Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

Позивачка в жовтні 2016 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 24.04.2004 року. Від подружнього життя у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Відповідач не приділяє належної уваги сім`ї, на перше місце ставить друзів, полювання та зловживання алкоголем, піднімає на неї руку. З аналогічним позовом вона вже двічі зверталася до суду і залишала їх без розгляду, оскільки вважала, що відповідач змінить своє ставлення до неї на сім`ї. Зазначає, що примирення між ними неможливе, то просить шлюб між нею та відповідачем розірвати, визначити місце проживання дітей разом із нею, залишити їй дошлюбне прізвище «Дудар», та стягнути з останнього судовий збір у її користь. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, перша суду пояснила, що під час строку для примирення сімейні стосунки не поновили, відповідач не приймав міри до примирення. Належно повідомлений відповідач в судові засідання 20.03.2017 року та 10.04.2017 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями в суд не звертався. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 24.04.2004 року, що стверджується свідоцтвом про одруження, серії 1-СГ № 173924 від 24.04.2004 року, зареєстрованого відділом РАЦС Червоноградського управління юстиції Львівської області Україна. Від подружнього життя у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серії І-СГ № 013399 від 10.04.2005 року та серії 1-СГ № 191717 від 05.05.2009 року. Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15.12.2016 року провадження по справі було зупинено для надання сторонам трьохмісячного строку на примирення. Як ствердила в судовому засіданні позивачка, під час строку для примирення сімейні стосунки вони з відповідачем не поновили, відповідач не приймав міри до примирення з нею. Спільне життя в сімї не склалося, відповідач не приділяє належної уваги сім`ї, примирення між ними неможливе. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що подальше перебування сторін в шлюбі неможливе, сімя розпалась остаточно, шанси її збереження втрачено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивачки, тому позовну вимогу про розірвання шлюбу слід задовольнити. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків . Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1\~ст.160, ч. ст. 161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. На підставі наведеного вище, беручи до уваги інтереси та потреби малолітніх дитей, зумовлені їх розвитком та станом здоров'я, суд приходить до висновку, що позовну вимогу про визначення\~ місця проживання дітей з матір`ю слід задовольнити, та дітей сторін: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] слід залишити проживати з позивачкою.

Outcome: approved