Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділ та визнання права власності на частину будинку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, 10.08.1996 року вона з відповідачем уклала шлюб, який 16.07.2007 року розірваний. 27.02.2009 року сторони вдруге уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Під час перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, в результаті спільних зусиль ними було придбано спільне майно, а саме 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] , який зареєстрований за відповідаем. Таким чином, даний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін, оскільки придбаний ними у період шлюбу. Між ними не досягнуто згоди у здійсненні поділу майна, яке є спільною власністю подружжя. На підставі викладеного, просить виділити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину від 9/20 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 09.10.2019 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , Маріупольської міської ради про розділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділ та визнання права власності на частину будинку, визнання права власності на частину земельної ділянки. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 25.11.2019 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , Маріупольської міської ради про визнання права власності на частину земельної ділянки. Ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20. 12.2019 року призначено до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , Маріупольської міської ради про розділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя, виділ та визнання права власності на частину будинку. Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності , позовні вимоги підтримала та провила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Представник відповідача Маріупольської міської ради в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 10.08.1996 року по 16.07.2007 року. Сторони перебували вдруге у зареєстрованому шлюбі з 27 лютого 2009 року, який розірвано рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 23 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 22 січня 2020 року. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження. Згідно договору купівлі-продажу від 03.03.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Чичековою О.А., [PERSON] придбав у [PERSON] 9/20 частин житлового будинку [ADDRESS] . Право власності зареєстроване 03.03.2004 року в Маріупольському бюро технічної інветаризацї. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбані сторонами під час шлюбу 9/20 частини житлового будинку [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Відтак, виходячи з рівності часток та обраного позивачем способу захисту свого порушеного права, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та виділити та визнати позивачем право власності на 1/2 частину від 9/20 частин житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи викладене,

Outcome: approved