Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач ТОВ «Черкасигаз збут» звернувся в Придніпровський районний суд м.\~Черкаси із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожитий природний газ. Свої позовні вимоги мотивує тим, що постачання природного газу споживачу [PERSON] з 2009 року здійснювалося на підставі укладеного між ВАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» та відповідачем 30 січня 2009 року Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання. Також вказує, що назва ВАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ» змінена на ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» в зв?язку із проведеною 25 вересня 2013 року реєстрацією змін до установчих документів. ПАТ «ЧЕРКАСИГA3» є правонаступником всіх прав та обов?язків ВАТ «ЧЕРКАСИГАЗ». Крім того, право на провадження діяльності з постачання природного газу на території м.\~Черкаси та Черкаської області, крім м. Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів надано ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» на підставі постанови НКРЕКП № 1684 від 04\~червня 2015 року (з внесеними змінами постановою НКРЕКП № 838 від 29\~червня 2017\~року). Отже, з 01 липня 2015 року постачання природного газу побутовим споживачам на вищевказаній території здійснюється ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» (постачальник). Таким чином, 29 грудня 2015 року між позивачем та ПАТ «ЧЕРКАСИГA3» укладено Договір про відступлення права вимоги № 82, у відповідності до якого ПАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ» передав, а позивач прийняв на себе право вимоги до боржників ПАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ» щодо основної суми боргу та штрафних санкцій за Договорами надання населенню послуг з газопостачання щодо заборгованості, згідно реєстру боржників станом на 30 червня 2015 року. Відповідно до даних з реєстру боржників заборгованість відповідача за Типовим договором про надання населенню послуг з газопостачання від 30 січня 2009 року, станом на 01 липня 2015 року становить 713 грн. 94 коп. До того ж, 07 жовтня 2015 року між позивачем, відповідачем та ПАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ» укладено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання. Умовами Договору, зокрема п. 42, сторони визначили, що Договір набирає чинності з дня його підписання та застосовується до відносин, які виникли між сторонами з 01 липня 2015\~року. За умовами вказаного Договору, позивач надав відповідачу послугу з постачання природного газу за період з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року в об'ємі 574 м3 на суму 2 335 грн. 50\~коп. В позовній заяві також зазначено, що 01 грудня 2015 року набрала чинності постанова НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року, якою затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. Відповідно до п. 2 вищевказаної постанови НКРЕКП зобов'язала суб'єктів господарювання, що здійснюють на підставі ліцензії діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою. Типовий договір є публічним та укладається на невизначений строк з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України, шляхом заявочного приєднання побутовою споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора, Постачальника www.gas-zbut.ck.ua, опубліковано в газеті «Нова Доба» №102-103 (1607) від 24 грудня 2015 року і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. На виконання постанови НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року та у відповідності до вимог Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30\~вересня 2015 року № 2496, позивачем на адресу відповідача 30 грудня 2015 року направлено заяву-приєднання до умов Типового договору. Відповідач за адресою: [ADDRESS] приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплати рахунку (квитанції) постачальника із спеціальними обов'язками (підтверджується відомостями по особовому рахунку боржника). Згідно з п. 2 розділу ІІІ Правил постачання, побутовий споживач зобов?язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. У відповідності до п. 22 розділу III Правил постачання, побутовий споживач зобов'язаний: -укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; -забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Крім того, згідно з п. 4.6 Типового договору та п. 14 розділу III Правил постачання, оплата рахунка постачальника про сплату послуг за договором має бути здійснена споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п'яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунка. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену Типовим договором та чинним законодавством (п. 8.1 розділ VIII Типового договору). Згідно із умовами Типового договору, в порядку визначеному Правилами постачання, позивач з 01 січня 2016 року до 17 серпня 2017 року здійснив постачання природного газу відповідачу за адресою: [ADDRESS] для використання його в побуті у об'ємі 2674 м3 на суму 16\~177 грн. 19 коп. Всього відповідачем з 01 липня 2015 року до 17 серпня 2017 року спожито природного газу на суму 18\~512 грн. 69 коп. В свою чергу, відповідач оплату за послуги з газопостачання здійснював не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01 вересня 2017 року утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 16 088 грн. 25 коп., яка на час подання даного позову в добровільному порядку відповідачем не сплачена. Крім того, вказує, що обставини щодо наявності у відповідача бору в сумі 16\~088 грн. 25 коп. вже були предметом дослідження Придніпровським районним судом м. Черкаси по цивільній справі №711/9685/17 за позовом відповідача до TOB «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05 грудня 2018 року, залишеного без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 23 січня 2018\~року, позивачу [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до TOB «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - зобов'язати ТОВ\~«ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» укласти договір про реструктуризацію боргу в сумі 16\~088 грн. 25 коп. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON], [INFO] на користь ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» заборгованість за спожитий природний газ в сумі 16\~088 грн. 25 коп. та сплачений судовий збір в сумі 1\~762 грн. 00 коп. Ухвалою суду від 11 вересня 2018 року прийнято позовну заяву, відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду. Дана цивільна справа визнана судом малозначною і розглядається в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали. 27 листопада 2018 року, на виконання вимог ст. 278 ЦПК України, відповідачем [PERSON] надано до суду письмовий відзив на позовну заяву та докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову. Відповідач не визнав борг в сумі 16\~088 грн. 25 коп. з причин необхідності застосування наслідків спливу позовної давності, умови, зазначеної в п. 15 укладеного Договору, умови, зазначеної в п. 42 укладеного Договору, як типового публічного врахування його особливості. Таким чином, просить суд частково задовольнити позов ТОВ\~«ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» та стягнути з нього заборгованість за спожитий природний газ в розмірі 9\~477 грн. 14 коп. і судовий збір в розмірі 1\~037 грн. 47 коп., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 12 грудня 2018 року ТОВ\~«ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» надано письмову відповідь на відзив [PERSON] від 26 листопада 2018 року та докази в обґрунтування своїх заперечень проти відзиву [PERSON], а саме: - щодо заперечень відповідача правомірності розрахунку плати за газ за ціною, встановленою з 01 квітня 2015 року; - щодо заперечень відповідача на відсутність заборгованості за постачання природного газу на дату укладення Типового договору від 07 жовтня 2015 року; - щодо заперечень відповідача на відсутність боргу у зв?язку зі спливом строку позовної давності. 22 грудня 2018 року [PERSON] надано до суду письмові заперечення щодо відповіді на відзив. Зазначено, що наведені позивачем у відповіді на відзив пояснення, міркування і аргументи не можуть бути визнані і мають бути відхилені судом з причини їх безпідставності, необґрунтованості та умисної хибності. В судовому засіданні представник позивача ТОВ «Черкасигаз збут» за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Також зазначила, що посилання позивача на пропуск строків позовної давності спростовуються тим, що позивач попередньо звертався до суду із заявою про видачу судового наказу. Крім того, відповідач проводить оплату (від його імені, через банківські установи надходять кошти на рахунок позивача), проте, про цільове призначення вказаних коштів [PERSON] не зазначає, що не дає змоги визначити чи ці кошти перераховані в рахунок погашення заборгованості, чи це поточні платежі. Також просила повернути зайво сплачений судовий збір. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] зазначила, що дійсно між позивачем і відповідачем існують договірні зобов?язання. Відповідач [PERSON] визнає за собою борг перед позивачем в розмірі 9\~473\~грн. 14 коп. за період з 13 липня 2015 року по 17 серпня 2017 року. Також пояснила, що відповідач вносив кошти на рахунок позивача як поточні щомісячні платежі, а не в рахунок погашення боргу. Таким чином, зарахування позивачем вказаних коштів в рахунок погашення боргу є помилковим, оскільки ні договором, ні правилами постачання не передбачено такої умови, що перший платіж є не поточним, а в рахунок погашення заборгованості. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримала доводи [PERSON] та додатково пояснила, що даний позов подано в суд 13 липня 2018 року, а тому до заявлених позивачем вимог необхідно застосувати строки позовної давності. Відповідач визнає борг за період з 13 липня 2015 року по 17 серпня 2017 року. В судове засідання відповідача [PERSON] не з?явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Заслухавши думку представника позивача та представників відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та обєктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, постачання природного газу споживачу [PERSON] з 2009 року здійснювалося на підставі укладеного між ВАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» та відповідачем 30 січня 2009 року Типового договору про надання населенню послуг з газопостачання. Судом також встановлено, що у зв?язку із проведеною 25 вересня 2013 року реєстрацією змін до установчих документів, - назва ВАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» змінена на ПАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ». Крім того, ПАТ «ЧЕРКАСИГA3» є правонаступником всіх прав та обов?язків ВАТ «ЧЕРКАСИГАЗ». Відповідно до Закону України «ІІро ринок природного газу» від 09 квітня 2015\~року № VIII та рішень Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відбулось розмежування видів діяльності з постачання та розподілу природного газу. Постановою НКРЕКП № 1678 від 04 червня 2015 року ліцензію, видану ПАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ» на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, анульовано з 01\~липня 2015 року. Право на провадження діяльності з постачання природного газу на території м.\~Черкаси та Черкаської області, крім м. Умань, Уманського, Христинівського та Маньківського районів надано ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» на підставі постанови НКРЕКП № 1684 від 04\~червня 2015 року (з внесеними змінами постановою НКРЕКП № 838 від 29\~червня 2017\~року). Отже, з 01 липня 2015 року постачання природного газу побутовим споживачам на вищевказаній території здійснюється ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ». Таким чином, 29 грудня 2015 року між ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» та ПАТ\~«ЧЕРКАСИГA3» укладено Договір про відступлення права вимоги № 82, у відповідності до якого ПАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ» передав, а ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» прийняв на себе право вимоги до боржників ПАТ\~«ЧЕРКАСИГАЗ» щодо основної суми боргу та штрафних санкцій за Договорами надання населенню послуг з газопостачання щодо заборгованості, згідно реєстру боржників станом на 30 червня 2015 року. У відповідності до даних з реєстру боржників, що доданий до позовної заяви, заборгованість [PERSON] за Типовим договором про надання населенню послуг з газопостачання від 30 січня 2009 року, станом на 01 липня 2015 року становить 713 грн. 94\~коп. До того ж, 07 жовтня 2015 року між ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ», [PERSON] та ПАТ «ЧЕРКАСИГАЗ» укладено Типовий договір про надання населенню послуг з газопостачання. Умовами договору, зокрема п. 42, сторони визначили, що договір набирає чинності з дня його підписання та застосовується до відносин, які виникли між сторонами з 01 липня 2015\~року. Пунктом 1 даного договору постачальник зобов'язався постачати природний газ споживачу, членам його сім'ї та іншим особам, зареєстрованим у квартирі, житловому будинку, для побутових потреб (приготування їжі, підігріву води та опалення житлових приміщень), а споживач зобов'язався своєчасно оплачувати надані послуги газопостачання за встановленими цінами, у строки і на умовах, що передбачені цим договором. Згідно з п. 9 договору встановлено, що споживач вносить платежі за послуги з газопостачання не пізніше 10 числа місяця, що настає за розрахунковим періодом, а у разі отримання платіжного документа, який виписує постачальник, оплачує його протягом 10 днів з дати, зазначеної у такому платіжному дорученні. За умовами договору ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» надав [PERSON] послугу з постачання природного газу за період з 01 липня 2015 року до 31 грудня 2015 року в об'ємі 574 м3 на суму 2 335 грн. 50\~коп. Також, 01 грудня 2015 року набрала чинності постанова НКРЕКП № 2500 від 30\~вересня 2015 року, якою затверджено Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам. У відповідності до п. 2. вищевказаної постанови НКРЕКП зобов'язала суб'єктів господарювання, що здійснюють на підставі ліцензії діяльність з постачання природного газу побутовим споживачам, привести свої договірні відносини у відповідність до вимог Типового договору у тримісячний строк з дати набрання чинності цією постановою. Типовий договір є публічним та укладається на невизначений строк з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутовою споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора, Постачальника www.gas-zbut.ck.ua, опубліковано в газеті «Нова Доба» №102-103 (1607) від 24 грудня 2015 року і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору. Відповідно до положень ч.1 ст. 634 Цивільного Кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача про приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов?язками - і факт фактичного споживання природного газу. У разі незгоди споживача укласти договір з постачальником із спеціальними обов'язками та за відсутності укладеного в установленому порядку договору постачання природного газу з іншим постачальником споживач не має права споживати природний газ із газорозподільної системи та повинні подати до оператора ГРМ письмову заяву про припинення розподілу природного газу на об'єкт споживача. Відповідно до Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб?єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 758 від 01 жовтня 2015 року (із змінами, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 187 від 22 березня 2017 року) на позивача покладено спеціальні обов'язки щодо постачання природного газу побутовим споживачам та релігійним організаціям в межах території ліцензованої діяльності з розподілу природного газу Оператором ГРМ. На виконання постанови НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року та у відповідності до вимог Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30\~вересня 2015 року № 2496, ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» на адресу [PERSON] 30 грудня 2015 року направлено заяву-приєднання до умов Типового договору. Споживач послуг ([PERSON]Г.) за адресою: [ADDRESS] приєднався до умов Типового договору шляхом фактичного споживання природного газу та сплати рахунку (квитанції) постачальника із спеціальними обов'язками, що підтверджується відомостями по особовому рахунку боржника № [NUMBER]. Таким чином, з боржником укладено договір про надання послуг з газопостачання, шляхом акцепту публічної оферти, відповідно до ст. 642 Цивільного Кодексу України. Крім того, згідно із п. 3 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII від 09 листопада 2017 року, який набрав чинності в частині деяких норм з 10 грудня 2017 року в редакції Закону №2454-УІІІ від 07 червня 2018\~року, що діє з 09 червня 2018 року (частина положень закону), вбачається, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах. Тобто, договір приєднання діє на час розгляду справи. Згідно з п. 2 розділу ІІІ Правил постачання, побутовий споживач зобов?язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором. У відповідності до п. 22 розділу III Правил постачання, побутовий споживач зобов'язаний: укласти договір постачання природного газу з постачальником, а за відсутності укладеного договору припинити відбір (споживання) природного газу з газорозподільної системи; забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Крім того, згідно з п. 4.6 Типового договору та п. 14 розділу III Правил постачання, оплата рахунка постачальника про сплату послуг за договором має бути здійснена споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п'яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунка. За невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, передбачену Типовим Договором та чинним законодавством (п. 8.1 розділ VIII Типового договору). Згідно із умовами Типового договору, в порядку визначеному Правилами постачання, з 01 січня 2016 року до 17 серпня 2017 року здійснювалось постачання природного газу за адресою: [ADDRESS] для використання його в побуті у об'ємі 2674 м3 на суму 16\~177 грн. 19 коп. Всього [PERSON] з 01 липня 2015 року до 17 серпня 2017 року спожито природного газу на суму 18\~512 грн. 69 коп. Між тим, відповідач оплату за послуги з газопостачання здійснював не в повному обсязі, внаслідок чого станом на 01 вересня 2017 року утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 16 088 грн. 25 коп., яка на час подання даного позову в добровільному порядку відповідачем не сплачена. На думку суду, зазначена сума боргу фактично визнана [PERSON] та підтверджується відомостями з особового рахунка № [NUMBER], який додано до позовної заяви та досліджено судом в судовому засіданні. Так, у травні 2016 року нараховано - 357 грн. 71 коп., а сплачено 547 грн. 20 коп., у серпні 2016\~року нараховано - 151 грн. 34 коп., а сплачено - 199 грн. 80 коп., у травні 2017 року нараховано - 577 грн. 84коп., а сплачено 1836 грн. 00 коп. Отже, відповідачем здійснювались оплати за надані позивачем комунальні послуги у розмірах більших, ніж нараховані чергові щомісячні платежі. При цьому, під час розгляду справи відповідачем та його представниками не надано належних доказів, які б свідчили про здійснення інших виплат, крім тих, які враховані позивачем. Також, слід зазначити, що 01.11.2017 року [PERSON] звертався до ТОВ «Черкасигаз збут» із заявою про укладення з ним окремого договору про реструктуризацію заборгованості в розмірі 16088грн. 25коп. за спожитий природний газ. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.12.2017р. (справа №711/9685/17) та постанови апеляційного суду Черкаської області від 23.01.2018р. [PERSON], зокрема, - відмовлено у задоволенні позову щодо зобов»язання ТОВ «Черкасигаз збут» укласти договір про реструктуризацію боргу на вказану суму на 60 календарних місяців. Крім того, ухвалою Придніпровського районного суду м.\~Черкаси від 14 лютого 2018\~року у справі № 711/913/18 позивачеві відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу відносно [PERSON] про стягнення з останнього боргу за спожитий природний газ. Також, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018 року по справі № 711/3013/18 ПАТ «Черкасигаз збут» відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 16088грн. 25коп. за спожитий природний газ. Тобто, на підставі ст.ст. 165, 166 ЦПК України, у заявника виникло право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні (позов надійшов до суду 13.07.2018 року). Позовна давність\~-\~це строк,\~у межах\~якого особа\~може звернутися\~до суду\~з вимогою\~про захист\~свого цивільного\~права або\~інтересу (ст.\~256\~ЦК України). Відповідно\~до ч.1\~ст.257\~ЦК,\~загальна позовна\~давність встановлюється тривалістю у три роки. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст. 261 ЦК). На думку суду, не знайшли свого підтвердження доводи відповідача та його представників про збіг строків позовної давності, враховуючи період нарахування позивачем заборгованості - з липня 2015 року по серпень 2017 року включно, враховуючи, що оплата рахунка постачальника про сплату послуг за договором має бути здійснена споживачем в термін, визначений в рахунку, який не може бути меншим п'яти робочих днів з моменту отримання споживачем цього рахунка; позов надійшов до суду 13.07.2018 року; сплату коштів на погашення заборгованості у більшому розмірі, ніж нараховані чергові щомісячні платежі; обізнаність відповідача про наявність заборгованості в розмірі 16088грн. 25коп., яка нарахована станом на 01.09.2017 року; звернення позивача до суду із заявами про видачу судових наказів. При цьому,\~слід зазначити,\~що за висновками Верховного суду України від 21.01.2015р. по справі\~№ 6-214цс14\~зазначено, що\~ч. 2 ст. 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України (на даний час -ст. 160, ст. 161 ч.1 п.3 ЦПК в редакції ЗУ від 15.12.2017 року) є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. Ураховуючи те, що судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України (на даний час розділ ІІ ЦПК), перериває перебіг строку позовної давності. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту щодо даного спору визначені статтею 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.\~3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.\~78 ЦПК України). Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл.52 Цивільного Кодексу України. З моменту надання позивачем послуг із забезпечення споживачів природним газом, відповідно до Закону України Про житлово-комунальні послуги між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобовязання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг. Відповідно до\~п.\~5\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» від\~09\~листопада\~2017\~року №\~2189-VІІІ\~(в\~редакції Закону\~України №2454-VІІІ\~від 07\~червня 2018\~року,\~що діє\~з 09\~червня 2018\~року),\~житлово-комунальні\~послуги -\~це результат\~господарської діяльності,\~спрямованої на\~забезпечення умов\~проживання та/або\~перебування осіб\~у житлових\~і нежитлових\~приміщеннях,\~будинках і\~спорудах,\~комплексах будинків\~і споруд\~відповідно до\~нормативів,\~норм,\~стандартів,\~порядків і\~правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» №1875-ІУ\~(в\~редакції, що чинна станом на серпень 2017 року, тобто на час виниклих правовідносин) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-ІV житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до вимог п. 1 ст. 1 Закону № 1875-ІV споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги. Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо), 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Статтями 20, 21 Закону України Про житлово-комунальні послуги визначені права та обовязки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обовязком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. За змістом ст. ст. 67-68, 162 Житлового Кодексу УРСР наймач чи власник житла зобовязаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги по затвердженим тарифам. Плата за комунальні послуги вноситься щомісячно. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов?язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобовязання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Положеннями ст.ст. 526, 530 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Як зазначено у ст. 610 ЦК України, - порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, - у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що відповідач отримував послуги з постачання природного газу, але всупереч вимогам чинного законодавства не здійснював їх оплату в повному обсязі, що призвело до накопичення боргу та порушує права та законні інтереси позивача; з відмовою від отримання послуг до позивача він не звертався, а тому до стягнення з відповідача підлягає заборгованість, яка виникла станом на 01 вересня 2017\~року в сумі 16 088 грн. 25 коп. Доводи, на які посилається сторона відповідача, свого підтвердження під час розгляду справи, не знайшли. Відповідачем не оспорюється той факт, що він до 17.08.2017 року отримував газ в об»ємах, що вказані позивачем, які відповідають даним лічильника та наявність між сторонами договірних правовідносин. Крім того, представниками відповідача зазначено, що [PERSON] являється власником будинковолодіння за вказаною адресою отримавши його у власність в порядку спадкування за заповітом. За вказаний період субсидія ним не отримувалась і пільг з оплати комунальних послуг, не мав. Не заперечують, що договір від 07.10.2015 року підписаний відповідачем і він є чинним. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь ТОВ\~«Черкасигаз збут» слід стягнути судові витрати в розмірі 1762 грн. 00 коп. Що стосується клопотання ТОВ «Черкасигаз збут» про повернення зайво сплаченого судового збору, суд приходить до наступного: 16 квітня 2018 року ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» звернувся до Придніпровського районного суду м.\~Черкаси із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за спожитий природний газ в сумі 16\~088 грн. 25 коп. При подачі вказаної заяви ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» сплачено судовий збір в сумі 176 грн. 20 коп. Між тим, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 травня 2018\~року відмовлено у видачі судового наказу. За приписами ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі предявлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви. Проте, звернувшись до суду з вказаним позовом ТОВ «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» сплачено судовий збір в сумі 1\~762 грн. 00 коп., із врахуванням ціни позову 16\~088 грн. 25\~коп. (платіжне доручення № 2027 від 12 липня 2018 року). Таким чином, позивачем внесена сума судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Статтями 3 і 4 Закону України «Про судовий збір» визначено обєкти справляння судового збору, його розміри та перелік позовних заяв чи інших заяв, передбачених процесуальним законодавством, за подання яких судовий збір не справляється. За приписами п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума\~судового збору\~повертається за\~клопотанням особи,\~яка його\~сплатила за\~ухвалою суду\~в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Відповідно до положень ч. 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Зазначений порядок затверджений наказом Міністерства фінансів України від 03 вересня 2013 року №\~787 «Про затвердження Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів» та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 25\~вересня 2013 року за № 1650/24182. Відповідно до п. 5 зазначеного порядку судовий збір повертається за ухвалою суду, що набрала законної сили. Як зазначено у пункті 42 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», статтею Закону «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (частина перша статті 7 Закону № 3674-VI «Про судовий збір»). Про таке повернення зазначається: в ухвалі, якою заява повертається або відмовляється у відкритті провадження у справі, за подання якої сплачується судовий збір; у резолютивній частині судового рішення, яким закінчується розгляд справи по суті (при цьому в його мотивувальній частині наводяться підстави повернення сум судового збору згідно із Законом № 3674-VI); в ухвалі про повернення сум судового збору, постановленій як окремий процесуальний документ. При цьому, поданий заявником платіжний документ, що підтверджує сплату судового збору, повертається заявнику, а до матеріалів справи приєднується належним чином посвідчена копія цього документа. Про заміну зазначеного документа копією здійснюється відповідна відмітка в описі справи. Враховуючи викладені обставини, суд вважає, що позивачу необхідно повернути зайво сплачений судовий збір в розмірі 176 грн. 20 коп. за платіжним дорученням № 2027 від 12 липня 2018 року. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved