Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

У вересні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, посилаючись на наступні обставини. Вона, [PERSON] , [INFO] , перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу вони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Їхня сім`я розпалася, проживають окремо один від одного. Донька проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач самоусунувся від батьківських обов`язків, добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини,хоча молода, фізично здорова людина, працездатна, має заробіток, на утримання інших осіб аліменти не сплачує,позивачу одній важко утримувати доньку, а тому вимушена в судовому порядку стягувати аліменти. Просила суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття (а.с. 1-3). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. (а.с. 10). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи. 15 вересня 2021 року здійснено запит стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача (а.с. 15). 29 вересня 2021 року за вх. № 45777 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача (а.с. 16). Згідно отриманої інформації [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Ухвалою судді від 01 жовтня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 17-18). 29 жовтня 2021 року за вх. № 50368 судом отримано відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву позивача [PERSON] , обґрунтовуючи наступним. Відповідач підтверджує факт, що у 2020 році з позивачем були у фактичних сімейних відносинах і проживали однією сім`єю, але порозуміння у відносинах не нашли. В лютому місяці 2021 році він розійшовся з позивачем і став проживати окремо. Розлучаючись з позивачем, відповідач володів інформацією про вагітність позивача і бажав народження дитини. Позивач народивши дитину не повідомила його про цей факт. А тому дізнавшись від друзів про народження [PERSON] , він приїхав до неї і фактично змусив себе вписати у свідоцтво про народження дитини батьком. З моменту дізнання про народження дитини і по сьогодення відповідач ніколи не усувався від забезпечення її всім необхідним та на майбутнє вважає за свій обов`язок перед дитиною. Копії чеків, тощо, що підтверджують його участь у забезпеченні дитини відповідач не збирав, бо не вважав за потрібне, так як визнає своїм обов`язком. Також, ним було запропоновано позивачу укласти нотаріально посвідчений договір про утримання батьками дитини. Позивач ігнорує такий договір, а тому залишився один вихід - сплата аліментів. Вимоги позивача у справі про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, в частині розміру 1/4 всіх видів заробітку (доходу) не визнає, а просить позивача змінити вимогу на аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2300,00 грн. В такій вимозі проти предмету позову не заперечує з підстав визначення аліментів у твердій грошовій сумі на дитину в спосіб та розмір аліментів в розмірі 2300,00 грн., що відповідає нормі ст.ст. 141, 181, 182, 183 СК України. Свої твердження обґрунтовує тим, що він вже другий рік не має постійної роботи і постійного доходу, тим більше в період пандемії, коли йдуть скорочення і закриваються підприємства. На даний час, відповідач підробляє періодичними замовленнями, кому що допомогти по господарству або перевезти чи інше. Саме з цих міркувань, він просив позивача змінити та звернути свої вимоги на тверду грошову суму для того, щоб кожна з сторін мала чітке уявлення про потрібну суму для сплати. Ним визначено сплату аліментів з мінімального розміру визначеного законодавцем для дітей від 6 років до 18 років у 2021році в сумі -1200,00 грн. на місяць та додатково добавив ще 1000,00 грн. на додаткові потреби дитини. Таким чином, з 01.07.2021 року відповідач намагався сплачувати по 2200,00 грн., щомісячно. Також, якщо вважати що мінімальна заробітна плата в Україні з 01.01.2021 року складає - 6000,00 грн. в місяць, то 1/4 частина дорівнює 1500,00 грн., що є менше ніж пропонує відповідач. Отже, він не погоджується щодо визначення дати стягнення аліментів з дати подання позову. Стаття 27 Конвенції ООН про права дитини, а також ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантує дітям право на гідний (належний) рівень життя. Пряма відповідальність за створення належних умов, в рівній мірі лежить на батьках, оскільки згідно норм сімейного законодавства, батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Отже, при розгляді такого питання як аліменти на дитину необхідно також звертати увагу на чинне законодавство. «...Стаття 181. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 184. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі 3. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, утримання дитини не є одноособовим обов`язком батька, а розраховується і з урахуванням обов`язку матері. Також необхідно враховувати положення ст. 128 КЗпП, згідно з яким відрахування (без урахування податків) не повинні перевищувати 50 % «чистої» зарплати. І тільки у разі коли стягуються аліменти на декількох неповнолітніх дітей, сума не повинна «перевалювати» за 70 % «чистої» зарплати (абз. 3 ст. 128 КЗпП). Аліменти «беруться» з «чистої» зарплати після утримання податків. Аліменти є власністю дитини. Батьки розпоряджаються аліментами виключно в інтересах дитини. Дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами. Вважає, що даний позов ґрунтується на фактичних фактах щодо необхідності участі обох батьків та доказах, що є належними. Але вважає, що позивачу необхідно змінити вимогу розміру аліментів на тверду грошову суму, з чим відповідач погоджується повністю. А тому просив врахувати визнання відповідачем позовних вимог, задовольнивши вимоги позивача в повному обсязі, в разі зміни вимоги на аліменти у твердій грошовій сумі та в розмірі 2300,00 грн. на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] щомісячно, починаючи з 01.10.2021 року і до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала до суду заяву, отримана судом 10.11.2021 року за вх. № 52397, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 30). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав заяву, отримана судом 10.11.2021 року за вх. № 52396, в якій просив суд справу за позовом [PERSON] до нього про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, розглянути за його відсутності. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Згідно з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яке було видано Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 01 липня 2021 року, актовий запис № 809, серії [NUMBER] , вбачається, що батьками неповнолітньої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). З наявного у матеріалах справи від 13 вересня 2021 року акту - обстеження № 27, вбачається, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , також, за цією адресою зареєстрована та проживає позивач [PERSON] , що підтверджується витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 6). Звертаючись до суду з позовною заявою позивач наголошує, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини, тому з нього підлягають стягненню аліменти в судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України). За змістом вищенаведеної норми суд визначає аліменти у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором за заявою одержувача аліментів, і водночас змінює спосіб стягнення аліментів за позовом одержувача аліментів. При цьому закон не визначає необхідних умов чи підстав для визначення чи зміни способу стягнення аліментів, - визначення способу стягнення аліментів є виключно правом одержувача аліментів. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Звертаючись з відзивом на позовну заяву позивача, відповідач просив стягнути з нього саме у твердій грошовій сумі в розмірі 2300 грн. Однак, суд не може погодитися з зазначеним, оскільки від позивача, як одержувача аліментів не надходило заяви про визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Суд не в праві самостійно визначати спосіб стягнення аліментів (ВС/КЦС № 490/4522/16-ц від 04.07.2018) Зазначена правова позиція міститься і в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/18 (61-22317св19). В зазначених постановах Верховний Суд скасував постанову апеляційного суду, при цьому зазначав, що порушення принципу диспозитивності, які виходять за межі позовних вимог, в свою чергу дає підстави визнавати такі рішення незаконними та відповідно підлягають скасуванню. Крім того, з відзиву та доданих до нього додатків, не вбачається, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, відповідачем з цього приводу не надано жодного належного та допустимого доказу. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. До того ж, доводи викладені у відзиву не заслуговує на увагу, так як необхідність утримувати неповнолітню дитинує обов`язок відповідача, незалежно від того чи офіційно працевлаштований він чи ні. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Не заслуговують на увагу і доводи відповідача, викладені у відзиву на позов, в якому відповідача зазначав, що аліменти повинні бути стягнуті починаючи з 01.10.2021 року, так як у відповідності до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] звернулася до суду з вказаними позовом саме 14.09.2021 року, про що свідчить відповідний штамп суду, тому аліменти повинні стягуватися від дня пред`явлення позову. Також, в судовому засіданні була досліджена заява відповідача [PERSON] , отримана судом 10.11.2021 року за вх. № 52396, в якій останній позовні вимоги позивача визнав в повному обсязі, а отже визнав розмір частки аліментів, які просила позивач стягувати з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та матері, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення аліментів на утримання доньки є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). З 1 січня 2021 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач [PERSON] при звернені до суду з вищевказаним позовом була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 908,00 гривень (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved