Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.10.1982 року і від спільного подружнього життя мають двох повнолітніх дітей. [PERSON] звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, часто виникали суперечки, сварки, хороші почуття зникли, чому вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин. Зазначив, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого, та доповнив, що вони з відповідачем хоча і проживають в одній квартирі, проте протягом 15 років фактично не спілкуються, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, він втратив до відповідача хороші почуття. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечила, зазначивши, що подружнє життя із позивачем не склалося, і підтвердила, що вони із позивачем близько п'ятнадцяти років проживають окремо один від одного, сімейних відносин протягом того часу не підтримують, живуть як чужі люди, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 09.10.1982 року у Залізничному відділі ЗАГСу м.Львова, актовий запис № 340 (а.с.4), в якому мають двох повнолітніх дітей. Також встановлено, що сторони проживають разом в одні квартирі, однак близько п'ятнадцяти років не підтримують сімейних стосунків - фактично не спілкуються між собою, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, втратили один до одного хороші почуття. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові і поваги та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved