Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 10 лютого 2007 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, позивачка не працює, оскільки доглядає дітей та потребує такої допомоги, у зв'язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення ними повноліття. До початку судового засідання сторони надали суду письмові заяви, якими просять розглянути справу без їх участі. Позивачка підтримує позовні вимоги, відповідач не заперечує проти їх задоволення. Таким чином, суд, вивчивши матеріали справи, знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.122 СК України дитина, зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Факт перебування сторін у шлюбних правовідносинах з 10 лютого 2007 року підтверджується копією свідоцтва про шлюб. З копій свідоцтва про народження вбачається факт родинних відносин між сторонами та їх дітьми. Згідно ст.8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У ч.1 ст.12 Закону України „Про охорону дитинства" зазначено, що батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібюностей, поважати гідність дитини, госувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.6 ст.12 зазначеного Закону батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Факт проживання дитини разом з позивачкою сторонами не оспорювався і підтверджується довідкою про склад сім'ї від 16 червня 2014 року. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд також керується вимогами ч.8 ст.7 СК України, де зазначено, що сімейні відносини мають регулюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї, а також вимоги ч.9 ст.7 СК України, тобто враховує вимоги справедливості та розумності. Отже, вирішуючи справу по суті, суд, враховуючи, що відповідач офіційно працює, отримує регулярний дохід, інших утриманців не має, є працездатним, доказів щодо необхідності несення додаткових витрат на утримання дітейи у зв'язку зі станом їх здоров'я позивачка суду не надала, сама позивачка є працездатною, на даний час діти знаходяться на її утриманні, знаходить, що відповідач повинен надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання дітей, і, з урахуванням вищенаведених обставин, розмір цієї допомоги повинен складати 1/3 частина всіх видів його заробітку (доходу). Оскільки позивачка від сплати судового збору при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України. Таким чином, суд вважає наявність фактів, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, встановленою. На підставі викладеного,

Outcome: approved