Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Мартіна Л.Г. звернулась до суду з вказаною заявою, відповідно до якої просить: встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Білгород-Дністровський Одеської області, який помер [INFO] у м.Ялта АР Крим Україна. В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що заявник, [PERSON] , уродженка м. Бельці Молдова, [INFO] , є дружиною [PERSON] , який народився в м. Білгород-Дністровський Одеської області, [INFO] [INFO] чоловік [PERSON] помер у м. Ялті АР Крим Україна. Причиною смерті є вторинне злоякісне новоутворення в легенях, печені, лімфовузлів та злоякісні новоутворення лівої легені. Згідно Довідки про кремацію від 26.07.2019 виданої ТОВ «Кримська національна меморіальна компанія», тіло померлого [PERSON] передано кремації 26.07.2019, прах виданий для поховання на кладовищі в м. Ялта. Ялтинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 25.07.2019 [PERSON] було видано Свідоцтво про смерть [PERSON] серії [NUMBER] . Для проведення державної реєстрації смерті, [PERSON] звернулася до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 29.09.2020 [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка - [PERSON] , оскільки для підтвердження факту смерті було пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 з № 1150/13024. Тобто, орган реєстрації прийшов до висновку про те, що свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 25.07.2019, не створює правових наслідків. Таким чином, отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан». Встановлення факту смерті заявнику [PERSON] необхідно для державної реєстрації смерті її чоловіка - [PERSON] , та для отримання в державному органі України свідоцтва про його смерть. Таким чином, [PERSON] змушена звернутись до суду із відповідною заявою про встановлення факту смерті, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що дасть їй можливість здійснити державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть чоловіка видане державним органом України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2020 справу передано для розгляду судді Колесник С.А. Ухвалою суду від 09.10.2020 заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання заявниця та її представник не з`явились, адвокат Мартіна Л.Г. подала до суд заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника за наявними в справі матеріалами, зазначила, що заяву про встановлення факту смерті підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи - Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) у судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, 12.10.2020 до суду надано письмові пояснення, в яких зазначено, що ознайомившись із отриманими матеріалами, Харківський міський відділ заперечень з приводу встановлення факту смерті не має та просить розглянути справу у відсутності представника. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 2 ст.19 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження. Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника та заінтересованих осіб. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих прав заявника, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Слід зазначити, що родичами, в розумінні Цивільного процесуального кодексу є чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб (статті 20, 52 ЦПК України). Так, у ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб 28.02.1997 про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 28.02.1997 зроблено запис за №01 у Лівадійській селищній Раді м.Ялта АР Крим, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 9). Таким чином, суд вбачає підтвердженим факт, що заявник [PERSON] є дружиною [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер у м. Ялті АР Крим Україна. Причиною смерті є вторинне злоякісне новоутворення в легенях, печені, лімфовузлів та злоякісні новоутворення лівої легені, що підтверджується Довідкою про смерть від 25.07.2019 №С-02001, виданої Ялтивським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим (запис акту №170199910001401142006 від 25.07.2019) (а.с.10). Згідно Довідки про кремацію від 26.07.2019 виданої ТОВ «Кримська національна меморіальна компанія», тіло померлого [PERSON] передано кремації 26.07.2019, прах виданий для поховання на кладовищі в м. Ялта (реєстраційний номер кремації 1223/3/250719/ [NUMBER] ) (а.с.11). У відповідності з ч. 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Ялтинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим 25.07.2019 [PERSON] було видано Свідоцтво про смерть [PERSON] , серії [NUMBER] (а.с.12). Відповідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ (далі ВССУ), «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016р. №990-V-III «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території»», при розгляді заяв, прийняття судом до уваги документів, виданих органами та установами (лікарняними закладами), які знаходяться на окупованій території, ВССУ зазначив, що відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Висновок ЄСПЛ сформульований у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званий "намібійський виняток", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосовано до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоді особам, які проживають на такій території. Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 18 Постанови від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно п.13.Постанови пленуму Верховного суду України № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»- заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Для проведення державної реєстрації смерті, [PERSON] звернулася до Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 29.09.2020 [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка - [PERSON] , оскільки для підтвердження факту смерті було пред`явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 з № 1150/13024 (а.с.13). Таким чином, свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 25.07.2019, видане Ялтинським міським відділом записів актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Республіки Крим про смерть [PERSON] , не відповідає формі визначеній у законодавстві, тому є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стан». Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Згідно ч.1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про смерть особи підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Згідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Пунктом 1 частини 1 статті 3 вказаного Закону тимчасово окупованою територією визначається сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій. Згідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Судом встановлено, що смерть [PERSON] , [INFO] , у встановленому законом порядку у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян зареєстрована не була, оскільки м.Ялта Автономної Республіки Крим наразі є тимчасово окупованою територією. Факт смерті [PERSON] , [INFO] , підтверджується наданими письмовими доказами, з яких вбачається, що дійсно [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] в м.Ялта АР Крим. Враховуючи, що факт смерті [PERSON] , [INFO] , знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, і це необхідно для отримання належним чином оформленого свідоцтва про смерть, заява підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно ч. 4 ст. 317 ЦПК України рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved