Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

У грудні 2018 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в інтересах малолітнього [PERSON] , до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У своїй заяві позивач вказав, що [PERSON] , будучи матір`ю малолітнього [PERSON] , ухиляється від виконання своїх обов`язків по його вихованню, що призвело до того, що дитина перебуває у КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради та знаходиться на обліку служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. Оскільки відповідач не піклується про здоров`я сина, його фізичний та моральний розвиток, враховуючий той факт, що вона вже позбавлена батьківських прав відносно трьох її інших дітей, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути аліменти. У відкрите судове засідання представник позивача не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач до суду не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про дату, час і місце слухання справи була повідомлена належним чином та у встановлений законом порядок, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Представник третьої особи у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. У відповідності до ст.ст. 280, 223 ч. 4 ЦПК України, враховуючи те, що відповідач про слухання справи повідомлена належним чином, однак в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзив не подала, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до наступних висновків. Як було встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Батько дитини записаний за вказівкою матері про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00021545465 від 27.11.2018 року. Згідно довідки Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області № 14/02-25 від 23.01.2019 року відповідач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , але фактично не проживає. Відповідно довідки ст. ДОП СП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Ковтун А.В. від 10.12.2018 року [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , де характеризується негативно, зловживає алкогольними напоями, систематично порушує громадський порядок, за що неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності. Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 29.02.2016 року була позбавлена батьківських прав відносно 3-х її дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , після чого будь - яких висновків для себе не зробила та продовжує вести аморальний та антигромадський спосіб життя. 17 жовтня 2018 року [PERSON] було винесено офіційне попередження про неприпустимість ухилення від виконання нею обов`язків щодо виховання дитини. Служба у справах дітей по Холодногірському району, 14.11.2018 року направила клопотання до Холодногірського відділу поліції щодо притягнення матері, [PERSON] , до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. Згідно інформації відділу соціальних допомог Управління праці та соціального захисту заселення адміністрації Холодногірського району Харківської міської ради Харківської області № 10-91/9915/03-18 від 07.11.2018 року, [PERSON] на обліку не перебуває, ніяких видів допомог не отримує. 07.11.2018 року під час обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що у квартирі є освітлення, газове опалення, вода. Вбиральні та водовідведення немає, ремонт старий косметичний, речі розкидані, безлад. Для дитини є окреме ліжко, але вона захламлене речами, одяг, харчування відсутнє, холодильник пустий. За вказаною адресою разом з малолітнім [PERSON] та відповідачем проживає співмешканець останньої [PERSON] та його мати [PERSON] .. [PERSON] та [PERSON] не працюють, зловживають алкогольними напоями, вчиняють сварки. На момент обстеження, відповідача вдома не було, дитини була залишена на [PERSON] , який перебував у стані алкогольного сп`яніння. Згідно акта проведення оцінки рівня безпеки дитини, рівень безпеки «дуже небезпечно», мати дитини відсутня вдома тривалий час, дитина знаходиться у кімнаті зі співмешканцем матері [PERSON] , який перебуває у стані сильного алкогольного сп`яніння, проявляє агресію, погрожує присутнім. У зв`язку з цим, малолітнього було вилучено та у супроводі баби [PERSON] влаштовано до КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради, про що свідчить протокол тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища від 07.11.2018 року. За інформацією КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» від 10.12.2018 року, до лікарні було влаштовано дитину [PERSON] .. Дитина консультована у дерматолога та проходить лікування з приводу мікоза волосяної частини голови. За час знаходження в лікарні мати відвідувала хлопчика один раз. Догляд здійснює біологічна бабуся [PERSON] .. Мати жодного разу не цікавилася станом здоров`я сина, до лікарів не зверталася. Харчування, догляд, лікування дитини здійснюється виключно за державні кошти. Згідно рішення від 27.11.2018 року № 844 ВК Харківської міської ради Харківської області, з 15.01.2019 року малолітній [PERSON] знаходиться на вихованні в КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 2». За весь термін перебування малолітнього у закладі його відвідувала бабуся [PERSON] , яка цікавилася станом здоров`я, приносила іграшки і солодощі. Мати не відвідувала, станом здоров`я та розвитку не цікавилася до закладу не телефонувала. Вказане підтверджується інформацією КНП ХОР «Обласний будинок дитини № 2» № 360 від 05.06.2019 року та актом про відвідування від 05.06.2019 року. Згідно висновку Департаменту служб у справах дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , який перебуває на обліку Служби у справах дітей по Холодногірському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах (дитина, мати якої ухиляється від виконання батьківських обов`язків) від 27.05.2019 р., Департамент вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] .. Вищевикладені обставини свідчать про те, що [PERSON] фізичним і духовним розвитком сина не займається та свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, передбачених Сімейним кодексом України. Статтею 1 СК України передбачено забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, сама дитина, яка досягла 14 років. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх або неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави для позбавлення батьківських прав, це ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстокого поводження з дитиною, коли вони є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст.164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 вищезазначеної постанови зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківського обов`язку. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Той факт, що належним чином повідомлена відповідач у судове засідання не з`явилася та не надала жодних заперечень проти позову, свідчить про те, що вона не інтерес до сина не проявляє, не цікавиться його життям, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням. Щодо позовної вимоги в частині стягнення аліментів суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Як передбачає ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів, суд, враховуючи вищезазначені норми закону, приймає до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, та вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів її доходу, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття сина. На думку суду, аліменти в такому розмірі достатні для забезпечення мінімальних потреб дитини та не будуть ставити у скрутне становище платника аліментів. Статтями 27, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з цього, суд вважає, що позивач надав достатньо доказів на підтвердження позову, позовні вимоги законні, а отже позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Під час звернення до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судовий збір у сумі 768,40 грн., на підставі ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved