Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

Позивач - орган опіки та піклування Радомишльської районної державної адміністрації в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позовних вимог позивачі вказали, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] . 17.09.2018 р. до Радомишльського ВП Коростишівського ВП надійшло повідомлення від [PERSON] щодо протиправних дій [PERSON] по відношенню до їх спільної дочки [PERSON] , за даним фактом Радомишльським ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області відкрито кримінальне провадження за ч. 3 ст. 153 КК України. Відповідно до наказу № 28 від 17.09.2018 службою у справах дітей Радомишльської районної державної адміністрації [PERSON] було взято на облік, як дитину, яка постраждала від жорстокого поводження. На підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 453 від 17.09.2018 у зв`язку з загрозою життю та здоров`ю дитини відібрано малолітню [PERSON] у батьків - [PERSON] та [PERSON] 17.09.2018 р. з відповідачем [PERSON] була проведена роз`яснювальна робота працівником служби у справах дітей Радомишльської РДА щодо відповідальності за недотриманням прав неповнолітніх та попереджено про відповідальність за ухилення від виконання батьківськх обов`язків. Відповідно до характеристики Верлоцького старостинського округу Радомишльського району [PERSON] схильна до вживання алкогольних напоїв, що впливає на дитину. [PERSON] характеризується з ненайкращої сторони, вживає алкогольні напої, конфліктує з дружиною, мало приділяє уваги вихованню дочки. З 2017 року родина [PERSON] перебуває на обліку сімей, що опинились в складних життєвих обставинах - батьки схильні до вживання алкогольних напоїв. Враховуючи те, що відповідачі дитиною не цікавляться, вихованням та захистом її прав та інтересів не займаються, виконувати свої батьківські обов`язки наміру не мають, як і не виконували їх упродовж останнього часу, а тому змушені звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 28.09.2018 р. відкрито провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 24.04.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні - 08.08.2019 р. представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, суду показала, що відповідачі вихованням дітей не займаються. Вказала, що відносно [PERSON] на даний час розглядається кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого 153,156 КК України щодо розпустних дій відносно дитини. Мати - [PERSON] вихованням дитини не займається, дитину не відвідує, її життям не цікавиться. [PERSON] проживає в сім`ї дядька та останній здійснює її повне утримання. В подальшому позивач свого представника не направили, до суду подали заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач - [PERSON] в судовому засіданні, 08.08.2019 позовні вимоги не визнала, в їх задоволенні просила відмовити, вказала, що належним чином виконує батьківські обов`язки та бажає щоб дитина залишилась проживати разом з нею. В подальшому в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення рекомендованих листів з повідомленням, розміщенням оголошенням на офіційному вебпорталі судової влади, заяв про відкладення розгляду справи не надходило, відзив відносно позовних вимог, а також інших заяв та клопотань не подавала. Відповідач - [PERSON] в підготовчому засіданні 24.09.2019 позовні вимоги не визнав, в їх задоволенні просив відмовити. В матеріалах справи міститься заява [PERSON] , від 23.05.2019, відповідно до якої останній позовні вимоги не визнає, бажання перебувати в судових засіданнях не має. В подальшому останній повідомлявсь про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток відповідно до ч.7 ст. 130 ЦПК України. Інших клопотань, письмових пояснень до суду не подавав. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, а тому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенню ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, відповідачів, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов до наступного висновку. Батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] є батько - [PERSON] та мати [PERSON] , і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] ( а.с.6). З довідки № 140 від 25.05.2018 КП «Радомишльської загальноосвітньої санаторної школи -інтернат І-ІІІ ступенів» Житомирської обласної ради вбачається, що [PERSON] , [INFO] навчалась, оздоровлювалась та проходила курс медичної реабілітації в даному закладі з 01.09.2017 по 25.05.2018 ( а.с.12). З рішення № 43 від 30.01.2017 р. виконавчого комітету Верлоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області вбачається, що сім`ю [PERSON] , на утриманні якого знаходиться одна малолітня дитина [PERSON] поставлено на облік сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах - батьки схильні до вживання алкогольних напоїв ( а.с.17). З повідомлення Радомишльського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області від 17.09.2018 № 4260/218/02-18 вбачається, що Радомишльським ВП відкрито кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 153 КК України, щодо вчинення протиправних дій по відношенню до малолітньої [PERSON] - [PERSON] . Службою у справах дітей Радомишльської РДА, відповідно до наказу № 28 від 17.09.2018 р. малолітню [PERSON] , 17.03.2010 було поставлено на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах, як таку, що постраждала внаслідок жорстокого поводження ( а.с.14). Відповідно до розпорядження № 453 від 17.09.2018 р. Радомишльської РДА, з метою захисту прав та інтересів дитини, яка перебуває на обліку служби у справах дітей, як така, що зазнала жорстокого поводження та у зв`язку з загрозою її життю та здоров`ю відібрано у батьків - [PERSON] та [PERSON] малолітню дитину - [PERSON] ( а.с.19). [PERSON] тимчасово влаштована до сім`ї дядька [PERSON] , відповідно до наказу № 69 від 18.09.2018 служби у справах дітей Радомишльської РДА. З характеристики від 17.09.2018 та від 18.09.2018 Верлоцького старостинського округу Радомишльської міської ради [PERSON] характеризується посередньо, вживає спиртні напої, конфліктує з дружиною, мало приділяє уваги своїй доньці. [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо, схильна до вживання алкогольних напоїв, внаслідок чого страждає дитина. А з характеристики № 255 від 06.08.2019 Верлоцького старостинського округу вбачається, що [PERSON] характеризується з негативної сторони, інколи зловживає алкогольними напоями, з дитиною контактує рідко ( по телефону), веде аморальний спосіб життя ( а.с.10,11,97). Актами обстеження умов проживання від 17.09.2018 р. та 23.08.2019 р. підтверджено, що за місцем проживання відповідачів за адресою: [ADDRESS] санітарний стан будинку незадовільний, для дитини не створені умови для життя та розвитку, місце для сну поломане, відсутнє місце для приготування уроків, відсутній одяг, засоби гігієни, а також і продукти харчування. З характеристики КУ "Вишевицького ліцею" Радомишльського району Житомирської області від 22.08.2019 на ученицю 4 класу [PERSON] вбачається, що [PERSON] навчається в ліцеї з третього класу, володіє учбовим матеріалом на середньому рівні. За період навчання [PERSON] в ліцеї батьки жодного разу не відвідали навчальний заклад та не цікавились шкільним життям дитини. Протягом року вихованням [PERSON] займалися близькі родичі дядько [PERSON] ( а.с.111). Згідно висновку органу опіки та піклування Радомишльської РДА №02-18/1575 від 18.09.2018 р., останні вважають доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] (а.с.20-21). Вироком Богунського районного суду м. Житомира від 18.11.2019 р., який набрав законної сили, був предметом апеляційного розгляду, [PERSON] засуджено за ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 153 КК України, із застосуванням ч. 1ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років 1 місяць. За вищевказаним вироком, встановлені обставини вчинення умисних злочинів [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] . Відповідно до положень ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом. Відповідно до статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно з ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В даній ситуації суд також звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в право відповідачів на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав малолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дітей (статті 1, 9 Конвенції про права дитини). Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). Досліджуючи питання чи «передбачено втручання у право відповідачів законом» суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167). Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п.2 ч.1) та засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (п.6 ч.1). Тому, для суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідачів має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається. Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідачів «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров`я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист прав і свобод малолітньої дитини [PERSON] , і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8. Визначаючи, чи був захід по втручанню у права відповідачів, «необхідним в демократичному суспільстві», суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти інтереси дитини, є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України). Відповідно до роз`яснень, викладених в пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. На думку суду, врахування обставин, які підпадають під визначення дій особи, як «ухилення від виконання батьківських обов`язків» не вичерпуються наведеним вище переліком і підлягають розширеному тлумаченню залежно від особливостей кожної конкретної ситуації. Відповідач [PERSON] засуджений за ч. 2 ст. 156, ч. 3 ст. 153, ч. 3 ст. 15, ч.3 ст. 153 КК України, із застосуванням ч. 1ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком понад 10 р. за вчинення, починаючи з 2014 р., умисних злочинів щодо малолітньої дочки [PERSON] [INFO] малолітню дитину [PERSON] , у зв`язку з загрозою її життю та здоров`ю було відібрано у батьків та тимчасово влаштовано у сім`ю дядька [PERSON] , який в повному обсязі утримує дитину, відповідач [PERSON] дитиною не цікавиться, її не відвідує. Страх відповідача [PERSON] що заберуть дитину у зв`язку з діями [PERSON] по відношенню до дитини, перевищив її батьківський інстинкт і призвів до нехтування нею інтересів малолітньої дочки і ухилення від обов`язку піклуватися про її здоров`я, фізичний, моральний і духовний розвиток, і створення для дитини явно невідповідної психологічної ситуації в сім`ї, що являла пряму загрозу психічному здоров`ю, при цьому створюючи незадовільні побутові умови проживання. Суд бере до уваги ставлення матері до дитини, її бажання бути з дитиною, але одночасно враховує в сукупності всі дані про особу [PERSON] , яка за місцем проживання характеризується негативно, інколи зловживає алкогольними напоями, веде аморальний спосіб життя. [PERSON] , як і [PERSON] були позбавлені батьківських прав щодо старших дітей. Все це в сукупності дає суду підстави стверджувати, що обов`язки батьків, передбачені ст. 150 СК України щодо піклування про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, ними не виконувалися, а тому наявні підстави для позбавлення батьківських прав, передбачені п.2, 6 ч.1 ст.164 СК України. Судом враховується, що держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння воз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, суд розуміє, що таке розлучення має проводитися лише в крайньому випадку, тому перш ніж вдатися до позбавлення батьківських прав в даній ситуації судом була перевірена можливість застосування менш радикальних заходів. Проте, в правовідносинах, що склались між сторонами, суд не знаходить підстав для попередження відповідачів про необхідність змінити ставлення до виховання дітей і покладення на органи опіки та піклування контролю за виконанням батьківських обов`язків. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідачі мають право у випадку зміни ситуації в сім`ї на поновлення батьківських прав в порядку передбаченому СК (стаття 169). Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідачі [PERSON] та [PERSON] можуть бути позбавлені батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення відповідачів батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню в інтересах малолітньої дитини. Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов`язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на малолітню дочку, в даному випадку суд враховує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає їх в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Також, згідно п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору, а тому відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідачів слід стягнути судовий збір в дохід держави по 1409,60 грн. з кожного. Згідно ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких, суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином перелічені докази, що логічно поєднуються одне з одним, підтверджують характер правовідносин сторін, дають суду всі підстави, що даний позов знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає до задоволення з вищевикладених доводів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved