Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

У липні 2019 року представник [PERSON] - адвокат Горобець С.О. звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 30 червня 2017 року у розмірі 60 000 грн., три проценти річних за період із 30 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року - 3 299 грн 18 коп. та судові витрати. Позов обґрунтовано тим, що 30 червня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого відповідачу надано в борг грошові кошти в розмірі 60000 гривень, з умовою повернення боргу до 30 серпня 2017 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики відповідач написав розписку. У встановлений договором строк [PERSON] борг не повернув і до цього часу ухиляється від повернення коштів. Позивач [PERSON] та його адвокат - Горобець С.О. у судове засідання не з`явились, в матеріалах справи міститься заява від адвоката Горобця С.О. про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. (ч.2 ст. 247 ЦПК України) Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.ст. 280-282 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що за змістом розписки від 30 червня 2017 року, оригінал якої перебуває в матеріалах цивільної справи, [PERSON] отримав у борг безпосередньо від громадянина [PERSON] грошові кошти в розмірі 60 000 грн, які зобов`язався повернути [PERSON] до 30 серпня 2017 року (а.с. 10). Станом на 6 листопада 2019 року грошові кошти [PERSON] відповідно до договору позики від 30 червня 2017 року [PERSON] не повернуті, про що свідчить перебування оригіналу розписки в позивача. Заборгованість [PERSON] за договором позики від 30 червня 2017 року становить 60 000 грн, а три проценти річних від оспорюваної суми за період із 30 серпня 2017 року по 30 червня 2019 року - 3 299 грн 18 коп. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд виходить із того, що наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про неповернення боргу відповідачем. Оскільки позивач виконав свої обов`язки за договором позики від 30 червня 2017 року перед відповідачем, надав відповідачу в борг 60 000,00 грн, а відповідач взяті за договором обов`язки не виконав, борг не повернув, то суд робить висновок про задоволення позову та стягнення цих коштів у судовому порядку. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з повним задоволенням позовних вимог з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 768 грн 40 коп.

Outcome: approved