Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Представник позивача адвокат Конякін М.С., що діє на підставі довіреності, звернувся до суду в інтересах [PERSON] з даним позовом, в якому зазначив, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки та житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. За життя вона склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла [PERSON] З 2004 року по [INFO] позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом. Позивач доглядав покійну до дня смерті, проводив поховання останньої. Спадкоємець по заповіту [PERSON] не заявив своїх прав на спадщину та відмовився від неї на користь позивача, оскільки останній фактично доглядав за покійною. В зв'язку з чим позивач являється спадкоємцем четвертої черги по закону до майна [PERSON] Позивач вчасно прийняв спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та з вимогою видати йому свідоцтво про право на спадщину, однак отримав відмову, в якій зазначено, що слід встановити факт спільного проживання з спадкодавцем однією сім'єю та в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на зазначений будинок не можливо оформити спадщину через нотаріальну контору. В зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду та просив встановити йому факт спільного проживання однією сім'єю з спадкодавцем [PERSON] та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивач [PERSON] та представник позивача Конякін М.С. в судове засідання не з'явились, однак представником позивача надано суду заяву, в якій просить слухати справу в їх відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, в якій вимоги позову визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив слухати справу в його відсутність.(а.с.33). Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 20.09.2010 року виконкомом Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області(а.с.10). Відповідно до довідки від 28.03.2017 року, виданої виконкомом Гордіївської сільської ради Тростянецького району Вінницької області житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року відносився до групи колгоспних дворів, головою двору була [PERSON] Відповідно до довідки №1390 від 23.11.2010 року, виданої виконкомом Гордіївської сільської ради Тростянецького району гр.[PERSON] за життя була зареєстрована та проживала в [ADDRESS], однак з 12.07.2010 року по день смерті [INFO] проживала в домогосподарстві [PERSON] в [ADDRESS]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що дійсно померла [PERSON] була одинокою людиною, сім'ї та родичів у неї не було. Заповіт вона склала на ім'я [PERSON], оскільки він являється батюшкою в селі. Протягом більше п'яти років до дня смерті [PERSON] за нею доглядав, допомагав по господарству, обробляв город [PERSON], потім коли бабка захворіла він забрав її до себе до дому, і там вона проживала до дня смерті. Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №476/2010 після смерті [PERSON], наданої Тростянецькою Державною нотаріальною конторою, встановлено, що позивач вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], що підтверджується заявою, Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с.15). За життя [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким усе своє майно заповіла [PERSON] Останній відмовився від прийняття спадщини по заповіту на все майно на користь позивача [PERSON], що підтверджується наявною в спадковій справі заявою [PERSON] від 17.12.2010 року.(а.с.18). Відповідно до ч.2 та ч.4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 « Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, зокрема, про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю. Відповідно до ст.1264 ЦК України в четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Отже, встановлення факту постійного проживання однією сім'єю зі спадкодавцем понад 5 років до часу відкриття спадщини має для відповідача суттєве юридичне значення, оскільки у разі встановлення такого факту судом він визнається спадкоємцем четвертої черги. В інший спосіб захистити свої спадкові права, як через встановлення даного факту, відповідач не може. Аналізуючи показання вказаних свідків, суд приходить до висновку, що показання свідків щодо проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю з січня 2004 року по день смерті [PERSON].([INFO]) є об'єктивними, узгодженими між собою. Отже, суд приходить до висновку про доведеність доводів позивача про те, що він дійсно проживав разом з спадкодавцем однією сім'єю понад п'ять років до її смерті, тому позов в цій частині підлягає до задоволення. З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. за №511/02-17 від 10.10.2016 року випливає, що позивач [PERSON] за відсутності підтвердження родинного зв'язку та заповіту, а також за відсутності правовстановлюючого документу не має змоги оформити за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок з погосподарськими спорудами в [ADDRESS], після смерті [PERSON], через нотаріальну контору(а.с.14). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що житловий будинок з господарськими спорудами по [ADDRESS] станом на 15.04.1991 року відносився до групи колгоспних дворів. Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. "а" п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, була наділена правом власності на майно колгоспного двору, а саме на житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Статтєю 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1266 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Відповідно до технічного паспорту, виготовленого станом на 23.05.2013 року будинок по [ADDRESS] має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера «А», загальною площею 51,9кв.м., житловою площею 37,0кв.м., допоміжною площею 14,9кв.м.(а.с.11-13). Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності за ним та позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved