Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-16 00:00:00

У березні 2015 року позивачі звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру від 29.03.1994 року співвласни\-ками квартири [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після прийняття [PERSON] в дар відповідної частки та успадкування позивача\-ми належних спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] часток, остаточний розмір часток спірної квартири в позивачів [PERSON] і [PERSON] становить по 2/5 в кожної, тобто їм обом на праві спільної часткової власності належать 4/5 частини вище вказаного не\-рухомого майна. Відповідачеві [PERSON] належить 1/5 частини вказаної квартири. Спору щодо розміру частин в спірному житловому приміщенні між сторонакми немає. [PERSON] залишив будинок за власною ініціативою і не проживає в ньому більше 18 років без. Посилаючись на вищевикладене та норми закону, позивачі просили суд: припинити право власності [PERSON] на 1/5 час\-тину квартири [ADDRESS]. Визнати за [PERSON] право власності на 3/5 час\-тину квартири [ADDRESS]. Перерахувати з депозитного рахунку Державної судової адміністрації у Київській облас\-ті на користь [PERSON] грошову компенсацію за 1/5 частину вартості квартири [ADDRESS] у сумі 5000 (п'ять тисяч) грн., 00 коп. Стягнути з [PERSON] судовий збір в сумі 243 грн. 60 к. У судове засідання позивачі не з'явились. Про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. До суду представник позивачів подав заяву, у якій просив провести розгляд даної справи за відсутності позивачів та за його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі. Просив суд задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про дату час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. До суду подав заяву, у якій позов визнав та просив провести розгляд справи у його відсутність. З'ясувавши позицію сторін, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про право власності на квартиру від 29.03.1994 року співвласни\-ками квартири [ADDRESS] були [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Після прийняття [PERSON] в дар відповідної частки та успадкування позивача\-ми належних спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] часток, остаточний розмір часток спірної квартири в позивачів [PERSON] і [PERSON] становить по 2/5 в кожної, тобто їм обом на праві спільної часткової власності належать 4/5 частини вище вказаного не\-рухомого майна. Відповідачеві [PERSON] в свою чергу належить 1/5 частини вказаної квартири. Спору щодо розміру частин в спірному житловому приміщенні між сторонакми немає. Зважаючи на той факт, що [PERSON] залишив будинок за власною ініціативою і не проживає в ньому більше 18 років без поважних причин, оскільки змінив своє постійне мі\-сце проживання, ремонт, утримання і оплату за нього не проводить, що свідчить про втрату до житла будь-якого інтересу, тим самим поклавши на позивачів додатковий тягар по його утриманню, позивачі, як належні співвласники майна мають право вимагати про припинення його права на час\-тку у спільному майні з підстав, передбачених ст.365 ЦК України. Згідно ч.1 ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути при\-пинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. За змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сі\-м'ї, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливо\-стей об'єкта, який є спільним майном. Частиною другою статті 365 ЦК України закріплено обов'язок суду постановити рі\-шення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього вне\-сення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" від 4 жов\-тня 1991 р. N 7 (з відповідними змінами та доповненнями) роз'яснив, що розмір грошової ком\-пенсації за неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користу\-вання ним, визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вар\-тістю будинку на час розгляду справи. Згідно ст..41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ст..64 Конституції України, прав і свободи людини й громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч.2 ст.11 та ч.3 ст.27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, роз\-поряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. В ході досудової спро\-би вирішити даний цивільно-правовий спір відповідач [PERSON] не заперечував щодо компенсування йому вартості належної частини в ній, з урахуванням вже понесених позивачами ви\-трат на утримання, а саме: 4 000 (чотири тисячі) грн., яка є дійсною вартістю, за яку він мо\-же її продати в даному населеному пункті. В разі заперечення ж відповідачем в ході розгляду справи попередньо узгодженого розміру компенсації, сторонами буде заявлено клопотання про при\-значення експертизи щодо вартості спірного нерухомого майна. Оскільки позивачеві [PERSON] вже належить 2/5 частини вказаної квартири і саме нею понесені витрати на компенсування відповідачеві за належну йому частку в нерухо\-мому майні, з огляду на відсутність заперечення іншого позивача - [PERSON], суд вважає за необхідне визнати саме за нею частку у спільному майні, яка попередньо належала [PERSON] Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved