Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у розмірі 38905,29 доларів США, що за курсом НБУ станом на 23.04.2015року еквівалентно 877010грн.63коп. В обґрунтування позовних вимог зазначило, що ПАТ «Укрсоцбанк» є правонаступником АКБ «Украсоцбанк». 26.01.2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений договір кредиту № 2006/669/19-1, відповідно до якого банк надав відповідачу у тимчасове користування грошові кошти в еквіваленті грошового зобовязання в сумі 28358 доларів США з кінцевим терміном повернення всієї заборгованості за договором кредиту до 25.01.2016 року, зі сплатою 12,35% річних. Відповідно до п.2.6 Договору кредиту, відповідач зобовязався погашати кредит щомісячно та відповідно до п.1.1.1. договору кредиту, сплачувати проценти та комісії в строки, встановлені договором. Однак, в порушення вимог вказаних пунктів договору, [PERSON] повернення кредиту та сплати відсотків за кредит здійснювалися із простроченням. Однак, всупереч умовам договору та діючому законодавству, відповідач взяті на себе зобовязання по сплаті відсотків та внесення чергових кредитних коштів припинив виконувати належним чином, чим порушив умови кредитного договору. Свої зобовязання банком були виконанні належним чином в повному обсязі, оскільки відповідачу [PERSON] було відкрито позичковий рахунок та сплачено суму кредиту. Згідно до п.4.2 Кредитного договору, у разі прострочення позичальником строків сплати процентів, визначених вищезазначеним договором, а також прострочення строків повернення кредиту, боржник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, що діє у період невиконання зобовязань. Відповідно до п. 4.3 кредитного договору у разі порушення відповідачем вимог п.п.3.3.2-3.3.18 вказаного договору, відповідач зобовязаний сплатити позивачу штраф у розмірі трьох процентів від суми кредиту, за кожний випадок. Таким чином, за відповідачем по укладеному з публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" договору №2006/669/19-1 від 26.01.2006 року рахується заборгованість на загальну суму 877010 грн. 63 коп. в еквіваленті грошового зобовязання 38905,29 доларів США за курсом НБУ на 23.04.2015 року, яка складається із: суми заборгованості за кредитом 21224,17 доларів США, що еквівалентно - 478439,34 грн.; суми заборгованості за відсотками 17 681,12 доларів США, що еквівалентно 398 571,29 грн., яку представник позивача просить стягнути в повному обсязі. В судове засідання представник позивача не зявився, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Поштою направив до суду заяву про проведення судового засідання за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив врахувати надані пояснення щодо перегляду заочного рішення по вказаній справі (а.с.130-132). Відповідач [PERSON] до суду не зявився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи (а.с.121,126,135,139), причини своїх неявок суду не повідомив, заяв про розгляд справи в його відсутність або заперечення проти позову суду не надав. Крім того, [PERSON] не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для правильного вирішення справи по суті після скасування заочного рішення, а ті обставини, на які посилається відповідач в обґрунтування перегляду заочного рішення, а саме щодо припинення чи визнання недійсним договору кредиту, за яким стягується заборгованість, нічим не підтверджені, питання щодо іпотеки, є похідним від основного зобовязання, яке ніким не піднімалось. Тому, вказані обставини не можуть визнаватися такими, що дають підстави для відмови у задоволенні позову. Згідно статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Законодавець у ст.157 ЦПК України стосовно строків розгляду справи звернув увагу на те, що справа в суді розглядається протягом розумного строку. Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснюється. Враховуючи вказані норми закону, дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.01.2006 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (після внесення змін до статуту банку правонаступником є ПАТ «Укрсоцбанк»), та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №2006/669/19-1, за умовами якого банк зобовязався надати відповідачу грошові кошти у розмірі 28358 (двадцяти восьми тисяч трьохсот пятдесяти восьми) доларів США зі сплатою 12,35% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 25 січня 2016 року (а.с.80-85). З наданої позивачем довідки-розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 23.04.2015 року, відповідачем [PERSON], у звязку із припиненням погашення кредиту, допущено заборгованість за договором в загальному розмірі 38905,29 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 877010 грн.63коп., з яких: 21224,17 доларів США, що еквівалентно 478 439,34 грн. - заборгованість за кредитом, 17 681,12 доларів США, що еквівалентно 398 571,29 грн. заборгованість за відсотками (а.с.92-94). Відповідно до п.2.5 цього Договору у разі наявності простроченої заборгованості за кредитом та несплачених процентів за його використання, погашення заборгованості відповідача за цим договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість на кредитом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за кредитом; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати процентів; інші штрафні санкції. З матеріалів справи також вбачається, що банком в порядку позасудового врегулювання спору 20 квітня 2015 року за вих. номером №08.506-297/96-5764 надсилалось на адресу відповідача [PERSON] вимоги про добровільного погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.89-91), які проігноровані останнім. Вирішуючи спір, що виник між сторонами із зобовязальних правовідносин, суд виходить з такого. Відповідно до ч.1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст.16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, до яких відноситься примусове виконання обовязку в натурі (п.5 ч.2 ст.16 ЦК). Визначення поняття зобовязання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Так, зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно з нормами ст.ст.526, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у визначений у зобовязанні строк. Договором, відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. За ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч.1 ст.611 ЦК ). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначені у ст.1050 ЦК України. Зокрема, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] допустив виникнення заборгованості, та, відповідно, порушив зобовязання за договором, що підтверджується дослідженими судом належними та допустимими доказами, які є достатніми та узгоджуються між собою, за відсутності обгрунтованих заперечень відповідача, суд вважає, що у ПАТ «Укрсоцбанк» виникло право вимоги до відповідача про повернення наданих кредитних коштів та сплати процентів із застосуванням передбачених договором штрафних санкцій. Відтак, на думку суду, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 ст.88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що при подачі позову позивач сплатив судовий збір у розмірі 3654 грн., згідно платіжного доручення за №0000279899 від 23.07.2015 року (а.с.15). За таких обставин, сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 3654 грн., інших доказів понесених витрат, позивачем суду не надано. З огляду на викладене,

Outcome: approved