Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

Позивач ТзДВ «СК «ВІДІ-Страхування» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 27.03.2019 року між [PERSON] та ТзДВ «СК «Віді-Страхування» укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є страхування транспортного засобу Мерседес д\\н [NUMBER] . 06.08.2019 року на вул.. Лаврухіна у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Мерседес та автомобілем Фольксваген д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] . В результаті ДТП автомобіль Мерседес отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля завдано матеріальні збитки. На підставі страхового акту від 26.08.2019 року та рахунку-фактури від 13.08.2019 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля Мерседес у розмірі 94578, 97 грн. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК АСКО ДС» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого Страхова компанія взяла на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу Фольксваген. За заявою позивача СК «АСКО ДС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 54072, 18 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 1000, 00 грн.). Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 40506, 79 грн. Позивач звертався до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди, але дана вимога залишена без реагування. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошові кошти у розмірі 40506, 79 грн., а також витрати по сплаті судового збору. 24.06.2020 року до суду надійшов Відзив відповідача на позов, в якому він позовні вимоги визнає частково. Відповідач вказує про те, що не погоджується з тією обставиною, що реальна вартість виконаних робіт по відновлювальному ремонту транспортного засобу становить суму 94578, 97 грн., оскільки відповідно до Звіту про оцінку вартість відновлювального ремонту становить 80277, 82 грн. Саме виходячи із висновку у даному звіті і слід було здійснювати виплату страхового відшкодування. На підставі викладеного відповідач просить позов задовольнити частково, стягнути з нього грошові кошти у розмірі 29934, 58 грн. 09.07.2020 року до суду надійшла Відповідь на відзив, в якій представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог, вказуючи про те, що звіт - це попередній оціночний документ, а тому до уваги при виплаті страхового відшкодування було взято рахунок-фактуру. Крім того, відповідно до вимог діючого законодавства розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. На підставі викладеного представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2020 року призначено судову експертизу, у зв`язку з чим провадження у справі зупинено. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.12.2020 року провадження у справі відновлено. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві представник просить проводити розгляд справи в його відсутність. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 27.03.2019 року між [PERSON] та ТзДВ «СК «Віді-Страхування» укладений Договір добровільного страхування наземного транспорту, предметом якого є страхування транспортного засобу Мерседес д\\н [NUMBER] . 06.08.2019 року на вул.. Лаврухіна у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода між автомобілем Мерседес та автомобілем Фольксваген д\\н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Дана ДТП сталася з вини водія [PERSON] , що підтверджується постановою судді Деснянського районного суду м. Києва від 10.09.2019 року. В результаті ДТП автомобіль Мерседес отримав механічні пошкодження, а власнику автомобіля завдано матеріальні збитки, у зв`язку з чим [PERSON] звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. 29.08.2019 року Страхова компанія «ВіДі-Страхування» згідно з Договором страхування та на підставі заяви і Страхового акту № 4207 від 26.08.2019 року, виходячи з рахунку-фактури від 13.08.2019 року, здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 94578, 97 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 3962. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК АСКО ДС» за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до якого Страхова компанія взяла на себе обов`язок здійснити відшкодування шкоди, заподіяної третім особам внаслідок експлуатації транспортного засобу Фольксваген. За заявою позивача СК «АСКО ДС» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 54072, 18 грн. (за вирахуванням франшизи у розмірі 1000, 00 грн.). Таким чином, різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 40506, 79 грн. Позивач звертався до відповідача із вимогою про відшкодування шкоди, але дана вимога залишена без реагування, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. Статтею 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 990 ЦК України страховик здійснює виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). При настанні страхового випадку, відповідно до вимог ст. 22.1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. На підставі ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Пунктом 4 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Згідно з положеннями статті 9 пункту 9.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховою сумою є грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Відповідно до ст. 36.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ),

Outcome: approved