Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 19 лютого 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 36. Від спільного подружнього життя в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. З відповідачем разом не проживають з 2016 року, спільного господарства не ведуть. Причиною є постійні сварки та суперечки, відповідач зловживає алкогольними напоями. Їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, не заперечує протии заочного розгляду справи. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги довірительки підтримує, просить задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши представника позивача та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 19 лютого 2014 року сторони зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 36. Від спільного подружнього життя в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають з 2016 року, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбних відносин стали постійні сварки та суперечки, відповідач зловживає алкогольними напоями. Це привело до того, що їх сім'я розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітнього сина сторін суд залишає проживати з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved