Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Позивачка в жовтні 2017 року звернулася в суд з даним позовом, в заяві вказала, що шлюб з відповідачем був зареєстрований 05.05.2014 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.02.2017 року був розірваний. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина проживала разом з нею та перебуває на її утриманні. В подальшому відповідач забрав дитину, та повернути їй дитину за місце проживання відмовлявся. Станом на сьогоднішній день дитина проживає разом з нею. Таким чином на момент звернення до суду виик спір щодо визначеня місця проживання дитини. За те, що вона мала намір побачитись з дитиною і лишити її в себе ночувати, відповідач заподіяв їй тілесні ушкодження. З приводу даного факту було порушено кримінальну справу за ч.1 ст.126 КК України, яка була розглянута Червоноградським міським судм Львівської області та винесено вирок від 21.07.2017 року, яким відповідача визнано винним у вчиненні даного кримінального правопорушення. Ствердила, що до подачі позову і на момент розгляду дитина проживала разом із нею, в квартирі в якій є усі необхідні умови для проживання. На підставі наведеного вище, просить суд визначити місце проживання [PERSON], 16.08.2014 року, за нею як матір`ю. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить позов задоволити. Належно повідомлений відповідач в судові засідання 28.11.2017 року, 14.12.2017 року, 23.01.2018 року та 07.02.2018 року не зявився, про причини неявки суд не повідомив, з заявами та клопотаннями до суду не звертався. Представник органу опіки та піклування Червоноградської міської ради Львівської областів судове засідання не зявилася, подала в суд заяву про розгляд справи у її відсутності, підтримує рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 25.01.2018 року №20 п.12. Як передбачено ст. 280 ч.1 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши докази суд встановив слідуюче. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.05.2014 року, який рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 09.02.2017 року було розірвано. Після розрвання шлюбу позивачці залишено дошлюбне прізвище «Буй». Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-СГ №427662 від 11.09.2014 року. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради Львівської області про затвердження висновків комісії з питань захисту прав дитини № 20 від 25.01.2018 року, питання щодо проживання малолітнього [PERSON], 16.08.2014 року з матір`ю [PERSON] є доцільним. Окрім цього судом встановлено, що [PERSON] засуджений 21.07.2017 року вироком Червоноградського міського суду Львівської області за ч.1 ст. 126 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 30 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що у грошовому еквіваленті становить 510,00 грн.. Згідно даного вироку, відповідач обвинувачувався в тому, що в ході словесного конфлікту з позивачкою, умисно наніс долонею своєї правої руки один удар в голову останньої, а саме в її ліву щоку. Своїми діями [PERSON] завдав [PERSON] фізичний біль, без спричинення тілесних ушкоджень. В силу вимог ст. 140 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1\~ст.160, ст. 161 СК України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до пункту 18\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення\~ст. 160 СК ( 2947-14 ), якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім цього, принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1959 року, передбачено, що дитина для повного та гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері кохання та морального і матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. На підставі наведеного вище, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітнього сина сторін, зумовлені його розвитком та станом здоров'я, суд приходить до висновку, що [PERSON], [INFO], слід залишити проживати з позивачкою, тому суд вважає позов обгрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved