Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким скасувати арешт з житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] та присадибної земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: 51210822400:02:001:0923 зареєстрованого в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна обтяження за №29841283 Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.12.20212 року між позивачем та її чоловіком [PERSON] був проведений розподіл житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та присадибної земельної ділянки по Ѕ частинні, розташованих за адресою: [ADDRESS] . 23 січня 2018 року за позовом позивача Біляївським районним судом Одеської області виділено позивачу в натурі 30/100 вищевказаного домоволодіння та 1/2 частини присадибної земельної ділянки, а 70/100 домоволодіння виділено колишньому чоловіку [PERSON] , а також 1/2 частина земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 січня 2018 року [PERSON] зобов`язаний був на користь позивача сплатити грошову компенсацію з урахуванням різниці в частках у розмірі 70427 гривень. Позивачем до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головні територіального управління юстиції в Одеській області направлено виконавчий лист примусове виконання рішення Біляївського районного суду Одеської області щодо стягне: грошової компенсації 70427 грн. та відділом виконавчої служби при виконанні рішення Біляївського районного суду Одеської області був накладений арешт на нерухоме майно, яке було зареєстровано на [PERSON] та зареєстровано обтяження № 29841263 від 14 січня 2 року державним виконавцем у Єдиному державні реєстрі прав власності на нерухоме майно. [INFO] [PERSON] помер, та виконавчою службою винесено постанову про закінчення виконавчого провадження в зв`язку зі смертю [PERSON] , але обтяження № 29841263 від 14 січня 2019 р., яке зареєстровано Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби не було скасовано. Накладений арешт обтяження зареєстроване у Державному реєстрі прав власні заборони та відчуження нерухомого майна не дає позивачу у повному обсязі володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном яке виділено їй судом у власність, так як Біляївський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеси) відмовив позивачу у знятті зареєстрованого арешту обтяження № 29841263 від 14 січня 2019 р.У зв`язку з вище викладеним представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою суду 17.08.2021 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 12.10.2021 року було витребувано з Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси) матеріали виконавчого провадження №57935355 по виконанню виконавчого листа №496/2344/17 від 14.12.2018 року виданого Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми. 19.11.2021 року на виконання ухвали суду від 12.10.2021 року начальником відділу ДВС до суду були надані завірені належним чином матеріали виконавчого провадження ВП №57965355 по виконання виконавчого листа №496/2344/17 від 14.12.2018 року (а.с. 71-98). Позивач та її представник до судового засідання не з`явилися, але від позивача до суду надійшла заява, згідно якої просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 63). У судове засідання представник відповідача не з`явився, але на виконання ухвали суду від 12.10.2021 року надав до суду завірену належним чином копію виконавчого провадження ВП №57965355 по виконанню виконавчого листа №496/2344/17 від 14.12.2018 року. Третя особа [PERSON] до судового засідання не з`явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала (а.с. 57). Треті особи [PERSON] та [PERSON] до судового засідання не з`явилися, про причини не явки суд не повідомили. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Біляївського районного суду Одеської обласні від 25.02.2016 року позов [PERSON] було задоволено та виділено позивачу у власність та визнано за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, а також присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд в [ADDRESS] та виділено [PERSON] у власність та визнано за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку, а також присадибної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд в [ADDRESS] (а.с. 14). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.01.2018 року позов [PERSON] було задоволено та виділено в натурі позивачу 30/100 частин домоволодіння з господарськими будівлями і спорудами, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , також згідно вказаного рішення стягнуто зі [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію з урахуванням різниці в частках у розмірі 70427, 00 грн. (а.с. 15-17). Постановою державного виконавця від 17.12.2018 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №496/2344/17 виданого 14.12.2018 року (а.с. 77). Згідно постанови державного виконавця від 14.01.2019 року було накладено арешт на майно, що належить боржнику [PERSON] (а.с.84), та згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно зареєстровано обтяження: 29841283 від 14.01.2019 року (а.с. 87). [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 8). Державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 25.06.2019 року, однак арешт накладений постановою державного виконавця від 14.01.2019 року не було скасовано (а.с. 98). Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. З досліджених доказів вбачається, що виконавчі провадження ВП №20382996, 35388378 по яким боржницею була [PERSON] завершені, виконавчий документ повернуто стягувачу. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі реалізувати свої права на реєстрацію, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та необхідно скасувати арешт на вказане вище нерухоме майно, а саме: квартиру за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved