Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», що є правонаступником ПАТ «Родовід банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої вимоги тим, що між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 27 травня 2008 року був укладений кредитний договір № 77.1/АК-09928.08.2, з додатком, що складає його невід`ємну частину, за умовами якого [PERSON] отримав ціловий кредит в сумі 31 900 доларів 00 центів США для придбання автомобіля та сплати страхових платежів, з кінцевим строком його повернення 25 травня 2015 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 27 травня 2008року укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі. Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 08 грудня 2016 року загальна заборгованість відповідача перед банком за період з 20 червня 2013 року по 08 грудня 2016 року становить 4 191 долар 12 центів США - відсотки, 24 886 грн. 74 коп. - плата за обслуговування кредиту та 69 477 грн. 32 коп. - 3% річних від суми простроченого кредиту, 33 194 грн. 37 коп. - 3% річних від суми прострочених процентів, 5 036 грн. 93 коп. - 3% річних від плати за обслуговування кредиту, 33 860 грн. 51 коп. - інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості по кредиту. Відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2018 року позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] та [PERSON] задоволено й стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 37 407,69 доларів США - заборгованості за кредитним договором, 32 933 грн. 12 коп. - плати за проведення розрахунків, 3 224 115 грн. 54 коп. - пені, 3% річних, інфляційні витрати, 3 441 грн. - судового збору, а всього - 37 407,69 доларів США та 3 260 489 грн. 66 коп., проте це рішення суду відповідачами не виконується й наразі у них наявна заборгованість за інший період - з 20 червня 2013 року по 08 грудня 2016 року, яку спровить стягнути солідарно з обох відповідачів. [PERSON] у жовтні 2018 року звернулась до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Родовід Банк», третя особа - [PERSON] , про визнання поруки припиненою (а.с. 160 - 164 том 2). Мотивуючи свої вимоги тим, що договором поруки від 27 травня 2008 року, укладеним ПАТ «Родовід Банк» із [PERSON] , не було визначено строку припинення поруки, відповідно до ПАТ «Родовід Банк» має застосовуватися шестимісячний строк з дня настання у боржника [PERSON] зобов`язання погасити заборгованість. При цому, момент настання строку виконання боржником зобов`язання визначений кредитним договором - шляхом сплати щомісячних платежів (п. 3.1 кредитного договору), а відповідно до п.3.4 цього договору позичальник зобов`язався достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними, а також пені та штрафи, передбачені цим договором у разі невиконання зобов`язань, передбачених у пунктах 3.2 та 3.3 цього договору. Натомість [PERSON] не виконав свої зобов`язання з приводу страхування автомобіля та надання ПАТ «Родовід Банк» договору страхування, таким чином у [PERSON] з 20 травня 2009 року виникло зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитним договором, сплатити проценти та неустойку. Відповідно, саме з цієї дати почав відраховуватися шестимісячний строк для пред`явлення вимоги банком до [PERSON] , як до поручителя, проте протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання ПАТ «Родовід Банк» з позовом до суду про стягнення заборгованості з [PERSON] не звернувся, тому порука [PERSON] встановлена згідно з договором поруки від 27 травня 2008 року є припиненою на підставі ч.4 ст. 559 ЦК України. При вирішенні первісного позову та зустрічного позову [PERSON] просила врахувати постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, прийняту за наслідками перегляду повторного заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року про задоволення позову ПАТ «Родовід Банк» скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, застосувавши строк позовної давності до як до вимог [PERSON] , так й до вимог [PERSON] . Так, суд апеляційної інстанції встановив, що [PERSON] не виконав свої зобов`язання з приводу страхування автомобіля до 20 травня 2009 року та надання копії договору страхування банку, як передбачено п .3.2, 3.3. кредитного договору. Таким чином, у нього з 21 травня 2009 року виникло зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом, сплатити проценти неустойку. Договором поруки від 27 травня 2008 року, укладеним із [PERSON] не було визначено строку припинення поруки. Відповідно, до вимог ПАТ «Родовід Банк» має застосовуватися шестимісячний строк дії поруки з дня настання у боржника зобов`язання погасити заборгованість. Зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом, сплатити проценти та неустойку виникло у [PERSON] 21 травня 2009 року. Оскільки в зв`язку з неналежним виконання умов договору, змінився строк виконання основного зобов`язання, банк мав право з цього часу звернутися з позовом про стягнення заборгованості. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, доданого до позовної заяви, останні платежі в рахунок погашення заборгованості [PERSON] здійснював у березні 2009 року, а з позовом до суду ПАТ «Родовід Банк» звернулося лише у вересні 2013 року, відповідно вимоги ПАТ «Родовід Банк» були пред`явлені зі спливом строків позовної давності та строків дії поруки [PERSON] . Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2020 року (а.с. 208 - 209 том 2) залучено до участі у справі в якості правонаступника позивача - Публічного акціонерного товариства «Родовід банк» - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». В судове засідання позивач за первісним позовом не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судової влади (суду), а будучи присутнім в межах підготовчого судового засідання та судових засідань до 11 листопада 2020 року позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити, зустрічний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні за необгрунтованістю. Позивачем за первісним позовом надано відзив за зустрічний позов від 24 квітня 2018 року (а.с. 177 - 183 том 1), вважаючи, що банком не пропушений строк позовної давності, оскільки строк виконання зобов`язання визначений у кредитному договорі та договорі поруки, а саме - 27 травня 2015 року, відтак саме з цієї дати почав відраховуватися строк звернення до суду, який позивачем не пропушений, він звернувся до суду з цим позовом 27 грудня 2016 року. Представник відповідачів Безвершенко О.О., діючий на підставі ордерів адвоката про надання правової допомоги, [PERSON] позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» не визнали, просили відмовити у їх задоволенні, зважаючи на надані [PERSON] та [PERSON] заяви про застосування до спірних правовідносин щодо стягнення з них заборгованості за кредитним договором строку позовної давності (а.с. 153 - 155 том 1), вважаючи, що у ПАТ «Родовід Банк» були відсутні підстави для нарахування процентів, комісії та неустойки після 21 травня 2009 року, позовні вимоги ПАТ «Родовід Банк» були пред`явлені зі спливом строків позовної давності та строків дії поруки, а зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк» про визнання поруки припиненою підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити, зважаючи на доводи зустрічної позовної заяви. Позивачем за зустрічним позовом надано відзив на первісний позов, у якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи за зустрічним позовом, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, [PERSON] Безвершенко О.О. , діючий на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги, в судовомузасіданні підтримав зустрічний позов та просив його задовольнити, зважаючи на доводи такої позовної заяви. За таких підстав судом визнано за можливе розгладати справу за відсутності позивача за первісним позовом/відповідача за зустрічним позовом, на підставі наявних у справі доказів та за погодженням відповідача/позивача, третьої особи, враховуючи надані відзиви. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Справа розглядалась за правилом загального позовного провадження. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що між ВАТ (ПАТ) «Родовід Банк», правонаступником якого відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 16 від 29 травня 2019 року (а.с. 198 - 200, 201 - 203), є ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», та [PERSON] 27 травня 2008 року був укладений кредитний договір № 77.1/АК-09928.08.2, з додатком, що складає його невід`ємну частину, за умовами якого [PERSON] отримав ціловий кредит в сумі 31 900 доларів 00 центів США для придбання автомобіля та сплати страхових платежів, з кінцевим строком його повернення 25 травня 2015 року, на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с.7 - 8, 9 - 10, 11 - 12, 15). В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 27 травня 2008року укладено договір поруки, за умовами якого [PERSON] зобов`язувалась солідарно на добровільних засадах відповідати перед кредитором у повному обсязі за своєчасне і повне виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, а саме: повернути кредит в розмірі, строки та у випадках, передбачених договором іпотечного кредиту, а також виконати інші його умови в повному обсязі (а.с. 13 - 14, 16). Позивач виконав свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти в повному обсязі, проте відповідач не належним чином виконує умови договору, й станом на 08 грудня 2016 року загальна заборгованість відповідача перед банком за період з 20 червня 2013 року по 08 грудня 2016 року становить 4 191 долар 12 центів США - відсотки, 24 886 грн. 74 коп. - плата за обслуговування кредиту та 69 477 грн. 32 коп. - 3% річних від суми простроченого кредиту, 33 194 грн. 37 коп. - 3% річних від суми прострочених процентів, 5 036 грн. 93 коп. - 3% річних від плати за обслуговування кредиту, 33 860 грн. 51 коп. - інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості по кредиту. Позивач вважає, що відповідно до рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.06.2018 року позов ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] задоволено й стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Родовід Банк» 37 407,69 доларів США - заборгованості за кредитним договором, 32 933 грн. 12 коп. - плати за проведення розрахунків, 3 224 115 грн. 54 коп. - пені, 3% річних, інфляційні витрати, 3 441 грн. - судового збору, а всього - 37 407,69 доларів США та 3 260 489 грн. 66 коп., проте це рішення суду відповідачами не виконується й наразі у [PERSON] , [PERSON] наявна заборгованість за інший період - з 20 червня 2013 року по 08 грудня 2016 року, яку провить стягнути солідарно з обох відповідачів. Відповідачами подана заява про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності (а.с. 153 - 155). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Визначення поняття зобов`язання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Згідно з п. 3.1. Кредитного договору момент настання строку виконання боржником зобов`язання визначений шляхом сплати щомісячних платежів. Разом з тим, п.п. 3.2., 3.3. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язався протягом строку дії цього договору 1) щорічно переукладати на наступний рік з визначеною банком страховою компанією договір страхування автомобіля про страхування такого автомобіля на користь банку від ризиків втрати, пошкодження і викрадення в строк не пізніше, ніж за 7 робочих днів до закінчення строку дії договору страхування автомобіля на поточний рік: на другий рік - не пізніше 20 травня 2009 року, на третій рік - не пізніше 20 травня 2010 року, на четвертий рік - не пізніше 20 травня 2011 року, на п`ятий рік - не пізніше 20 травня 2012 року, на шостий рік - не пізніше 20 травня 2013 року, на сьомий рік - не пізніше 20 травня 2014 року; надавати у банк копію договору страхування автомобіля, укладеного позичальником самостійно на наступний рік та копію документа, який свідчить про внесення коштів у розмірі страхової премії не пізніше ніж за 3 (три) робочі дні до закінчення дії договору страхування автомобіля на поточний рік. Згідно з п. 3.4. кредитного договору позичальник зобов`язався достроково погасити заборгованість за одержаними кредитами та сплатити проценти за користування ними, а також пені та штрафи, передбачені цим договором, у разі невиконання зобов`язань, передбачених у пунктах 3.2. та 3.3. цього договору. Аналіз змісту вказаних умов договору вказує на те, що виникнення у позичальника обов`язку дострокового виконання зобов`язань не вимагає направлення банком вимоги про дострокове повернення кредиту, такий обов`язок виникає у позичальника у силу невиконанням ним зобов`язань за договором. Вказані умови договору чітко встановлюють строк настання для позичальника обов`язку достроково повернути кредит та сплатити проценти та інші платежі. Зазначені положення договору є обов`язковими для врахування сторонами відповідно до ст. ст. 628, 629 ЦК України. [PERSON] не виконав свої зобов`язання з приводу страхування автомобіля до 20 травня 2009 року та надання копії договору страхування банку, як передбачено пунктами 3.2, 3.3. кредитного договору. Таким чином, у нього з 21 травня 2009 року виникло зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом, сплатити проценти, неустойку. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справа № 14-10цс18, постанові від 04 липня 2018 року в справі № 14-154цс18, в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування. Таким чином, у ПАТ «Родовід Банк» були відсутні підстави для нарахування процентів, комісії та неустойки після 21 травня 2009 року. Щодо вимоги ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , суд втановив, що вимоги ПАТ «Родовід Банк» були пред`явлені до [PERSON] зі спливом строків дії поруки, відтак така порука вважається припиненою. Так, згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договором поруки від 27 травня 2008 року, укладеним ПАТ «Родовід Банк» із [PERSON] не було визначено строку припинення поруки. Відповідно, до вимог ПАТ «Родовід Банк» має застосовуватися шестимісячний строк дії поруки з дня настання у боржника [PERSON] зобов`язання погасити заборгованість. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Як було зазначено, зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом, сплатити проценти та неустойку виникло у [PERSON] 21 травня 2009 року. Оскільки у зв`язку з неналежним виконання умов договору, змінився строк виконання основного зобов`язання, банк мав право з цього часу звернутися з позовом про стягнення заборгованості. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, доданого до позовної заяви, останні платежі в рахунок погашення заборгованості [PERSON] здійснював у березні 2009 року. З позовом до суду ПАТ «Родовід Банк» звернулося лише у грудні 2016 року (а.с. 4 том 1). Таким чином, порука [PERSON] , встановлена згідно з договором поруки від 27 травня 2008 року є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. ПАТ «Родовід Банк» було пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з даним позовом, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Зважаючи на подані відповідачами [PERSON] та [PERSON] заяви про застосування до спірних правовідносин щодо стягнення з них заборгованості за кредитним договором строку позовної давності, є підставою для відмови у такому позові. Відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України). Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 06.09.17 р. у справі № 6-2071цс16, Законом України «Про захист прав споживачів» встановлено, що кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Враховуючи викладене, нарахування банком плати за проведення розрахунків згідно кредитного договору є незаконним. Окрім того, при вирішенні позовів суд враховує постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, прийняту за наслідками перегляду повторного заочного рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14 червня 2018 року про задоволення позову ПАТ «Родовід Банк» скасовано й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, застосувавши строк позовної давності до як до вимог [PERSON] , так й до вимог [PERSON] (а.с. 117 - 120 том 2). Вирішуючи вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ «Родовід Банк», третя особа - до [PERSON] , про визнання поруки припиненою, суд втановив, що вимоги ПАТ «Родовід Банк» були пред`явлені до [PERSON] зі спливом строків дії поруки, а тому така порука вважається припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За змістом указаних норм матеріального права поручитель хоча й пов`язаний із боржником певними зобов`язальними відносинами, є самостійним суб`єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу). Так, згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Договором поруки від 27 травня 2008 року, укладеним ПАТ «Родовід Банк» із [PERSON] не було визначено строку припинення поруки. Відповідно, до вимог ПАТ «Родовід Банк» має застосовуватися шестимісячний строк дії поруки з дня настання у боржника [PERSON] зобов`язання погасити заборгованість. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Водночас судом встановлено, що зобов`язання достроково погасити заборгованість за кредитом, сплатити проценти та неустойку виникло у [PERSON] 21 травня 2009 року. Оскільки в зв`язку з неналежним виконання умов договору, змінився строк виконання основного зобов`язання, банк мав право з цього часу звернутися з позовом про стягнення заборгованості. Крім того, як вбачається з наданого позивачем розрахунку, доданого до позовної заяви, останні платежі в рахунок погашення заборгованості [PERSON] здійснював у березні 2009 року. З позовом до суду ПАТ «Родовід Банк» звернулося лише у грудні 2016 року. Таким чином, порука [PERSON] , встановлена згідно з договором поруки від 27 травня 2008 року є припиненою на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Подавши свої докази сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Інші доводи сторін, які наведені у позовах та відзивах до них, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Таким чином суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є необґрунтованими, недоведеними та такими, що підлягають відмові у задоволенні, а зустрічний позов підлягає задоволенню внаслідок його обґрунтування та доведення, обставини, що спростовують вказані позовні вимоги, судом не встановлені. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем за зустрічним позовом при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь такого позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 6, 256, 257, 267, 526, 527, 530, 553, 554, ч. 4 ст. 559, ст.ст. 627, 1050, 1054 ЦК України, з урахуванням Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»,

Outcome: approved