вимог позову, вважає що шлюб можливо зберегти, просить шлюб не розривати. Враховуючи пояснення сторін, вивчивши матеріали даної справи, суд дійшов висновку. Згідно з ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При розгляді даної справи суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За змістом ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сімї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3,4 ст. 56 СК ). Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу, оскільки між сторонами не має взаєморозуміння, вони виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, не можуть дійти згоди при вирішенні простих побутових питань. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами склались неможливі умови спільного проживання, що між ними не має взаєморозуміння, з січня місяця 2019 року припинили сімейні стосунки та не ведуть спільного господарства, тому зберігати такий шлюб недоцільно, так як він носить лише формальний характер. Заперечення відповідача суд до уваги не приймає, оскільки збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Судом вживались заходи для примирення сторін, однак сторони не помирились. Підстави спрямовані на збереження сім`ї відсутні, позивач наполягає на розірванні шлюбу так як не бажає проживати з відповідачем у шлюбі і їх стосунки носять формальний характер. При таких обставинах, враховуючи інтереси кожного з подружжя, їх дітей, суд доходить висновку, що сім я розпалася остаточно, а тому шлюб слід розірвати. Як зазначено в ч.1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Беручи до уваги принцип 6 Декларації з прав дитини Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року згідно якого дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір`ю, суд вважає, що малолітніх дітей слід залишити проживати при матері, позивачці по справі Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище " [PERSON] ", так як вона цього просить. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачені витрати, пов`язані з правничою допомогою в сумі 1200 грн., що підтверджується квитанцією №334467 від 16.05.2019 р. (.а.с.37), а також судовий збір в сумі 768,40 грн. (а.с.1). На підставі наведеного та ст.ст.109,110,112,113 СК України та

Outcome: approved