Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] кошти в розмірі понесених витрат в сумі 10480,59 грн.; витрати за послуги аварійного комісара в розмірі 601,00 грн.; судовий збір в розмірі 214,60 грн.; витрати за юридичні послуги в сумі 1000,00 грн., загалом - 12296,19 грн., посилаючись на те, що 03 грудня 2010 року, близько 04 години 20 хвилин, на проспекті Лісному, в м. Києві, з вини відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER], була скоєна дорожньо-транспортна пригода, в наслідок якої було пошкоджено транспортний засіб автомобіль «Форд Скорпіо», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № ВЕ/4804587 від 17.09.2010р., укладеним із страховою компанією ЗАТ СК «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», який діяв на час пригоди. Виконуючи свої зобов'язання, передбачені п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач здійснив регламентну виплату потерпілому в розмірі 10480,59 грн., тому просив вказану суму в порядку регресу стягнути з відповідача, судові витрати, пов'язані з розглядом даної справи, також просив покласти на відповідача. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У судовому засіданні відповідач, представник відповідача позовні вимоги не визнали в повному обсязі, звернувшись до суду з заявою про передачу у власність відповідачу транспортний засіб «Форд Скорпіо», надавши пояснення, просили в задоволенні позовних вимог відмовити повністю, зазначивши, що підстави стягнення витрат за юридичні послуги відсутні. Суд, заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 03 грудня 2010 року, близько 04 години 20 хвилин, на проспекті Лісному, в м. Києві, з вини [PERSON], який керував автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номерний знак [NUMBER], було пошкоджено автомобіль «Форд Скорпіо», реєстраційний номерний знак [NUMBER], під керуванням [PERSON]. Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 23 грудня 2010 року [PERSON] визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 ч. 1 КУпАП та притягнутий до адміністративної відповідальності (а.с. 15). Згідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] у скоєній дорожньо-транспортній пригоді є доведеною та сторонами не оспорюється. Верховний Суд України в листі від 19.07.2011р. «Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» зазначає, що регрес виникає на підставі закону. Наприклад, право регресної вимоги встановлено для страховика за договорами обов'язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів до особи, яка заподіяла шкоду, у разі, коли ця шкода заподіяна життю та здоров'ю умисно, а також внаслідок вчинення ДТП у стані алкогольного або наркотичного сп'яніння тощо. Верховний Суд України також вказує, що розглядаючи такі справи, суди мають встановлювати не лише факти здійснення виплати страхового відшкодування, але й те, чи була застрахована цивільно-правова відповідальність осіб, винних у заподіянні збитків, до яких заявлено позов та в якому розмірі. Як було встановлено судом, поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди був відсутній. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеному зі страховиком Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», що підтверджується полісом ВЕ/4804587 від 17.09.2010р., строком дії з 18.09.2010 року по 17.09.2011 року (а.с. 14). Судом встановлено, що для визначення розміру матеріального збитку, відповідно до положень ст. 40 Закону, позивач звернувся до аварійного комісара, який на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої МЮУ та ФДМУ № 5151 від 02 червня 2007 року склав Звіт, розрахувавши вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу в розмірі 10 480 грн. 59 коп. (а.с. 21). Відповідно ст.ст. 58, 59 ЦПК України визначено поняття належності та допустимості доказів в цивільній справі. Оцінюючи в сукупності всі зібрані у справі докази, з урахуванням правил встановлених ст. 212 ЦПК України, суд вважає, що звіт про оцінку колісного транспортного засобу №9 від 14.02.2011 року з визначення розміру матеріального збитку, завданого страхувальнику транспортного засобу в розмірі 10480,59 грн. не суперечить дійсним обставинам справи та є належним та допустимим доказом у даній справі. За клопотанням відповідача ухвалою суду було призначено судово-автотоварознавчу експертизу, висновком якої встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу внаслідок отриманих пошкоджень при дорожньо-транспортної пригоді складає 29358,15 грн., оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 34582,03 грн., що перевищує його ринкову вартість, яка становила на час пригоди 29358, 15 грн. (а.с. 99-103). Суд вважає, що зазначений висновок експерта не суперечить дійсним обставинам справи, є належним та допустимим доказом у даній справі, не суперечить розміру завданого матеріального збитку, визначеному вищезазначеним звітом, тому підтверджує співмірність вартості завданого збитку, який є предметом позову. Судом встановлено, що згідно платіжного доручення №1383 від 04 квітня 2011 року сума страхового відшкодування згідно наказу №850 від 01.04.2011р. в розмірі 10480,59 грн. за заявою потерпілої особи була перерахована на його рахунок (а.с. 31). Відповідно до положень п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Порядок виплати страхового відшкодування регулюються ст. ст. 22, 29, 30, 37 цього Закону. Згідно положень п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб. Відповідно до положень ст. 29 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП чи до місця здійснення ремонту на території України. Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивачем було проведено регламентну виплату згідно норм чинного законодавства за водія транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність та з вини якого стався страховий випадок. Частиною 1 статті 1191 ЦК України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування , якщо інший розмір не встановлений Законом. Право МТСБУ звернення з регресним позовом до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП який не застрахував свою цивільно - правову відповідальність після сплати страхового відшкодування встановлене також п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Отже, судом встановлено, що позивач набув право регресної вимоги до відповідача на суму в розмірі 10480,59 грн. Позивачем заявлена вимога про стягнення з відповідача на користь позивача суми витрат за послуги аварійного комісара та надана копія платіжного доручення № 1438 від 05 квітня 2011 року на суму 601,00 грн. разом з актом виконаних робіт, оскільки зазначені витрати позивача передбачені безпосередньо Законом, суд приходить до висновку про їх задоволення у повному обсязі. Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.ст. 1187, 1188 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 3 ст. 20 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Згідно з ч. 2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Заява відповідача про передачу у його власність транспортного засобу «Форд Скорпіо», реєстраційний номерний знак [NUMBER], з посиланням на п. 14 ПОСТАНОВИ ПЛЕНУМУ ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ від 01.03.2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", є необґрунтованою, безпідставною, тому не підлягає задоволенню. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини, крім випадків, передбачених ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Оскільки, судом було встановлено, що дії [PERSON] були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок, є вина зазначеної особи, та заподіяна шкода, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки на підтвердження витрат за юридичні послуги, пов'язаних з оплатою надання правової допомоги, позивачем наданий контракт про надання правової допомоги, документ, що свідчить про їх оплату, оформлений у встановленому законом порядку, а саме платіжне доручення №4727 від 27 листопада 2012 р. на суму 1000,00 грн., які були фактично сплачені позивачем, витрати на правову допомогу підтверджені документально, доведена їх співмірність з ціною позову, понесені та документально підтверджені судові витрати присуджуються з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved