Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем та стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина, та на її утримання, вказуючи, що сім'я розпалась і поновити її неможливо. Шлюбні відносини з відповідачем припиненні з причини різних характерів, втрати почуття любові та поваги. Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Однак, відповідач не надає регулярної матеріальної допомоги на утримання дитини, тому позивачка просить стягувати аліменти на її користь на утримання неповнолітню дитину у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2016 року та до повноліття дитини. А також просить, стягувати аліменти на її користь на її утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 01.02.2016 року та до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трирічного віку. В судове засідання позивачка не з'явилась, від неї надійшла заява з проханням слухати справу у її відсутність, на позові наполягає. Відповідач в судове засідання не з'явився, за невідомою суду причині, про час та дату був повідомлений належним чином, рекомендованими листами. Заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутністю від нього не надходило. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення осіб, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони перебувають у шлюбі з 25.10.2013 року, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області, актовий запис № 240, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, (а.с.5). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження, актовий запис № 980, (а.с.5). Шлюбні відносини між сторонами припинені з причини різних характерів, втрати почуття любові та поваги. Сторони однією сім'єю не проживають з червня 2015 року та спільне господарство не ведуть. Відповідно до вимог ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження родини є неможливим, тому шлюб необхідно розірвати. Позивачка та відповідач, як батьки своєї неповнолітньої сина - [PERSON], [INFO], усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, дійшли взаємної згоди, що їх донька повинна проживати разом з позивачкою [PERSON]. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 СК) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Відповідно до п. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки. Матеріальний стан позивачки не дозволяє їй в повній мірі та належним чином забезпечувати дитину. Інших неповнолітніх дітей у нього немає, стягнення за виконавчими документами з нього не проводиться. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначення розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини, сина - [PERSON], [INFO], і у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на його утримання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачці аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Що стосуються позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання позивачки, то така вимога підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка, батька дитини, до досягнення дитиною 3-х років. Відповідно до ч.4 ст. 84 Сімейного кодексу України право на таке утримання можливе за умови, що чоловік може надавати таку матеріальну допомогу. На підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає позовні вимоги позивачці до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки такими, що підлягають задоволенню. Оскільки позивачка на підставі п.3 ч.1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за подачу позову про стягнення аліментів, на виконання вимог ст.88 ч.3 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у дохід держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. Оскільки позивачкою були понесені витрати по сплаті судового збору, пов'язані з подачею позову про розірвання шлюбу, тому слід стягнути з відповідача на користь позивачці, 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved