Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив розірвати шлюб між ним і [PERSON] , зареєстрований 07 вересня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1459. В обґрунтування позову зазначав, що 07 вересня 2013 року він та [PERSON] уклали шлюб, від цього шлюбу вони мають дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через різні погляди на побут, спільне проживання подружжя, відносини в сім`ї, права та на обов`язки подружжя щодо спільного ведення справ та облаштування майбутнього, у зв`язку з чим подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить його інтересам. Їхній шлюб носить лише формальний характер, надання будь-яких строків для примирення подружжя є недоцільним, оскільки з жовтня 2018 року сторони проживають окремо. Спір щодо поділу спільного майна подружжя між сторонами буде вирішуватися судом в іншому цивільному провадженні. Позивач [PERSON] та його представник Ліщук О.В. у суді позов підтримали, просили суд задовольнити його, посилаючись на те, що з жовтня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, відповідач змінила замки до квартири, де вони спільно проживали, фактично вигнала позивача із квартири, перешкоджає йому бачитися з дочкою. Вказували, що примушування до збереження шлюбу є порушенням прав позивача. Крім того, зазначали, що відповідач [PERSON] , зловживаючи процесуальними правами, з метою затягування розгляду судом даної справи, через півроку після пред`явлення позову подала до суду недостовірну інформацію щодо її вагітності, жодного разу на виклики суду для надання особистих пояснень у справі з приводу поданої нею довідки про вагітність та відносин подружжя вона не з`явилася. Також просили суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 4864 грн. 80 коп. та сплату судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. Відповідач [PERSON] , будучи повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, жодного разу, зокрема, і на виклики суду для надання особистих пояснень у справі не з`явилася, 26 жовтня 2020 року подала до суду письмові пояснення, у яких зазначала, що єдиною умовою, за якою вона пообіцяла визнати позов та розірвати шлюб, є визнання позивачем [PERSON] того факту, що він кохає іншу жінку, з якою бажає створити нову родину, тому вона вважає, що саме ці обставини є причиною розірвання шлюбу між ними. Представник відповідача [PERSON] у суді спочатку позов не визнавав, вважаючи, що пред`явлений позов є необґрунтованим, основною причиною розірвання шлюбу між сторонами є проживання позивача з іншою жінкою та його намір створити з нею нову сім`ю. Зазначав, що відповідач [PERSON] бажає зберегти шлюб та сім`ю, тому вона вживає усіх можливих заходів для збереження укладеного сторонами шлюбу. У подальшому представник відповідача [PERSON] проти задоволення позову та ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу між сторонами не заперечував. Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору заперечував, посилаючись на майновий стан відповідача. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. У ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 07 вересня 2013 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1459. Від шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Проживали вони у двокімнатній квартирі [ADDRESS] . У вересні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, вказуючи на те, що з жовтня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство вони не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, оскільки у сторін склалися різні погляди щодо подальшого спільного життя. Спір про поділ майна подружжя сторони будуть вирішувати окремо. 03 жовтня 2019 року ухвалою суду провадження у даній справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 06 грудня 2019 року на 08.30 год., запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов. 17 січня 2020 року відповідач [PERSON] отримала позовну заяву з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у даній справі. У встановлений судом строк відповідач [PERSON] відзив на позов [PERSON] про розірвання шлюбу та будь-яких заперечень проти позову до суду не подавала. 19 березня 2020 року відповідач [PERSON] подала до суду заяву про неможливість її явки до суду, посилаючись на те, що вона вдруге завагітніла, на підтвердження чого надала суду копію довідки від 17 березня 2020 року, видану Консультативно-діагностичним центром Деснянського району м. Києва, згідно із якою вона знаходиться в стані вагітності на 9-10 тижні, просила суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 110 СК України зупинити провадження у справі до досягнення дитиною однорічного віку або залишити позов [PERSON] про розірвання шлюбу без розгляду та повернути його позивачу. У ч. 2 ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Проти задоволення зазначеної заяви відповідача [PERSON] позивач [PERSON] заперечував, посилаючись на те, що позов пред`явлений ним до суду 10 вересня 2019 року, тобто задовго до зазначеного стану вагітності відповідача, вказуючи на те, що сторони спільно не проживають та не підтримують подружніх відносин з жовтня 2018 року, а також на те, що він має сумніви щодо дійсності обставин щодо вагітності відповідача та обґрунтованості видачі [PERSON] довідки про вагітність, так як довідка видана у місті Києві на не містить номера. Обставини про перебування відповідача [PERSON] в стані вагітності та втрати нею дитини належними та достовірними доказами в суді стороною відповідача не підтверджені, відповідач [PERSON] у судове засідання для надання особистих пояснень у справі, зокрема, й щодо вказаних обставин, до суду не з`явилася. 03 червня 2020 року судом закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Згідно із ст. 113 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Клопотання про надання строку для примирення подружжя відповідач [PERSON] до суду не подавала, будь-яких доказів щодо можливості примирення подружжя та збереження шлюбу між сторонами суду теж надавала. У поданих до суду 26 жовтня 2020 року письмових поясненнях, відповідач [PERSON] проти задоволення судом позову та розірвання шлюбу фактично не заперечувала, проте лише за умови визнання позивачем того факту, що він кохає іншу жінку та має намір створити з нею нову сім`ю, що, на її думку, є дійсною причиною розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Суд встановив, що з жовтня 2018 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] проти розірвання шлюбу фактично не заперечує. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що примушування до збереження шлюбу є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність, той факт, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, між сторонами існує спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. Посилання відповідача [PERSON] на те, що дійсною причиною розірвання шлюбу між сторонами є проживання позивача [PERSON] з іншою жінкою, свого підтвердження в суді не знайшли, зазначених висновків суду щодо неможливості збереження укладеного сторонами шлюбу через різні погляди на побут та спільне проживання подружжя вони не спростовують. У ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога). За змістом ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно із вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що п ри вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи по суті заяву про визнання нею позову не подавала, тому підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним при поданні до суду цього позову судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. відсутні. З метою захисту порушених прав та отримання правничої допомоги адвоката, зокрема, юридичних консультацій з питань, що стосуються розгляду судом даної справи, складання процесуальних документів у цій справі (заяв, клопотань), позивач [PERSON] звернувся до адвоката Ліщук О.В., 26 грудня 2019 року між ними укладений договір про надання правової допомоги № 53/19. Із акту-розрахунку від 02 червня 2020 року вбачається, що вартість наданих адвокатом Ліщук О.В. послуг за цим договором становить 4864 грн. 80 коп. За надану професійну правничу допомогу позивач [PERSON] згідно із умовами вказаного договору сплатив адвокату Ліщук О.В. гонорар у розмірі 4865 грн., про що свідчать копії квитанцій. Разом з тим, до переліку вартості наданих адвокатом Ліщук О.В. послуг за договором про надання правової допомоги № 53/19 від 26 грудня 2019 року включено складання даної позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 810 грн. 80 коп., договір про надання правової допомоги між позивачем та адвокатом укладений 26 грудня 2019 року, позов [PERSON] до суду подано 10 вересня 2019 року. Доказів складання адвокатом Ліщук О.В. на підставі зазначеного договору про надання правової допомоги позовної заяви про розірвання шлюбу [PERSON] суду не надано, тому суд вважає, що вказані витрати в розмірі 810 грн. 80 коп. не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з наведеного, із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 4054 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., всього - судові витрати в загальному розмірі 4822 грн. 40 коп. Суд вважає, що понесені позивачем [PERSON] витрати на правничу допомогу адвоката пов`язані з розглядом даної цивільної справи, їх розмір є обґрунтованим, збільшенню розміру цих витрат призвела поведінка відповідача [PERSON] , оскільки позивач змушений був нести додаткові витрати на спростування доводів останньої щодо стану її вагітності та підтвердження заявлених ним позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved