Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2007 року і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через різні погляди на життя, характери, дружина рідко буває вдома, не проводить часу з дітьми, веде себе агресивно. Зазначив, що їхня сім'я остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого та доповнив, що з червня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, до того часу з літа 2013 року дружина часто не ночувала вдома, в зв'язку з чим з'являлася недовіра, виникали сварки. Відмітив, що втратив до дружини хороші почуття. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просить позов задовольнити. Представник відповідача проти розірвання шлюбу не заперечив, однак відмітив, що [PERSON] не згідна із мотивами, якими позивач обґрунтовує свій позов, просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 27.04.2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 730 (а.с.4), від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5, 6). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з червня 2014 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. Окрім цього, вони до вказаного часу кілька разів припиняли подружні відносини на довгий час, разом не проживали та не спілкувалися. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved