Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача 11.12.2020 до Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява, в якій позивач просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] , [INFO] . Також просить припинити стягнення з нього на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітнього сина та на утримання її, відповідачки, до досягнення неповнолітнього сина трирічного віку та відкликати дані виконавчі листи із Звениородського міськрайонного відділу виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Разом з тим просить стягнути з відповідачки на йогокористь понесені ним судові витрати по сплаті судового збору та за надання правової допомоги. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 05.07.2018 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. В період шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваною. Відповідно до виконавчого листа №694/2133/19 виданого 06.03.2020 року, він сплачує аліменти на утримання малолітньої дитини та відповідно до виконаного листа № 694/2131/19 виданого 07.04.2020 року він сплачує аліменти на утримання дружини, яка перебуває в відпустці по догляду за дитиною. Заборгованості з сплати аліментів я нема. Але з 30 листопада 2020 року відповідачка [PERSON] , звернулась до органу опіки і піклування Звенигородської районної державної адміністрації з заявою про те, що вона не заперечує проти того, щоб їхній син [PERSON] , [INFO] , постійно проживав з ним. І, вдповідно до висновку органу опіки і піклування, вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] . Дитина з 30 листопада 2020 року живе з ним, повністю перебуває на його утриманні. Дитина забезпечена належними умовами для повноцінного, гармонійного проживання та виховання. Відповідачка не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. В даний час вона створила нову сім`ю, з якою постійно проживає. Він працює у виконавчому комітеті Звенигородської міської ради на посаді начальника відділу податкового обліку та земельних відносин. Матеріально та житлом забезпечений. Але враховуючи те, що відповідачка не приймає участі в утриманні та вихованні дитини. В даний час вона створила нову сім`ю, з якою постійно проживає, а також те, що непрацездатність відповідачки пов`язана з доглядом дитини до досягнення нею трьох років, до [INFO] , то таку матеріальну допомогу відповідачці необхідно припинити Враховуючи ті обставини, що неповнолітня дитина проживає разом з батьком, створені належні умови для її проживання та виховання, позивач вважає що в інтересах дитини [PERSON] необхідно визначити місце проживання разом з батьком, що і змусило позивача звернутись з відповідним позовом до суду. Відповідач була належно повідомлена про розгляд справи, однак, відзив до суду на позов не надала, зустрічного позову не пред`являла Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.12.2020 було відкрито провадження. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася. Надіслала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Третя особа представник органу опіки та піклування Звенигородської РДА Жмурко Ольга в підготовче судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Згідно з ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206-207 ЦПК України. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України - за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, вивчивши матеріали справи та подані сторонами докази, встановив наступні фактичні обставини справи. У суді встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] від 05.07.2018 року, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 05.07.2018 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів 05.07.2018 року зроблено відповідний актовий запис №56. Прізвище при реєстрації шлюбу: дружини « [PERSON] » (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 24.07.2018 року, виданого Звенигородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , про що в Книзі реєстрації народжень 24.07.2018 року зроблено відповідний актовий запис за № 115. Батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 грудня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Постановою головного державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ( Трембовецьким М.М. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 24.03.2020 року (ВП № 61544245) стягнуто аліменти з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , на користь [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття дитини, починаючи з 11.12.2019 року. Постановою старшого державного виконавця Звенигородського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Башовою О.А.про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію стипендію та інші доходи боржника від 10.06.2020 року (ВП № 62281714) стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , зареєстрований [ADDRESS] на користь [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] зареєстрована [ADDRESS] , аліменти на утримання її утримання в розмірі 1/8 частки від його заробітку (доходу), починаючи з 11.12.2019 року з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною [PERSON] , [INFO] трьох років до 23 липня 2021 року. Розпорядженням Звенигородської районної державної адміністрації затверджено висновок органу опіки та піклування Звенигородської РДА про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Згідно висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини затвердженого 07.12.2020 року №307 вбачається, що подружжя тривалий час не проживає разом. В період спільного проживання народилась дитина [PERSON] . Дитина з дня народження та по даний час проживала разом з матір`ю [PERSON] . Батько дитини запропонував, щоб син проживав разом з ним та створив для нього всі умови для проживання та повноцінного розвитку. Будинок має всі зручності, забезпечений побутовою технікою та речами щоденного вжитку, для дитини обладнане місце для відпочинку та ігор, забезпечено розвиваючими іграми, одягом та взуттям відповідно до сезону. 30.11.2020 від [PERSON] , жительки [ADDRESS] , надійшла заява про те, що вона не заперечує, щоб її малолітній син [PERSON] проживав разом з батьком. Відповідно до пункту 72 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки і піклування, пов`язані із захистом прав дітей» під час вирішення спору, щодо місця проживання малолітньої дитини, беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.На підставі вищевказаного орган опіки і піклування Звенигородської районної державної адміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін. Згідно ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.. Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що в тому разі, якщо батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з батьком, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з батьком, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, батько виховує та утримує сина, між дитиною і батьком встановлений міцний психологічний зв`язок, існує довіра, взаєморозуміння, тому суд вважає вірним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] із її батьком - позивачем [PERSON] . Саме проживання малолітньої дитини із батьком, на думку суду, буде цілком відповідати інтересам дитини, забезпечить комфортні умови та сприятиме її здоровому розвитку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, ст.180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. ідповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина. Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. З аналізу вказаних норм слідує, що аліменти є власністю дитини, однак право розпорядження коштами, які сплачуються на дитину, має той з батьків з ким проживає дитина. Виключного переліку того, на що повинні витрачатися вказані кошти, законом не встановлено, але поза розумним сумнівом, вони повинні бути спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, таких як харчування, лікування, гігієна, одяг, придбання речей, необхідних для розвитку й виховання дитини та реалізації її здібностей. В судовому засіданні встановлено, що дитина з 30.листопада 2020 року не проживає разом з відповідачкою, на користь якої стягуються аліменти з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] .. Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] , з 30.11.2020 року проживає в сім`ї позивача та знаходиться на його повному утриманні , то сплата позивачем аліментів на утримання сина на користь відповідачки, з якою дитина не проживає, не відповідає як інтересам дитини, так і позивача, тому стягнення з позивача [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , слід припинити, що буде відповідати вимогам розумності та справедливості та найкращим інтересам дитини. Згідно з ч.1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно з частинами другою та четвертою статті 84 Сімейного кодексу України (далі -СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Аналіз зазначених положень свідчить про те, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання у разі проживання з нею дитини. Особливістю зазначеного права є те, що той з подружжя, з ким проживає дитина, має його незалежно від того, чи він/вона працює та незалежно від її/його матеріального становища. Єдиною умовою, яку висуває законодавець, є можливість другого з подружжя надавати таку матеріальну допомогу. Таким чином, оскільки малолітній [PERSON] , [INFO] , з 30.11.2020 року проживає в сім`ї позивача та знаходиться на його повному утриманні , то сплата позивачем аліментів на утримання відповідачки до досягнення дитиною трирічного віку, як матеріальної допомоги слід припинити Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до ст.142 ч.1 ЦПК України суд вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ст.7 ч.3 Закону України «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved