Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, яким просив позбавити відповідача батьківських прав відносно її трьох дітей та залишити їх у сім'ї опікуна. Як на підставу звернення до суду з даною заявою та у її обґрунтування позивач вказав, що відповідач самоусунулась від виконання батьківських обов'язків та жодним чином не приймає участі в житті дітей. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами за відсутності заперечень учасників справи щодо цього. Направленою до суду заявою відповідач позов визнала. Інші учасники справи позов підтримали. Дослідив матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. Відповідач є матір'ю чотирьох дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.4), [PERSON], [INFO] (а.с.5), [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відомості про батька даних дітей внесені у актовий запис про їх народження у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 11 жовтня 2016 року (набрало законної сили 26 жовтня 2016 року) у відповідача відібрано її дітей та передано до Відділу у справах дітей Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області. Розпорядженням голови Житомирської РДА №296 від 19 грудня 2016 року (а.с.15) опікуном вищевказаних дітей призначено [PERSON] (третя особа у даній справі). Актом обстеження житлових умов за місцем проживання відповідача від 18 вересня 2017 року (а.с.13) встановлено, що приміщення, де проживає остання не пристосоване для проживання у ньому дітей. Висновком служби у справах дітей виконавчого комітету Тетерівської сільської ради Житомирського району Житомирської області визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно її дітей (зворот а.с.10 - 12). Рішенням виконавчого комітету даної сільської ради № 795 від 19 жовтня 2017 року вищевказаний висновок затверджено (а.с.10). Наведені правовідносини врегульовані наступними положеннями актів цивільного законодавства. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. ч. 2-3 ст. 150 СК України). Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1ст. 164 СК України). Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України). Правові наслідки позбавлення батьківських прав. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. У відповідності до абзацу другого п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки, як встановлено у ході розгляду справи, відповідач вихованням та утриманням дітей не займається, не проявляє батьківської турботи та піклування про неї, на даний час проживає окремо, а отже свідомо нехтує своїми батьківським обов'язками. Водночас, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача суд стягує судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved