Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

Позивачка звернулись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 01 листопада 2013 року в м. Луганськ померла її матір [PERSON]. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається із земельної частки (паю), площею 3,88 умовних кадастрових гектар (сіножаті та пасовища) по колишньому КСП «Україна» с. Олександропіль, Білокуракинського району, право власності на яку на підставі Сертифікату серії ЛГ № 0109783, виданого на підставі рішення Білокуракинської районної державної адміністрації від 20.01.1997 р. за № 18 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 25.02.1997 р. за № 126 належало померлій [PERSON] таземельної ділянки №297, загальною площею 8,9812 га. ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександропільської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, право власності на яку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 094737, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010541500010 належало померлій [PERSON]. На момент смерті вони проживали та були зареєстровані разом. Після її смерті, у встановлений законом шестимісячний строк, позивачка звернулася до Другої Луганської державної нотаріальної контори у м. Луганськ, що знаходилась за адресою: м. Луганськ, квартал Ленінського комсомолу 11, із заявою про прийняття спадщині та видачі їй Свідоцтва про право на спадщину за законом. Державним нотаріусом Другої Луганської державної нотаріальної контори у м. Луганськ було заведено спадкову справу, але здійснити переоформлення документів на своє імя позивачка не встигла оскільки на території Донецької та Луганської областей, відповідно до загальновідомого факту про те, що Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" було розпочато проведення антитерористичної операції, а діяльність вказаного державного нотаріуса, як і місцезнаходження нотаріальної контори, здійснювалась безпосередньо в місті Луганськ, яке відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р., постанови Верховної ради України від 17.03.2015р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» - є тимчасово окупованою територією України. З метою подальшого переоформлення спадщини позивачка письмово звернулась за розясненням до начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Луганській області [PERSON] з приводу переоформлення спадщини після померлої матері. Відповіддю на її звернення, позивачці було повідомлено про те, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та наказом ГТУЮ у Луганській області від 25.11.2014р. № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» державні нотаріальні контори були переміщені в іншу місцевість у звязку з проведенням АТО в окремих населених пунктах Луганської області, у тому числі й вищевказану нотаріальну контору було переміщено до м. Сєверодонецьк, обовязки державного нотаріуса якої виконує завідувач Станично-Луганської державної нотаріальної контори [PERSON] Одночасно їй повідомлено про неможливість реалізації своїх спадкових прав. Вказані обставини і спонукали позивачку, як належну та єдину спадкоємицю за законом першої черги, яка не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та здійснити переоформлення переходу права власності на спадкове майно на своє імя, звернутися до суду з позовом, в якому вона просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті її матері. В судове засідання позивачка не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. В судове засідання представник відповідача - Білокуракинської селищної ради не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнав та просить суд його задовольнити. Дослідивши докази по справі кожний окремо і в їх сукупності, судом встановлено наступне. 01 листопада 2013 року у віці 81 років померла [PERSON], про що Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луганського міського управління юстиції було зроблено актовий запис за № 1281 та видано Свідоцтво про смерть серії І-ЕД № 385052 (а.с. 6). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії ЯД № 961710 (а.с.20) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД № 365529 (а.с.21). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, яка складається із: земельної частки (паю), площею 3,88 умовних кадастрових гектар (сіножаті та пасовища) по колишньому КСП «Україна» с. Олександропіль, Білокуракинського району, право власності на яку на підставі Сертифікату серії ЛГ № 0109783, виданого на підставі рішення Білокуракинської районної державної адміністрації від 20.01.1997р. за № 18 і зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 25.02.1997р. за №126 належало померлій [PERSON] (а.с.14) та земельної ділянки №297, загальною площею 8,9812 га ріллі, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександропільської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, право власності на яку на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЛГ № 094737, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010541500010 належало померлій [PERSON] (а.с.18). Із дослідженої в судовому засіданні копії довідки № б/н від 25.02.2014р., виданої Міським комунальним підприємством «ЦЕНТРОЖИЛКОМ» філіал №3 вбачається, що на момент смерті гр. [PERSON] разом із нею були зареєстровані та проживали разом позивачка [PERSON], її чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с.10). Відповідно до копії запиту 329/02-14 від 14.02.2014р. [PERSON], державний нотаріус Другої Луганської державної нотаріальної контори у м. Луганськ з метою видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину дійсно витребував з Відділу Держземагенства у Білокуракинському районі Луганської області [PERSON] з технічної документації з нормативно-грошової оцінки землі та [PERSON] з ДЗК на земельну ділянку (а.с.11,17). Із дослідженої в судовому засіданні відповіді начальника відділу з питань нотаріату Головного територіального управління юстиції у Луганській області [PERSON] за № Л-177/4/09-44 від 14.04.2017 р. вбачається, що позивачці дійсно було повідомлено про те, що згідно з наказом Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року № 246/7 «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» та наказом ГТУЮ у Луганській області від 25.11.2014р. № 46-В «Про переміщення органів та установ юстиції Луганської області» державні нотаріальні контори були переміщені в іншу місцевість у звязку з проведенням АТО в окремі населені пункти Луганської області, у тому числі й вищевказану нотаріальну контору було переміщено до м. Сєверодонецьк, обовязки державного нотаріуса якої виконує завідувач Станично-Луганської державної нотаріальної контори [PERSON] Одночасно їй було повідомлено про те, що у видачі свідоцтва про право на спадщину їй в будь-якому випадку буде відмовлено та реалізувати свої спадкові права вона однак не зможе, оскільки усі незакінчені спадкові справи та архів спадкових справ нікуди не передавалися та залишаються за попереднім місцем розташування нотаріальної контори м. Луганськ, яке станом на теперішній час є тимчасово окупованою територією. А перевезення документів неможливе через відсутність гарантій забезпечення схоронності документів та забезпечення безпеки, життя і здоровя працівників ГТУЮ у Луганській області. Разом із цим позивачці розяснено порядок визнання права власності на спадщину за законом у судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.5 цієї статті незалежно від часу прийняття спадщини вона належать спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. До способів набуття права власності відносяться юридичні факти, що базуються на правоприємстві, зокрема, спадкування. Згідно Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» № 1207-VII від 15.04.2014р., постанови Верховної ради України від 17.03.2015р. № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст,селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» місто Луганськ Луганської області, де знаходиться державна нотаріальна контора, в якій було заведено спадкову справу після смерті [PERSON], є тимчасово окупованою територією України, на якій легітимні державні органи влади та установи не працюють. Згідно наказу № 953/5 від 17.06.2014 р. Міністерства юстиції України «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 17 червня 2014 року за № 640/25417 і Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція», з 20.06.2014р. і до цього часу тимчасово припинений доступ користувачів до єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру обтяжень рухомого майна, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Спадкового реєстру, Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, Єдиного реєстру довіреностей, Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень, Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру осіб, які вчинили корупційні правопорушення, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що за таких підстав позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved