Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту батьківства, в якій просить суд встановити факт, що заявник є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Заява мотивована тим, що [PERSON] отримав у спадщину від свого батька [PERSON] частину квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що його батько, [PERSON] , помер [INFO] , факт батьківства можливо підтвердити тільки в судовому порядку, оскільки в записі в свідоцтві про народження батько записаний згідно з ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, зі слів матері, вказано прізвище матері, а ім`я по-батькові - батькове. Встановлення зазначеного факту заявнику необхідно для зменшення податкового обтяження на отриману спадщину. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року вказану заяву залишено без руху та надано заявнику час на усунення недоліків. Заявником подано доповнення до заяви про встановлення батьківства згідно з ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2021 року у справі № 754/15179/21. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 листопада 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 06 грудня 2021 року. У судовому засіданні 06.12.2021 заявник [PERSON] та його представник підтримали заяву про встановлення факту батьківства та просили суд її задовольнити, а також долучили оригінал витягу № 00032576922 від 14.09.2021. Заінтересована особа у судовому засіданні підтримала заяву про встановлення факту батьківства та просила суд про її задоволення. Заслухавши пояснення заявника, його представника та заінтересованої особи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, визнавши зібрані у справі докази достатніми для вирішення справи, судом встановлено таке. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Ватутінського районного управління юстиції у м. Києві від 05.07.2001 батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00032576922 від 14.09.2021 вбачається, що відомості про батька [PERSON] зазначено за вказівкою матері на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, а саме вказано [PERSON] . В матеріалах справи міститься свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , актовий запис № 616, видане Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15.06.2021 серії [NUMBER] . [PERSON] заповів належну йому частину квартири [ADDRESS] [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 05.12.2020, зареєстрованого державним нотаріусом Литвин І.В. за номером № 2-1390 та № 2-1391. Свідок [PERSON] надала показання, що є двоюрідною сестрою заявника, її мати та [PERSON] були рідними братом та сестрою. Її дядько [PERSON] сказав їй, що [PERSON] є його сином, коли заявнику було 6 років, до 6 років приховував, що в нього є син. Свідок зазначила, що [PERSON] дуже любив сина, піклувався про нього, але разом з ним не проживав. [PERSON] мав рідну доньку, яка померла 4 роки тому, а також у його дружини була донька від попереднього шлюбу. На момент смерті [PERSON] був вдівцем. Свідок [PERSON] є матір`ю заявника, надала показання, що батьком [PERSON] є [PERSON] . Реєструвала дитину сама, їй порадили записати в свідоцтві про народження прізвище батька дитини " [PERSON] ". На момент народження сина [PERSON] був одружений. Свідок також надала показання, що з [PERSON] в шлюбі не перебувала та разом ніколи не проживали, але він часто приходив до сина, приносив подарунки, їздив з сином на відпочинок, давав гроші, приймав участь в житті сина. У [PERSON] була донька, але вона померла, дітей у неї не було, заміжня не була. Свідок зазначила, що друга частина квартири за заповітом належить доньці дружини померлого. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. При цьому визначений у частини першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним. Згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Суд зазначає, що відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. При цьому наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт батьківства. Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц. Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, заява про встановлення юридичного факту батьківства померлого [PERSON] відносно [PERSON] підлягає вирішенню за правилами цивільного судочинства в окремому провадженні. Згідно з положеннями статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. За приписами статті 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Відповідно до частини третьої статті 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. На підставі абзацу першого частини першої статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно з п. 7, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Суд встановив, що внаслідок смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , відповідно до положень ст. 130 СК України встановлення факту його батьківства відносно заявника, можливе за рішенням суду на підставі заяви у даному випадку дитини - [PERSON] , який досяг повноліття, враховуючи, що запис про батька дитини вчинено за заявою [PERSON] згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. З матеріалів справи, з показань свідків, фотографій, долучених до справи вбачається, що померлий [PERSON] визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , підтримував матеріально та доглядав за сином. Таким чином, судом встановлено, що за життя померлий визнавав своє батьківство щодо [PERSON] , вважав його своїм рідним сином та виховував його, тому суд вважає підтвердженим факт батьківства [PERSON] щодо сина [PERSON] . Враховуючи викладене, приймаючи до уваги те, що встановлення факту батьківства має для заявника юридичне значення та підтверджується наявними у справі доказами у їх сукупності, суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту батьківства [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , щодо до його сина - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved