Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся з позовом до суду до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу квартири за адресою [ADDRESS], посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського округу 30 червня 2015 року реєстр №163, удаваним в частині зазначення покупця, визнання позивача покупцем за вказаним договором, визнання за позивачем права власності на спірну квартиру. Ухвалою суду від 16 листопада 2015 р., [PERSON] за клопотанням представника позивача залучено до участі у справі в якості співвідповідача. Позов мотивовано тим, що 20.12.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено попередній договір купівлі-продажу вказаної квартири. Основний договір купівлі-продажу повинен був бути укладений 10.06.2007 році, ціна зазначеної квартири складала 219\~000 грн, що було еквівалентно 43\~000 дол. США. На виконання умов договору [PERSON] було передано грошові кошти у розмірі 34\~000 долл.США. Після цього, позивач з родиною переїхали до квартири, позивач виконав всі необхідні ремонтні роботи та сплачує оплату комунальних послуг. Посвідчити договір нотаріально сторони були позбавлені можливості, оскільки на квартиру ухвалою Млаиновського районного суду від 18.01.2007 року було накладено арешт по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спірну квартиру. Після прийняття рішення по вказаній справі та зняття арешту [PERSON] було виплачено [PERSON] залишок коштів від повної суми вартості вказаної квартири у розмірі 8\~500 дол. США, а 2\~000 дол. США було передано при оформленні нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири 30.06.2015 року. На момент нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] мав непогашені заборгованості за кредитними договорами, тому за його проханням договір було оформлено на його товариша [PERSON], одразу після нотаріально посвідчення договору купівлі-продажу [PERSON] видав на імя дружини [PERSON] довіреність на право розпорядження квартирою. Проте в жовтні 2015 року відповідач скасував видану довіреність та заявив про намір продажу спірної квартири, уникає особистих зустрічей, у звязку із чим позивач вимушений звернутись до суду. В судовому засіданні представники позивача позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що квартира була придбана за кошти відповідача [PERSON], який доручив проведення всіх необхідних підготовчих дій з придбання квартири свому товаришу [PERSON], особисто підписав договір купівлі-продажу, позивач та члени його родини перешкоджають йому у вселенні до спірної квартири, з приводу чого він змушений був звернутись з відповідним позовом до суду, також відповідач надав письмові заперечення проти позову (а.с. 48-50). Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, допитавши сторони по справі [PERSON] та [PERSON] за їх згодою в порядку ст. 62 ЦПК України, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 30.06.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], реєстр. № 163, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 9-10), відповідно до умов якого [PERSON] придбав у [PERSON] вказану квартиру за 611\~686 грн. 00 коп. (п. 1.2., 3.1. договору). Також в договорі зазначено, що вказану суму продавець отримав від покупця повністю, розрахунок проведений відповідно до вимог ст. 1087 ЦК України, Постанови Правління НБУ № 210 від 06.06.2013 р. Одночасно з посвідченням оспорюваного договору, 30 червня 2015 року відповідачем [PERSON] було видано довіреність на право розпорядження спірної квартири на імя [PERSON], копія якої знаходиться в матеріалах справи (а.с. 17). Довіреність посвідчено 30.06.2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр. № 164. Також судом встановлено, що 20 грудня 2006 року між позивачем та відповідачем [PERSON] С. було підписано договір, копія якого знаходиться в матеріалах справи (а.с. 5), в якому зафіксовано намір вказаних осіб укласти в майбутньому договір купівлі-продажу спірної квартири, визначено ціну продажу, зафіксовано факт передачі [PERSON] [PERSON] грошової суми в розмірі 219\~000 грн., що еквівалентно 34\~000 долл. США. Відповідно до ст. 635 ЦК України, попередній договір укладається в формі, встановленій для основного договору. Відповідно до ст. 657 ЦК України в редакції, що діяла на момент укладення вказаного договору (20.12.2006), договір купівлі-продажу нерухомого майна підлягав нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 340 ЦК України в редакції станом на 20.12.2006р., договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. Враховуючи викладене, суд доходить висновку про те, що з договору від 20 грудня 2006 року, у його сторін не виникли права та обовязки відповідно до ст. 635 ЦК України, проте оцінює його як письмовий доказ по справі. Факт отримання коштів [PERSON] від [PERSON] за вказану квартиру підтверджується також розписками, копії яких знаходяться в матеріалах справи (а.с. 32,33), факт написання та автентичність копій яких в судовому засіданні підтверджено [PERSON] особисто. Також судом встановлено, що в провадженні Малиновського районного суду м.Одеси в період з 2007 р. по 2013 р. перебувала цивільна справа № 1519/2-1044/11 за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа КП «ОМБТІ та РОН» про визнання права власності на спірну квартиру, за позовом [PERSON] до вказаних осіб про визнання за ним права власності на вказану квартиру, за позовом [PERSON] до Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання за ним права власності на спірну квартиру в межах проведеної реконструкції. Рішенням від 25.12.2013 року в задоволенні позовних вимог було відмовлено, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 6-8). З пояснень позивача, відповідача [PERSON], допитаних в судовому засіданні 20.01.2016 в порядку, передбаченому ст. 62 ЦПК України, вбачається, що в 2006 році між позивачем та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленість про продаж позивачу спірної квартири, відповідачем [PERSON] від позивача було отримано в рахунок продажу вказаної квартири суму, еквівалентну 34000 США, в агентстві нерухомості «Альянс» було підписано відповідний договір, а також відповідачем [PERSON] видано позивачу розписку про отримання вказаної суми, проте внаслідок предявлення позову про право власності на квартиру гр. [PERSON] та тривалого розгляду справи, посвідчити договір нотаріально сторони змогли тільки в 2015 році, на прохання позивача в договорі купівлі-продажу покупцем зазначено було відповідача [PERSON], всі розрахунки за квартиру проводились з відповідачем [PERSON] як продавцем квартири безпосередньо позивачем. Також відповідач [PERSON] пояснив, що всі переговори щодо продажу квартири, розрахунки проводились з ним позивачем без участі відповідача [PERSON], в 2006 році відповідач [PERSON] передав ключі від квартири позивачу. Позивач також пояснив суду, що він та члени його родини, зробили в зазначеній квартирі ремонт, проживають в ній, договір купівлі-продажу квартири було оформлено на [PERSON] на його прохання, оскільки в позивача є заборгованість перед банками за кредитами. Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. У п. 25 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. З показань сторін вбачається, що дії щодо пошуку спірної квартири, її огляду, укладання стосовно неї угод та реалізації їх умов, здійснювали позивач та відповідач [PERSON], позивач особисто оглядав квартиру і саме він проводив повний розрахунок за придбане житлове приміщення, натомість відповідач [PERSON] участі в підборі квартири для купівлі та розрахунках за неї, не приймав. Позивач та члени його родини проживають в спірній квартирі, відповідачем [PERSON] предявлено позов до [PERSON] та його дружини [PERSON] про виселення зі спірної квартири (справа № 521/20654/15-ц), що підтверджується листом від 28.01.2016 р. (а.с.73). З копії довідки про склад сімї (а.с. 52) вбачається, що хоча особовий рахунок відкрито на відповідача [PERSON], проте за вказаною адресою він реєстрації не має, на вказаній площі проживають та зареєстровані 0 членів сімї. Відповідач [PERSON] проживає в іншому місці, що підтверджується показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних в судовому засіданні. Доводи представника відповідача про те, що розрахунок було проведено за кошти [PERSON] відхиляються судом, оскільки представником відповідача не надано суду належних, допустимих та беззаперечних доказів передання відповідних коштів позивачу, а також проведення відповідачем [PERSON] розрахунку безпосередньо з продавцем спірної квартири відповідно до вимог п. 3.3. договору купівлі-продажу. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] в частині відносин між сторонами з приводу спірної квартири суд оцінює критично, оскільки про їх характер їм відомо зі слів відповідача [PERSON], безпосередньої участі в процесі вибору, придбання та розрахунку за спірну квартиру вони не приймали. Враховуючи наведені обставини і оцінюючи досліджені наявні у справі докази, суд доходить висновку, що договір купівлі-продажу квартири за адресою [ADDRESS], посвідчений 30.06.2005 р. [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, реєстр. № 163, є удаваним правочином в частині покупця, оскільки зазначена квартира фактично була придбана [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 16, 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним в частині покупця, визнання покупцем та визнання права власності на квартиру є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір, сплаченй позивачем при поданні позову в сумі 6\~116 грн. 86 коп., тобто по 3058 грн. 43 коп. з кожного. Також з відповідачів підлягають стягненню витрати позивача на правову допомогу. З угоди про надання правової допомоги, квитанції (а.с. 14-15) вбачається, що позивачем було сплачено представнику адвокату [PERSON] за надання правової допомоги 10\~000 грн. види правової допомоги визначені в п. 2 вказаного договору. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні В матеріалах справи відсутні докази факту та тривалості надання відповідних видів правової допомоги, окрім представництва інтересів позивача під час судових засідань. Відповідно до журналів судових засідань, загальна їх тривалість складає 3 год. 40 хв., з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати в період їх надання, загальна сума витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідачів, становить 1786 грн. 40 коп., тобто по 893 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved