Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на її користь на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], за наступними підставами. Позивачка вказує, що вона перебувала в шлюбі з відповідачем по справі. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. 17.08.2011 року, шлюб в установленому законом порядку розірвано, сторони проживають окремо і спільне господарство між ними не ведеться. Після припинення шлюбних відносин відповідач не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку, тому позивач змушена була звернутися до суду з даним позовом про стягнення аліментів. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак, працездатний та працює неофіційно та отримує доходи, то позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн., починаючи з 06.07.2017 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 13.10.2026 року включно. В судове засідання позивачка не зявилася, але від неї надійшла письмова заява про слухання позову за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення по справі заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, поштове відправлення повернулось з відміткою: «за закінченням терміну зберігання». Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходило. У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене позивачу належним чином. Згідно листа Верховного Суду України від 27.09.2010 року, направленого на імя голів Апеляційного суду АРК, областей міст Києва та Севастополя, ч.1\~ст. 224 ЦК України\~урегульовує питання ухвалення заочного рішення. При цьому, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату судового засідання не зявився до суду та від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або повідомлені ним причини визнані неповажними, незалежно від того це його перша чи повторна неявка, суд має право на ухвалення заочного рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що рішенням Мелітопольського міськрайоного суду Запорізької області від 17.08.2011 року, розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 12 липня 2003 року відділом реєстрації актів громадянського стану по місту Мелітополю, актовий запис № 504. Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишено без змін. Рішення набрало законної сили 29.08.2011 року /а.с.4/. Сторони від шлюбних відносин мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження дитини серії 1 ЖС №102314/а.с.5/. Неповнолітня дитина, син [PERSON], [INFO], проживає разом з матірю, [PERSON] і знаходиться на її утриманні, про що свідчать довідка про склад сімї видана 07.06.2017 головою квартального комітету [PERSON]Б./а.с.3/. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. З ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Таким чином, оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO], офіційно не працевлаштований, однак, є працездатною особою та отримує неофіційні доходи, але, у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 800,00 грн., на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивачка на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, на виконання вимог ст.88 ч.3 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved