Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

У жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою в якій просить: визнати за нею в порядку спадкування за законом, право власності на ? частки земельної ділянки площею 4,69 га, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території [PERSON] селищної ради Котелевського району Полтавської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 021205, виданого [PERSON] селищною радою 12 січня 2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 820, і до дня смерті належала [PERSON], яка померла 03 квітня 2007 року. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті [PERSON], яка померла 03 квітня 2007 року, матері її чоловіка [PERSON], який помер 11 вересня 2007 року вона є спадкоємцем за законом спадкового майна, а саме ? земельної ділянки площею 4,69 га для сільськогосподарського використання, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Полтавської області, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 021205, виданого [PERSON] селищною Радою народних депутатів на підставі рішення від 26 лютого 1999 року № 34 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 820 12 січня 2000 року. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкової трансмісії згідно ст. 1276 ЦКУ на долю померлого сина спадкодавця [PERSON] від 30 листопада 2007 року, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищезазначеної земельної ділянки, оскільки не надано оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове майно (Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.09.2017 року № 893/02-31). 03 жовтня 2017 року відділом у Котелевському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області (лист № 648/109-17 від 03.10.201 року) їй надано копію державного акту на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 021205 виданого на імя [PERSON] на земельну ділянку площею 4,69 га, що розташована на території [PERSON] селищної ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (сільськогосподарського використання) та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 820 від 12 січня 2000 року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. Позивачка [PERSON] через канцелярію Котелевського районного суду Полтавської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області в судове засідання не зявилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі. Третя особа Державний нотаріус [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] просила розглянути справу без її участі, у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача\~ - Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області у судове засідання не зявився, до канцелярії суду надали заяву з проханням\~ розглянути справу без участі представника, у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Третя особа - [PERSON] у судове\~засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, а також в силу положень частини другої\~статті 197 Цивільного процесуального кодексу України\~розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі. Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.2\~ст.124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину Відповідно до\~ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно\~до ст.1223 ЦК України\~право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Відповідно ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за законом має право на прийняття спадщини. Відповідно ч.1\~ст.1276 ЦК України\~якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч.1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як розяснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування зі збереженням її цільового призначення, при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншими правовстановлюючим документом. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 № 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Одночасно, постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 № 449 «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою» (зі змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно до п.9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо прав власності та інших речових прав на нерухоме майно. У державному акті на право приватної власності на землю серії І-ПЛ № 021205, виданого [PERSON] селищною радою 12 січня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 820, вказане цільове призначення земельної ділянки для сільськогосподарського використання. Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України однією з категорій поділу земель України за основним цільовим призначенням є землі сільськогосподарського призначення. Згідно п. а) ч. 3 ст. 22 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. \~ \~ \~ \~Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. \~ \~ \~ \~Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~ \~ \~ \~Таким чином, оскільки позивачка просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визнання за нею\~ права приватної власності в порядку спадкування за законом, а відповідач при цьому визнав вказані вимоги, то суд вважає, що позивачка на підставі\~ст. 1276 ЦК України\~може успадкувати спадкове майно. \~ \~ \~ \~На підставі вище викладеного та ст.ст.19, 22, 79, 81, 125 Земельного Кодексу України, 392, 1218, 1223, 1225, 1268, 1276, 1296 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved