Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася у Виноградівський районний суд із цією позовною заявою до відповідача з тих підстав, що з відповідачем по справі [PERSON], вона перебувала у шлюбних стосунках з 01.05.1999 року до 12.11.2010 року до винесення Берегівським районним судом Закарпатської області рішення про різірвання шлюбу. За час шлюбу у сторін народилася одна дитина-донька [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом зі позивачкою і перебуває на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] не бере участі у додаткових витратах на утримання доньки . Рішенням Виноградівського районного суду від 10.01.2011 року по справі за №2-115/11 стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі по 500 грн., щомісячно по досягненню дитиною повноліття. Розмір присуджених аліментів із відповідача є недостатнім для утримання дитини, витрати на яку постійно збільшуються, а тому позивачка враховуючи матеріальний стан відповідача [PERSON], відсутність у нього на утриманні інших осіб, тому позивачка просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини в розмірі по 2000 грн. щомісячно по досягненню дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON], заявлені позовні вимоги про збільшення розміру стягуваних аліментів підтримала та просила суд такі задоволити з підстав зазначених у позові. Відповідач [PERSON], який належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, в судове засідання не з»явився, однак подав до суду письмове заперечення на заявлений до нього позов, який визнав частково, зазначивши, що має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі по 700 грн. щомісячно по досягненню дитиною повноліття. Просив справу розглянути за його відсутності. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд знаходить позовну заяву за такою, що підлягає до часткового задоволення із-за таких підстав. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.10,11,59,60,61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на піставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.7 ст.7 Сімейного Кодексу, - «Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Ч.9 ст.7 передбачено, що - «Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства». Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту ст.3 ЦПК України- кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В судовому засіданні на підставі достовірних доказів встановлено, що з відповідачем по справі [PERSON], вона перебувала у шлюбних стосунках з 01.05.1999 року до 12.11.2010 року до винесення Берегівським районним судом Закарпатської області про різірвання шлюбу. За час шлюбу у сторін народилася одна дитина-донька [PERSON], [INFO]. На даний час дитина проживає разом зі позивачкою і перебуває на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] не бере ніякої участі у вихованні та утриманні доньки. Рішенням Виноградівського районного суду від 10.01.2011 року по справі за №2-115/11 стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі по 500 грн., щомісячно по досягненню дитиною повноліття. Розмір присуджених аліментів із відповідача є недостатнім для утримання дитини, витрати на яку постійно збільшуються, а тому позивачка враховуючи матеріальний стан відповідача [PERSON], відсутність у нього на утриманні інших осіб, а тому позивачка просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів на утримання дитини в розмірі по 2000 грн. щомісячно по досягненню дитиною повноліття. Відповідач [PERSON], батьківські обов'язки в повному обсязі не виконує, додаткові витрати на утримання дитини відповідач не бере, а тому позивачка змушена звернутись до суду про збільшення стягуваних з відповідача аліментів на утримання доньки. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Водночас частиною першою статті 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж ЗО відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України). Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці четвертому пункту 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При цьому, в пункті 23 вищеназваної постанови також роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до частини першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статей 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її мегері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України Передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. З ст. 181 СК України). Так, стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) стаття 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження і аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182 - 184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13. Відповідач вже багато років займається підприємницькою діяльністю. Згідно листа Берегівського відділення Виноградівської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Закарпатській області від 07 листопада 2016 року № 858/9/07-03-1300 відповідно до поданої [PERSON] податкової звітності за результатами діяльності за 2011 - 2015 роки загальна сума доходу останнього склала 3 192 162,90 грн. Вищенаведене свідчить про значне покращення матеріального становища відповідача за останні роки. Суд критично оцінює письмові заперечення відповідача, щодо його фінансової можливості сплачувати аліменти в розмірі по 700 грн. на утримання своєї доньки, поскільки на думку суду відповідач має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж 700 грн. в місяць, поскільки відповідач є приватним підприємцем і за перірд з 2011 року по 2015 рік, отримав сукупний дохід в розмірі 3192162 грн., що стверджується Довідкою ДПІ від 07.11.2016 року за №858/9/07-03-1300 (а.с.8). При визначенні розміру аліментів (ч.ч.1-2 ст.182 цього-ж Кодексу), суд має враховувати стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Крім цього, закон виходить з того, що суд має також враховувати наявність у платника аліментів інших дітей, батьків, яких згідно з нормами, закріпленими СК України, він зобов»язаний утримувати. На підставі ст.92 ч.1 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршенням здоров»я когось із них. Таким чином, при викладених обставинах, оцінюючи всі докази у їх сукупності та взаємозв"язку у відповідності до вимог ст.212 ЦПК України, суд вважає що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. За цих безпосередньо встановлених у суді обставин, відповідно до конституційного принципу верховенства права, зваживши на матеріальні та духовні потреби дитини та враховуючи, суд вважає за необхідне та справедливе відповідно до вимог ст.184 СК України присудити з відповідача аліменти в розмірі 1500 грн. Відповідно до ч.2 ст.88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, в даному випадку судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до вимог ст.ст.92, 180, 182, 184, 192 СК України та

Outcome: approved