Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-06 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та заінтересованих осіб: Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просить встановити факт постійного проживання із її бабою [PERSON] на час відкриття спадщини, яка померла [INFO] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її баба [PERSON] , яка за життя склала заповіт, та заповіла їй усе своє майно в тому числі земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею, 0.31 га, яка знаходиться на території с. Голинь Калуського району. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, заявниця звернулася з відповідною заявою до нотаріальної контори. Проте нотаріус відмовив у видачі свідоцтва, у зв`язку з пропуском строку прийняття спадщини, їй рекомендовано звернутися до суду. Встановлення факту постійного проживання має для заявника юридичне значення, оскільки надасть змогу реалізувати її право на оформлення спадщини після смерті баби у встановленому законом порядку. Заявниця [PERSON] у судове засідання не з`явився, у своїй письмові заяві просить справу розглядати у його відсутності, заяву задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, у своїй письмові заяві просить справу розглядати у його відсутності, із заявою згідний. Заяви та клопотання заявника та заінтересованих осіб, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 29.11.2021 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом заявника та заінтересованої особи. 30.11.2021 року від заявника до суду поступила заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутності, заяву задовольнити. 30.11.2021 року від заінтересованої особи до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати у його відсутності, із заявою згідний. Фактичні обставини, встановлені судом: [INFO] померла [PERSON] що підтверджується світлокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданою 23.08.2019 року Калуським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області (а.с.15). На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт, згідно якого заповіла усе своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось із чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право заповіла заявниці [PERSON] . Заповіт посвідчений 25.10.2000 секретарем Голинської сільської ради Калуського району Грандюк Н.Д., зареєстровано в реєстрі за №145 (а.с.8). Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Калуського районного нотаріального округу від 26.10.2021 №658/02-14 року заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку із пропущенням строку прийняття спадщини (а.с.5). Про факт того, що заявниця [PERSON] проживала разом із бабою [PERSON] свідчить Акт №141 від 04.11.2021, складений депутатом Калуської міської ради зі слів сусідів [PERSON] , та [PERSON] , про те, що [PERSON] фактично постійно спільно проживала та вела спільно господарство на час смерті зі своєю бабусею [PERSON] , яка померла [INFO] [PERSON] доглядала до смерті свою бабусю [PERSON] та поховала її (а.с.13). Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини заявника разом з його померлою бабою має для неї юридичне значення, оскільки вона зможе реалізувати своє право на прийняття та оформлення спадщини за заповітом після її смерті. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, надані заявником на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги відсутність заперечень зі сторін заінтересованої особи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Для заявника встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати йому право на прийняття спадщини, як спадкоємця у встановленому законом порядку. Тобто, фактично метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , яка на випадок своєї смерті склала заповіт та заповіла своїй онуці [PERSON] усе своє майно, що буде їй належати на день смерті, де б воно не знаходилось із чого б не складалось, а також все те, на що за законом буде мати право. Після смерті заявниця мала намір успадкувати майно, та зверталася до нотаріуса із відповідною заявою, однак їй нотаріус відмовив, з причини пропуску строку прийняття спадщини. [PERSON] рекомендовано звернутися до суду за поновленням додаткового строку. Заявниця зареєстрована за іншим місцем проживання, про те постійно проживала із спадкодавцем та вела спільне господарство. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1220 та ч.1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Як визначено в до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Однак в даному випадку для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як визначено в п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Таким чином, встановлення факту проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем породжує для заявника юридичні наслідки, він зможе оформити свої спадкові права. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням підвідомчого суду спору про право та чинним законодавством не передбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення. Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази. Як вбачається з наданих суду документів, на час відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] постійно проживали разом. Таким чином, в ході судового розгляду факт, що має юридичне значення, а саме той факт що заявниця, як того вимагає положення ч. 3 ст.1268 ЦК України, проживала постійно зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що заявниця немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу першому реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті останнього у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 15, 29, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, ЦК України, ст.ст. 2, 13, 76-81, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, ст.ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV, пп. 4.10 п. 4 глава 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та

Outcome: approved