Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-22 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності та визначення частки померлого у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В своєму позові [PERSON] посилався на те, що 09.02.2017 року помер батько позивача. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з частки домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. [PERSON] (до перейменування Ласточкіна), 4 у місті Дніпрі. Оскільки померлий [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Вказане майно зареєстроване за відповідачем, оригінали правовстановлювальних документів не надає, а тому [PERSON] позбавлений можливості реалізувати своє право спадкоємця першої черги і отримати свідоцтво про право власності в порядку спадкування за законом. Також позивач зазначив, що витрати на поховання поніс позивач. 01.07.2017 року [PERSON] звернувся до Першої ДДНК із заявою про прийняття спадщини. 20 лютого 2018 року нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії через ненадання нотаріусу оригіналів правовстановлювальних документів на спадкове майно, а надано лише копію свідоцтва про право власності на зазначене домоволодіння, в якому єдиним власником зазначено [PERSON] Тому просив суд визначити, що частка померлого в праві спільної сумісної власності становить ? та визнати за позивачем право власності на ? частку майна [PERSON], який помер 09.02.2017 року. Судові витрати у справі в розмірі 704,8 грн. стягнути з відповідача на користь [PERSON] У судове засідання зявився представник позивача адвокат [PERSON] у судове засідання надав заяву, у якій просив розглянути справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечував (а.с. 48). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час і дату судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора свого представника у судове засідання не направила, надала суду заяву про розгляд справи без її представника, просила ухвалити рішення згідно чинного законодавства (а.с. 47). Зважаючи на ці обставини, суд керується ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою\~статті 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені\~Цивільним процесуальним кодексом України, є обов'язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК,\~стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об'єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст.ст.\~280,\~281,282 ЦПК України\~ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, судом встановлено наступні обставини та визначені відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с. 17). 09 лютого 2017 року в с. Безруки Дергачівського району Харківської області, помер батько позивача - [PERSON], про що в книзі реєстрації смерті 10.02.2017р. був зроблений відповідний актовий запис про смерть № 7, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія І-ВЛ № 578123 (а.с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями є дружина померлого [PERSON], [INFO], та його син [PERSON], 06.05.1957р.н. 01.07.2017р. до Першої дніпровської нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті спадкодавця - [PERSON], який помер 09 лютого 2017 року, звернувся [PERSON] (а.с. 18). Вказана обставина підтверджується спадковою справою, копію якої надано Першою дніпровською нотаріальною конторою, яка наявна в матеріалах справи. 20 лютого 2018 року державним нотаріусом [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 31), а саме відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння № 4, розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Ласточкіна, після смерті його батька [PERSON]. Державний нотаріус мотивував відмову вчинити нотаріальну дію тим, що заявником не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно, в якому власником був би вказаний померлий [PERSON], а надано лише копію свідоцтва про право приватної власності на зазначене домоволодіння, в якому єдиним власником зазначено [PERSON]. Згідно відповіді КП ДМ БТІ від 30.08.17р. № 11594 та Свідоцтва про право власності на домоволодіння від 28.08.1992р., виданого Жовтневим РКГ на підставі рішення виконкому Жовтневої районної ради народних депутатів № 1411 від 20.12.1991р., зареєстрованого в КП «ДМБТІ» ДОР та записаного в реєстраційну книгу № 556 за реєстровим № 6, відповідачеві на праві власності належить 1/2 частина домоволодіння № 4 за адресою: м. Дніпро, вул. Ласточкіна ([PERSON]), 4. Згідно запису у вищезазначеному Свідоцтві від 28.08.1992р. 1/2 частина домоволодіння № 4 по вул. Ласточкіна ([PERSON]) у м. Дніпро була придбана на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1979р. Договір купівлі-продажу від 02.08.1979р., нотаріально посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 5-1084 (а.с. 25 26). Відповідно до положень вищезазначеного договору [PERSON] придбаний жилий глиновальковий будинок, жилою площею 27,3 кв.м. з сараєм, що знаходяться у м. Дніпропетровську (нині м. Дніпро), вул. Ласточкіна (нині [PERSON]), 4, та розташовані на земельній ділянці розміром 600 квадратних метрів. Також є відмітка, що на цій земельній ділянці самовільно збудований гр. [PERSON] жилий будинок Б-1. [PERSON] і [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому у Відділі РАГС Кіровського району м. Дніпропетровська 11 січня 1972 року, про що свідчить штамп с записом у паспорті померлого [PERSON] (а.с. 15 зв.). Правовідносини, що виникли між сторонами врегульовані нормами Цивільного кодексу України а також Кодексом про шлюб та сімю, оскільки правовідносини між подружжям виникли у 1979 році на момент чинності вказаного нормативного акту. Відповідно до\~ст.\~22\~КпШС майно,\~нажите подружжям\~за час\~шлюбу,\~є його\~спільною сумісною\~власністю.\~Кожен з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно положень ч. 1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, суд приходить до висновку, що частка у праві спільної власності подружжя [PERSON], який помер 09 лютого 2017 року становила ? частину, а враховуючи, що [PERSON] належить ? частина домоволодіння № 4 по вул. Ласточкіна (нині [PERSON]) у місті Дніпрі, то частка власності [PERSON] фактично становить ? частину домоволодіння по вул. Ласточкіна (нині [PERSON]) у м. Дніпрі. Відповідно і право власності [PERSON] на земельну ділянку, площею 600 кв.м., яка розташована на вул. Ласточкіна (нині [PERSON]), 4 у м. Дніпрі складає 1/4 частину. Згідно з інформацією, наданою Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 29-4-0.38-167/107-18 від 07.02.2018, за [PERSON] на підставі рішення виконкому міської ради від 20.11.1997 року зареєстроване право приватної власності на земельну ділянку, площею 0,0525 га, яка розташована за адресою: м. Дніпро, вул. Миколи Гнатюка, 4. Згідно з ст. ст.\~1216\~-\~1218\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається\~внаслідок смерті\~особи або\~оголошення її\~померлою. Відповідно до ст. 1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього\~Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ч. 2 ст.1226 ЦК України субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності \~до її визначення та виділу в натурі. Стаття 1258\~ЦК\~України\~встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно з\~ст. 1261 ЦК\~України,\~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. В силу ч. 1 ст.\~;an=844374">1268, ч. 1,;an=843036">5\~ст.\~1273 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відповідно до ст. 1296\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до ч. 5 ст. 1268\~ЦК України незалежно\~від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та визнання за позивачем права на частку у спадщині, яка відкрилась після смерті його батька [PERSON], який помер 09 лютого 2017 року, спадкоємцями першої черги після смерті якого є сторони [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, та враховуючи, що позовні вимоги задоволені, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений ним судовий збір у розмірі 704,8 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved