Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

У вересні 2019 року позивачка звернулась із вказаним позовом до суду, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Зазначений будинок належав [PERSON] на підставі договору про право на будівництво будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 25.12.1952 року. Спадкоємцями після смерті [PERSON] залишились позивачка [PERSON] та її рідний брат [PERSON] , який рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.04.2019 року визнаний померлим. Позивачка звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено з причин відсутності у позивача правовстановлюючих документів на будинок та у зв`язку із відсутністю заяви спадкоємця [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. На підставі викладеного просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] . Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] ., яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерті серії [NUMBER] , виданого Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1729. На час відкриття спадщини після померлого [PERSON] спадкоємцями першої черги залишились донька [PERSON] та син [PERSON] . Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 квітня 2019 року [PERSON] , [INFO] , оголошено померлим. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 14 травня 2019 Центральним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [INFO] помер [PERSON] , актовий запис №23. 26 квітня 2018 року було зареєстровано спадкову справу № 62338964 після смерті [PERSON] на підставі заяви [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Ашла О.К. від 14.06.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину житлового будинку після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок та державної реєстрації права власності на житловий будинок, що належав спадкодавцю, а також у зв`язку із відсутністю заяви спадкоємця [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. Дозволом № 19 від 04.01.1952 року інспектором державного архітектурного контролю надано дозвіл [PERSON] на проведення будівельних робіт на земельній ділянці в [ADDRESS] . Згідно договору про право на будівництво будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 25.12.1952 року міським житловим управлінням відділу комунального господарства виконкому Жданівської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення виконкому Іллічівської міської ради від 10.01.1952 року відведено [PERSON] земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] для будівництва будинку площею 22,71 кв. м. 19.11.1953 року Жданівським БТІ складений генеральний план на земельну ділянку з будівлями та 25.11.1953 року була зареєстрована земельна ділянка з будівлями за адресою: [ADDRESS] . З інформації МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 27.04.2018 року вбачається, що на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] право власності у МКП «Маріупольське БТІ» не зареєстроване. З технічного паспорту, виготовленого 08 травня 2018 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] складається з житлового будинку літ. А-1, погребу під частиною будівлі літ. а/п, погребу під частиною будівлі літ. д/п, прибудови літ. а-1, прибудови літ. а1-1, прибудови нежитлової літ. А1-1, убиральні літ. В-1, сараю літ. Г-1, сараю літ. д-1, літньої кухні літ. Д-1, сараю літ. д1-1, літнього душу літ. З-1, сараю літ. И-1, навісу літ. К-1, вимощення літ. І, огорожі літ. №1,2, воріт літ. №3, загальною площею 48,1 кв.м, житлової площі 13,5 кв.м. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.10.2018 року. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992 року могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває у їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкоємцем не було отримано правовстановлюючий документ. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищенаведеного житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вважається прийнятим в експлуатацію і відповідно є об`єктом завершеного будівництва з моменту його будівництва, тобто будинок вважається таким, що завершений будівництвом і зданий до експлуатації ще за життя [PERSON] і він набув на нього право власності як на об`єкт завершеного будівництва. Спадкодавець не зареєстрував право власності на будинок за життя, проте факт належності будинку спадкодавцю є доведеним. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зі змісту ч. 1 ст. 1222 ЦК України слідує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом першої черги після смерті батька [PERSON] , померлого [INFO] , на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] . На підставі ст. ст. 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1296 ЦК України,

Outcome: approved