Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності на 1/4 житлового будинку за адресою:\~ [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Позовні вимоги вмотивовані тим, що він проживає та є власником 3/4 вказаного житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 02.02.2015 р. приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П., після померлого [INFO] батька [PERSON] . Батько позивача набув право власності на вищезазначений житловий будинок на підставі трьох свідоцтв про право на спадщину за законом. Інші ј частина будинку належала [PERSON] , яка померла [INFO] , спадщину після якої ніхто не прийняв. Батько позивача [PERSON] з 1993 року добросовісно заволодів чужим майном, тобто 1/4 частиною будинку і протягом 22 років безперервно нею володів. Відповідач надав відзив, в якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на невірний спосіб захисту, обраний позивачем. Представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце проведення розгляду справи був повідомлений належним чином та завчасно. З наданих доказів встановлено: Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 22.02.2005 р. приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Жихар Н.П. (а.с.7), спадкоємцем майна [PERSON] , 1957 р.н., який помер [INFO] є його син [PERSON] , [INFO] .. Спадщина складається з ѕ частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому: ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Лисичанською державною нотаріальною конторою 11.01.1993 року за № 1-185; - ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Лисичанської державною нотаріальною конторою 12.05.1993 за № 2-2905; ј частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Лисичанською державною нотаріальною конторою 11.01.1993 р. за № 1-185 на ім`я матері спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкоємцем якої був [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав. Із свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28.04.2014 р. (а.с.10), що [PERSON] помер [INFO] . З довідки від 22.05.2019 р. (а.с.11) встановлено, що [PERSON] з 1993 року по [INFO] (дата смерті) проживав за адресою: [ADDRESS] . З інформаційної довідки ЛКП «БТІ» від 23.05.2019 р. № 459 (а.с.12), що згідно даних Лисичанського комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» станом на 01.01.2013 р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] зареєстровано: Ѕ частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 11.01.1993 р за № 1-185 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.05.1993 р. за № 1-2905; ј частина за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.1993 р. № 1-185; ј частина зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 10.09.1968 р. Згідно ст.\~328\~ЦК України - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.\~344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 р. № 5 при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). З урахуванням встановлених у судовому засіданні конкретних обставин вбачається, що з 1993 року батько позивача проживав в житловому будинку, власником якого був він (1/2), його мати [PERSON] (1/4) та [PERSON] (1/4). Після смерті своєї матері [PERSON] , батько позивача [PERSON] , прийняв спадщину (за правилами ЦК УРСР), так як був зареєстрований разом з нею. Тобто з 2000 р. батько позивача відкрито та добросовісно володів цілим будинком, у тому числі й часткою, яка зареєстрована за [PERSON] , яка померла у 1992 році, після смерті якої, ніхто не звертався з заявами про прийняття спадщини у шестимісячний строк з дня її смерті, а відповідно до положень ЦК УРСР, ця спадщина перейшла до держави. Водночас Лисичанська міська рада ні яким чином не заявляла претензій на цю частину житлового будинку, тоді як батько позивача відкрито 14 років володів цілим житловим будинком. Позивач є єдиним спадкоємцем померлого [PERSON] , а тому має право приєднати до часу свого володіння житловим будинком час, який цим будинком володів його батько. Таким чином, позивач має право вимагати визнання за ним права власності за набувальною давністю в порядку, передбаченому ст.\~344\~ЦК України на 1/ 4 частину даного будинку. Позивачем обрано саме такий спосіб захисту своїх прав, як визнання за ним права власності на вказану частку майна за набувальною давністю. Враховуючи, що саме позивачу належить право вибору способу захисту, то суд погоджується з позивачем у тому, що право власності за ним на дане нерухоме майно може бути визнано в порядку набувальної давності, а не в порядку доведення своїх спадкових прав щодо вказаного майна як спадкового. Таким чином позов обґрунтований, та підлягає задоволенню.

Outcome: approved