Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-02 00:00:00

Позивачка звернулась\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~про стягнення\~аліментів на\~утримання дітей\~та коштів\~на утримання\~дружини до\~досягнення дитиною\~трирічного віку,\~посилаючись на\~те,\~що під час спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу, у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини є відповідач. 20 серпня 2016 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. У період шлюбу у них з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . З лютого 2021 року вони з відповідачем проживають окремо, подружнього життя не підтримують. Діти проживають разом з нею і знаходяться на її повному утриманні. Відповідач, який є батьком дітей, не надає достатньої матеріальної допомоги на їх утримання. Боржник має задовільний стан здоров`я, він є приватний підприємцем, не є інвалідом, аліменти на утримання інших дітей, непрацездатніх батьків не сплачує, тому вважає, що боржник має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Її син [PERSON] , [INFO] , проживає з нею, вона не має можливості працювати внаслідок догляду за малолітньою дитиною. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, проживає окремо, має постійне місце роботи. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, задовольняючи вимоги про сплату аліментів на тримання дітей позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 2000 грн. на своє утримання з моменту звернення та до досягнення дитиною трирічного віку, а саме до [INFO] . У судове засідання позивачка не з`явилася, але від неї надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих причин, не повідомив суд про причини неявки, про час і дату судового засідання був повідомлений належним чином, заяви про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за його відсутності, а також відзив на позов від нього не надходило, тому суд визнає його неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою всіх учасників справи в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 20.08.2016 перебувають у шлюбі /а.с.5/. Сторони мають спільних малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] /а.с.6,7/. Діти проживають разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Головою квартального комітету № 9 Мелітопольського міськвиконкому /а.с.8/. Позивачка не працює, оскільки доглядає за молодшою дитиною до досягнення нею трирічного віку. Судом встановлено, що відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно з частинами першою, другою статті 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або визначаються судом. Згідно ч. 2\~ст.\~182\~СК\~України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.191\~СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред`явлення позову. За таких обставин, враховуючи наявність передбачених законом підстав, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у заявленому позивачкою розмірі. Статтею 75\~СК України встановлено обов`язок дружини, чоловіка матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.2\~ст.84\~СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4\~статті 84СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Вищезазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених в постанові від 19.01.2018 у справі №541/1208/16-ц. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Будь-яких належних доказів про відсутність можливості у відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини матеріали справи не містять. Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що існують всі юридичні складові для виникнення аліментних зобов`язань у відповідача перед його дружиною, а саме, молодша дитина, яка не досягла трирічного віку та проживає з позивачкою; відповідач є працездатною людиною, що дає підстави вважати, що він спроможний надавати матеріальну допомогу матері своєї дитини. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність у відповідача обов`язку щодо надання матеріальної допомоги на утримання дружині. Враховуючи наведене, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на корить позивачки кошти на її утримання у заявленому позивачкою розмірі 2000, 00 грн., щомісячно до досягнення молодшою дитиною трирічного віку. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved