Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

У квітні 2020 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 з усіх видів доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В подальшому [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила також визначити місце проживання дитини з матір`ю, вказавши, що до прийняття рішення про розлучення вона разом з дитиною проживала у чоловіка в кв. [ADDRESS] .Після припинення шлюбних відносин мешкає і зареєстрована у своїх батьків.За цією адресою зареєстрована дитини. Після звернення з позовом до суду, приїхала до відповідача забрати дитину та виявила, що замки змінені, потрапити до квартири вона не може. Відповідач утримує у себе дитину, перешкоджає забрати, після неодноразових викликів поліції став пускати до дитини не частіше одного разу на тиждень, постійно переносить зустрічі, ігнорує дзвінки, знущаючись та здійснюючи психологічний примус, маніпулюючи почуттями маленької дитини Впевнена, що проживання з батьком негативно впливає на поведінку дитини, оскільки чоловік намагається налаштувати дитину проти матері та повністю обмежити його спілкування с нею ( а.с. 59-63). [PERSON] у травні 2020 пред`явив зустрічну позовну заяву до [PERSON] , 3 особа-Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком та стягнення аліментів, посилаючись на те, що 16.04.2020 у вечірній час, дружина залишила сім`ю і пішла з дому. Наступного дня, під час відсутності [PERSON] з дитиною дома, забрала свої особисті речі та вивезла їх, а ввечері повернулась і повідомила про звернення до суду із заявою про розірвання шлюбу. Оскільки дитина відмовилася йти з матір`ю, [PERSON] навідалася наступного дня, зібрала деякі речі і коли дитина повторно не погодилася піти з матір`ю, залишила ключі від квартири і переїхала до своїх батьків. Як зазначає [PERSON] , дитина знаходиться повністю на його утриманні, відповідач не приймає участі у вихованні сина, його розвитку, матеріально не забезпечує, приходить рідко. Дитина прив`язана до батька, звикла до свого місця проживання. Позивач за зустрічним позовом вказує, що працює головним бухгалтером, має дохід та всі умови , необхідні для життя та гармонійного розвитку дитини, добросовісно виконує свої батьківські обов`язки ( а.с. 14-19). 3 особа-Департамент служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради надав письмові пояснення про підтримання позовних вимог [PERSON] та вважає за недоцільне змінювати звичне місце проживання дитини. Хлопчик бажає проживати разом з батьком, який виконує свої батьківські обов`язки, створив належні умови для проживання та розвитку дитини. Разом з поясненнями Департамент служб у справах дітей надав письмовий висновок щодо розв`язання спору, акти обстеження умов проживання батьків та висновок психолога. Просить розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування ( а.с. 97). Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 01.10.2020 роз`єднані об`єднані в одному провадженні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу у самостійне провадження. 11.05.2021 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про проведення повторного додаткового психологічного дослідження малолітньої дитини [PERSON] , 2015 року народження. Суд, вислухавши вступне слово та пояснення сторін та їх представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступного. [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 2015, мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Сім`я проживала в кв. [ADDRESS] разом з матір`ю [PERSON] - [PERSON] . Позивач [PERSON] з сином [PERSON] зареєстровані в кв. [ADDRESS] ( а.с. 7,8). Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 14.12.2020 шлюб між сторонами розірвано. Після припинення шлюбно-сімейних відносин у квітні 2020, як пояснила позивач,вона через конфлікт 16.04.2020 ввечері, зібрала свої речі та поїхала до своїх батьків, але наступного дня, приїхавши після роботи за дитиною, повідомивши про звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач сина не віддав, двері не відчинив,після цього всіма способами став перешкоджати бачитися з дитиною, показувати у присутності сина свою перевагу, нешанобливо ставитися до жінки та матері, не дозволяти близько підійти до дитини, обійняти, поцілувати. Спілкування могло проходити тільки у його присутності або в коридорі квартирі, або в тамбурі. Крім того, позивач став налаштовувати п`ятирічну дитини проти матері, внаслідок чого син від неї почав ховатися, не підходити, кричати, щоб вона йшла, агресивно налаштований, що нею фіксувалося на відео. [PERSON] створив обстановку, при якій мати не може побачити свою дитину і в дитячому садку, оскільки відповідач без її згоди перевів дитини в інший дитячий дошкільний заклад і приховує в якій саме. Такі відомості позивача знайшли своє підтвердження, оскільки і на запитання суду про найменування дитячого садка, який відвідує дитина, відповідач відмовився відповідати. [PERSON] позбавлена можливості вільно спілкуватися з дитиною, побачитися, погуляти з нею, у зв`язку з чим неодноразово викликала поліція. За фактом перешкод з боку [PERSON] бачитися та спілкуватися з сином позивач зверталась до Немишлянського ВП ГУ НП України в Харківській ( а.с. 47). Свідок [PERSON] -мати позивача пояснила , що відповідач дійсно перешкоджає дочці бачитися з дитиною, психологічно тисне на сина, налаштовує проти матері, переконав, що нібито мати його кинула і йому вона не потрібна. Так позивачці під час шлюбу він також забороняв бачитися з батьками, подругами. Відповідач не приймає подарунки для дитини і викидає їх, навмисно зводить наклеп на бабусю і дідуся, проявляючи психологічне насильство над дитиною, маніпулює її свідомістю. Неодноразово дочка домовлялася з [PERSON] про відвідання до дитини, але він до призначеного часу уходить з дитиною, як приклад, в парк, а потім повідомляє, що нібито так захотів син. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] - подруга, [PERSON] надали позитивну характеристику позивачці та зазначили, що вона спокійна, сумлінна матір, весь час проводила з дитиною та займалась його вихованням, але після розлучення сина їй не дали забрати та забороняють спілкуватися з дитиною сином. Таке ж ставлення відповідача було до подруг та батьків [PERSON] під час спільного проживання, коли відповідач не дозволяв дружині спілкуватися з ними. На даний час позивач щотижня приїжджає на зустрічі з дитиною, узгоджує їх з відповідачем, а по приїзду [PERSON] змінює свою думку і скасовує зустріч, демонстративно ігнорує мати дитини,навчив сина не брати подарунки від позивача або відразу демонстративно їх викидати. Свідок [PERSON] підтвердила, що до розлучення дитиною займалась виключно мати [PERSON] .На теперішній час іноді дитину зустрічають або з бабусею, або з татом.Позивач не може поспілкуватися з сином та щоб вона не сказала син не реагує, шепоче батькові, а тато за нього відповідає. Складається враження, що дитина боїться говорити з матір`ю, весь час дивиться на батька, не відповідає, заляканий, подарунки від матері не бере, з іншими дітьми на дитячому майданчику проявляє агресію, але ніхто йому зауважень не робить. Коли на вулиці підходить позивач, [PERSON] ходить за дитиною та не діє можливості матері наблизитися до своєї дитини. [PERSON] - тато позивача [PERSON] стверджував, що [PERSON] завжди обмежував права баби та діда бачитися з дитиною, з донькою, а зараз забороняє сину спілкуватися з рідною матір`ю, перешкоджає приймати участь у його вихованні. [PERSON] , як діду, [PERSON] взагалі відмовляє у зустрічі з внуком. Враховуючи вік дитини- шість років, [PERSON] копіює поведінку батька та повторює його дії. Свідок пояснює, що за місцем реєстрації дитини, матері дитини створені всі необхідні умови для життя та виховання, [PERSON] має свою кімнату та все необхідне. Доводи [PERSON] про те, що він нібито кожного тижня телефонує позивачу та запрошує поспілкуватися з дитиною, а [PERSON] не бажає, після чого він надсилає повідомлення Департаменту служб у справах дітей про відмову матері бачитися з дитиною суд вважає хибними та маніпулятивними і направлені на бажання представити позивача як безвідповідальну людину, яка не цікавиться дитиною, не приділяє їй увагу, не проявляє інтересу і не приймає участі у вихованні, хоча їй перешкоджають це здійснювати. До припинення шлюбно-сімейних відносин позивач весь час займалась вихованням дитини, водила на різні розвиваючі гуртки і заняття ( а.с. 73,74), що відповідач не заперечував, а тому не могла змінити за один день ставлення до дитини через подання заяви про розірвання шлюбу, стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини з матір`ю , як це намагається довести відповідач. Показання свідків [PERSON] , [PERSON] про те, що з дитиною завжди виходила на прогулянки мати [PERSON] , а з 2020 дитину зустрічають з батьком не впливає на доведеність будь-яких обставин. Не підтверджує незаінтересованість матері у спілкуванні з дитиною показання [PERSON] , а також [PERSON] про те, що [PERSON] приїжджала до дитини на декілька хвилин, дитина не завжди бажала спілкуватися з нею, ховалася, не хотіла йти з нею та кричала , щоб мати уходила і навіть не телефонувала. Адміністрація КЗ «Дошкільний навчальний заклад ( Ясла-садок) № 429 Харківської міської ради, який раніше відвідував [PERSON] , [INFO] , повідомив листом від 05.05.2020, що протягом відвідування закладу дошкільної освіти [PERSON] зазвичай супроводжувала мама [PERSON] та бабуся [PERSON] . Батьки відвідували дитячі свята, приймали участь у соціальному житті закладу освіти, цікавились розвитком сина. Позитивно характеризуються ( а.с. 27,28). Інформація про відвідування [PERSON] дитячого садку на теперішній час не відома. За відомостями КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» від 07.05.2020 з лікарем-педіатром Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу [PERSON] укладала мати дитини [PERSON] і під час хвороби виклики лікаря педіатра здійснювались за адресою [ADDRESS] .Під час візиту лікаря з дитиною була присутня мати [PERSON] , яка доглядала дитину під час хвороби та виконувала рекомендації щодо лікування. Зазвичай хлопчика до лікаря супроводжувала мати ( а.с. 29). З батьком [PERSON] дитина проживає у трикімнатній квартирі [ADDRESS] , де для нього створені належні матеріально-побутові умови, дитина має спальне місце, місце для занять та зберігання речей.Малолітній за даною адресою мешкає з народження.Відвідує ДНЗ № 429, але на час карантину відвідує приватний дитячий садок ( без назви). В квартирі проживає бабуся [PERSON] - [PERSON] ( а.с. 101-102). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 06.08.2020 мати дитини [PERSON] проживає у чотирикімнатній квартирі [ADDRESS] . Дитині визначена окрема кімната . В квартирі проживає також бабуся та дідусь дитини [PERSON] , [PERSON] . Зареєстрований малолітній [PERSON] , 2015 року народження ( а.с. 100). Батько і мати мають постійне місце роботи , стабільний заробіток, за місцем роботи та місцем проживання характеризуються позитивно ( а.с. 30-31,65). 19.09.2020 орган опіки та піклування виконкому Харківської міської ради надали суду висновок № 459 щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] ( а.с. 98-99). З висновку вбачається, що Департаментом служб у справах дітей встановлено, що батьки дитини матеріально забезпечені, працюють, за місцем роботи характеризуються позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебувають. Батьки піклуються про стан здоров`я дитини, цікавляться розвитком свого сина, створюють умови для отримання дитиною дошкільної освіти . З метою з`ясування емоційного стану малолітнього [PERSON] та його ставлення до обох батьків, за їх згодою, проведено психологічне дослідження дитини психологом. Дослідження проводилось в присутності батька ( мати не з`явилась) методиками МКВ Люшер та проективними тестами «Малюнок родини» та «Малюнок людини). Виявлена мінливість настрою в залежності від реакції людей, які знаходяться поруч, бажання встановлювати дружні контакти з оточуючими. Самооцінка залежить від думок людей, які важливі, тенденція скрити свою невпевненість. Батька малює першим, поруч з батьком себе. Обидві фігури тримаються за руки, на деякій відстані від батька-бабуся. Між бабою та татом малює свою улюблену собаку. Маленька фігура мами біля бабусі, в куточку. Зазначає,що є мама, але «вона пішла від мене, сказала що їй тут погано, але тут дуже добре, де ми всі живемо. Я не дуже зараз люблю розмовляти з мамою, адже вона мене кинула». Такі дослідження, як вказує психолог, свідчать про задовільний стан дитини, проявів невротизації та тривожності не виявлено на момент дослідження. Відзначається близький контакт з батьком. Під час спілкування з мамою можуть відзначатися реакції протесту (а.с. 103). Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 17.03.2021 № 153 встановлено порядок участі [PERSON] у вихованні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , визначивши час щонеділі з 12:00 до 16:00, щовівторка та щочетверга з 18:00 до 20:00.Усі зустрічі за згодою дитини. Попереджено батька [PERSON] , що перешкоджаючи зустрічам [PERSON] з малолітнім сином [PERSON] , 2015 року народження, він порушує права дитини та матері. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] двічі звертався до органу опіки та піклування із заявами про те, що мати дитини не виконує рішення та не з`являється на зустрічі. Разом з тим, судом встановлено, що така інформація не відповідає дійсності.Так, позивач домовилась про зустріч в парку, на яку [PERSON] з дитиною не з`явився, а телефоном повідомив, що він знаходиться дома. Коли позивач поверталась, то побачила по ходу руху [PERSON] з дитиною, які побачивши позивача стали тікати, посміювались над нею, сіли в автомобіль та поїхали. Відповідач не оспорював ці обставини, але для створення негативного відношення позивача до своїх батьківських обов`язків, подав заяву до органу опіки та піклування про нібито порушення [PERSON] встановленого графіку. Такою поведінкою батько тим самим принижує гідність матері в очах сина, який в силу свого віку не може реально оцінити ситуацію та її наслідки. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою та десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, суди мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), які стосуються застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», рішення від 11липня 2017 року у справі «М. С. проти України»). Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі й на рівне виховання батьками. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. За вимогами статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18). Визначаючи місце проживання дитини , розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращими інтересами дитини. Вивчивши матеріали справи, надаючи належну оцінку усім обставинам справи, а саме: добросовісне виконання як матір`ю, так і батьком дитини батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з одним із сторін, суд враховуючи інтереси дитини,які переважають над інтересами батьків, приймаючи до уваги тривалість проживання малолітнього дитини [PERSON] в квартирі батька з народження, де для нього звичні умови, спокійне та стійке середовище, погоджуючись з висновком органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини разом із батьком, суд приходить до висновку про визначення місця проживання з батьком, приймаючи до уваги, що на даний час саме батько користується у малолітнього сина повагою та авторитетом, а під час спілкування з мамою можуть відзначатися реакції протесту. При цьому суд зазначено, що питання про розлучення матері та дитини не вирішується оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не може бути обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини. Більше того, виходячи з положень статей 157, 181 СК України, той з батьків, хто проживає окремо, зобов`язаний так само брати учать у вихованні та утриманні дитини, як і той, хто проживає з дітьми, останній до того ж не має права перешкоджати у такому спілкуванні. А отже, при визначенні місця проживання дитини з батьком мати не позбавляється можливості спілкування з дитиною та приймати участь у її вихованні та утриманні. У разі зміни обставин у відносинах сторін спору, в першу чергу, відносин між батьками, а також встановлення можливості їхнього спільного спілкування та проведення часу з дитиною, визначене у цій справі місце проживання дитини може бути змінено як за згодою батьків, так і в судовому порядку. Виходячи з вимог ст. ст.180, 181 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтями 182, 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом з урахуванням: стану здоров`я та матеріального становища дитини і платника аліментів; наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментного платежу суд враховую, що [PERSON] працює, отримує дохід, не має зобов`язань щодо сплати аліментів на утримання інших дітей або непрацездатних членів сім`ї. Виходячи із стану здоров`я та матеріального становища дитини та відповідача за зустрічним позовом, суд вважає за можливе стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Відповідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. За вимогами ч. 6 ст. 141 ЦПК України , якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли. Приймаючи до уваги, що позивач за зустрічним позовом звільнений від сплати судового збору на користь держави, передбачений пп.1п.1 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" в сумі 840 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. За правилами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного і

Outcome: approved