Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

У липні 2018 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, [PERSON] звернулася до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Покровської міської ради Донецької області, про визначення місця проживання дитини, в якій просила суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: Донецька область, м. Покровськ, мікрорайон Шахтарський[ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що з відповідачем по справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 17 січня 2009 року по 26 травня 2015 рік, від якого мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син постійно проживає з нею. У звязку з проведенням антитерористичної операції в Донецькій та Луганській області, вона разом із дитиною виїхали з міста Донецька до м. Покровськ. Батько дитини залишився проживати в м. Донецьку. Вона самостійно займається створенням умов для проживання сина, займається його вихованням, матеріально забезпечує. За його місцем проживання створені всі умови для проживання дитини. Проте, вона з відповідачем не дійшли згоди щодо визначення місця проживання дитини. Враховуючи те, що проживання дитини разом з нею відповідатиме інтересам дитини, вона змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи Служби у справах дітей Покровської міської ради Донецької області у в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, на підставі ст. 281 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до судового наказу від 21 травня 2018 року виданого Красноармійським міськрайонним судом Донецької області з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], починаючи з 18 травня 2018 року і до повноліття дитини. Позивач та неповнолітня дитина [PERSON], [INFO] взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та проживають за адресою: [INFO], мікрорайон Шахтарський[ADDRESS]. Відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: [INFO], мікрорайон Шахтарський[ADDRESS], складеного працівниками Служби у справах дітей Покровської міської ради Донецької області від 09 липня 2018 року у дитини створені всі умови для виховання, проживання та розвитку. Згідно наданого висновку за вих. № 04/26-1510 від 12.11.2018 року, Орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області вважає за можливе визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом із матірю [PERSON]. Як вбачається з характеристики, за місцем проживання позивач характеризується з позитивної сторони. На обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від\~\~27 лютого 1991 року ( далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини. За ч. ч. 2 і 3 ст.\~11\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.\~161\~СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 18 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику застосування\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя»\~від 21\~грудня 2007\~року №\~11 , судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.\~160\~СК України , якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Вирішуючи питання по суті позовних вимог, суд приймає до уваги вік та стан здоров'я дитини, ту обставину, що дитина проживає із матірю, яка дбайливо ставиться до виконання материнських обов'язків. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки проживання дитини разом із матірю відповідатиме інтересам дитини. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved