Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 29.07.2020 року голова Устинівської сільської ради Малинського району Кириченко В.В. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з січня 2020 року на обліку служби у справах дітей перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків. Матір`ю дитини є [PERSON] , 1990 року народження, жителька с. Устинівка Малинського району, а відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері). [PERSON] на підставі розпорядження голови Малинської РДА був влаштований до комунального закладу «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» Житомирської обласної ради. Відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я сина, його розвиток, не утримує матеріально. [PERSON] періодично зловживає алкогольними напоями, у неї відсутнє власне житло, вона тимчасово проживає у своєї матері. Також відповідач має слабкий батьківський потенціал, який є недостатнім для повернення дитини з державного закладу. Тому позивач просить позбавити гр. [PERSON] , 1990 року народження, батьківських прав відносно її сина [PERSON] , 2019 року народження; передати малолітнього [PERSON] , 2019 року народження під опіку органу опіки та піклування Устинівської сільської ради; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2019 року народження. Представник позивача Кириченко В.В. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] чітко сформованого ставлення щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини суду не висловила, не пояснила причини не відвідин сина в КЗ «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків». Від висловлення позиції про виправлення ситуації та здійснення в подальшому всіх можливих заходів по вихованню малолітньої дитини, прийняття участі в житті сина, відповідач утрималася, а отже суд вважає позицію позивача щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , 2019 року народження, більш переконливою та обґрунтованою, адже таке ставлення відповідача судом розцінюється як самоусунення від вирішення питання про позбавлення її батьківських прав. Представник служби у справах дітей відділу освіти Малинської районної державної адміністрації Селіна А.І., яка діє на підставі доручення №451 від 08.09.2020 року, просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , 2019 року народження. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, заслухавши пояснення сторін, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком - [PERSON] , який записаний на підставі ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6) та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України індексний номер 00025388464 від 29.01.2020 року (а.с.8). У зв`язку з невиконанням своїх батьківських обов`язків [PERSON] , 22.01.2020 року на ім`я начальника служби у справах дітей, директора соціальної служби та до комунального некомерційного підприємства «Малинська міська лікарня» Малинської міської ради надійшло повідомлення про дитину [PERSON] , 2019 року народження, яка перебуває у складних життєвих обставинах (а.с.11). На підставі даного повідомлення 22.01.2020 року за участю фахівця із соціальної роботи Малинського районного центру соціальних служб, начальника та спеціаліста служби у справах дітей, було проведено обстеження умов проживання дитини [PERSON] в домоволодінні в с.Устинівка Малинського району. Так, при даному обстеженні встановлено, що [PERSON] немає коштів на лікування хворої дитини, на її харчування. Сама мати дитини виглядає брудно. Тому комісією рекомендовано поставити [PERSON] на облік служби у справах дітей, як дитину, яка перебуває в складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків (а.с.13). 06.02.2020 року головою Малинської районної державної адміністрації Житомирської області Кириченком С.В. було винесено розпорядження №27, згідно якого прийнято рішення про направлення малолітнього [PERSON] , 2019 року народження, в будинок дитини (а.с.12). Згідно актів обстеження умов проживання від 16.04.2020 року, 14.05.2020 року, 17.06.2020 року фахівцем із соціальної роботи та працівниками служби у справах дітей були проведені бесіди з відповідачем щодо обов`язковості відвідин сина в будинку дитини, а також стосовно здійснення належного догляду за дитиною та його виховання, відповідального ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.30-32). Проте, незважаючи на вжиті працівниками служби у справах дітей та соціальною службою заходи, відповідач жодного разу не відвідала свого сина, який перебував у комунального закладі «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» Житомирської обласної ради. Даний факт підтвердила, зокрема, в судовому засіданні і свідок [PERSON] , яка працює фахівцем із соціальної роботи І категорії Малинського районного центру соціальних служб. Висновком органу опіки та піклування Устинівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Устинівської сільської ради №22 від 23.07.2020 року, встановлено, що протягом перебування [PERSON] у будинку дитини [PERSON] його не відвідувала, періодично телефонувала та запитувала про нього. За місцем проживання [PERSON] характеризується негативно, авторитетом серед односельчан не користується, траплялися випадки зловживання алкоголем. Також у неї відсутнє власне житло, вона тимчасово проживає у своєї матері. В ході відвідувань родини [PERSON] встановлено, що кошти допомоги при вагітності та пологах, одноразової допомоги при народженні дитини та допомоги одинокій матері були використані не на потреби дитини. Отже, враховуючи дані обставини та з метою захисту прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.25,26). З висновку про стан здоров`я, фізичний і розумовий розвиток дитини слідує остаточний висновок про наявність у дитини правобічного крипторхізму (а.с.45). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивачем належними доказами доведено ухилення від виконання [PERSON] обов`язків по вихованню [PERSON] , що полягає у відсутності виховання дитини та зацікавленості у її розвитку, в не забезпеченні продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, відсутністю лікування, відсутністю власного житла з окремим місцем проживання для малолітньої дитини; не відвідуванні та не спілкуванні з сином, який перебуває у будинку дитини з березня 2020 року. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Устинівської сільської ради від 21.07.2020 року, встановлено свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини. Дані обставини повністю підтверджені в судовому засіданні свідком [PERSON] , працюючою фахівцем із соціальної роботи, яка показала, що [PERSON] не забезпечує свого сина, не приділяє йому уваги, не лікує, періодично вживає спиртні напої, не має власного дому, проживає у матері. Жодних дій щодо покращення ситуації відповідач не здійснила, до будинку дитини, в якому знаходиться її малолітній син не приїздила. Враховуючи покази свідків, нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] . Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин, згідно зі ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Також, відповідно до ч.5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Таким чином малолітнього [PERSON] необхідно передати під опіку та піклування виконавчого комітету Устинівської сільської ради Малинського району Житомирської області для подальшого його влаштування. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що відповідач є матір`ю дитини, інформація стосовно того, що вона не є працездатною, здоровою людиною та має на своєму утриманні інших осіб у суду відсутня, а тому, суд приходить до висновку, що з неї підлягають стягненню аліменти на користь установи (особи) де перебуватиме дитина, на утримання [PERSON] у розмірі ј частини її заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2020 року і до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вище викладене, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved