Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Сторони одружені з 16.09.2011р., шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 521. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу, вказавши в заяві, що їх сім'я фактично розпалася в лютому 2015р. через відсутність взаєморозуміння, постійно виникаючих сварок та скандалів, різних поглядів на життя. С тих пір вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують. Вважаючи примирення та подальше збереження сім'ї неможливим, просить розірвати шлюб, оскільки він існує формально та залишити їй прізвище "[PERSON]". Крім того, в позові позивачка вказує, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], 2013 р.н. На сьогоднішній день вони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн., починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов про розірвання шлюбу підтримала, вважає примирення з відповідачем неможливо, просила шлюб з відповідачем розірвати. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини позивач змінила в сторону зменшення та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму у місяць для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. Відповідач [PERSON] позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу, суду пояснив, що вони дійсно не проживають разом з лютого 2015р., спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Крім того, не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, оскільки він працює та має постійний дохід. Ніяких інших стягнень за виконавчими документами з нього не проводиться, інших утриманців він не має. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши всі представлені докази в сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.105 ч.3 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Судом встановлено, що сім'я сторін фактично розпалась в лютому 2015р., вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть, ніяких відносин не підтримують. Сторони категорично наполягають на розірванні шлюбу, примирення вважають неможливим, що говорить про їх стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Оскільки сім'ю сторін зберегти неможливо, подальше спільне життя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання дитини, їх шлюб підлягає розірванню. Крім того, у відповідності зі ст.113 СК України, особа, що змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. [PERSON] надалі іменується прізвищем [PERSON], яке отримала при реєстрації шлюбу. У відповідності зі ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до повноліття. Утримання може бути як у грошовій, так і в натуральній формі. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження. Однак з пояснень сторін видно, що вони давно припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, відповідач у добровільному порядку не надає позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини. Дитина сторін [PERSON], [INFO] проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дочки, суд, у відповідності зі ст.182 Сімейного Кодексу України враховує матеріальне становище дитини, відсутність у неї інших доходів, а також матеріальне становище платника, який працює, має постійний заробіток, відсутність у нього інших утриманців і вважає, що він має можливість надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/4 частини заробітку, яка не може бути меншою ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved