Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21.03.2006 року. Від даного шлюбу мають двох дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з відповідачкою. Спору про їх виховання немає. [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що відповідач зловживає спиртними напоями та перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння влаштовує сварки в присутності дітей. Він не забезпечує сім'ю матеріально та не переймається вихованням дітей. В результаті між ними почали виникати сварки та непорозуміння, а їхнє спільне проживання стало нестерпним. Вони втратили почуття поваги та любові один до одного. Не дивлячись на те, що вони проживають у одному будинку, ніяких відносин не підтримують та не ведуть спільне господарство. Вважає, що їхня сім'я розпалася остаточно, носить тільки формальний характер, зберегти її неможливо і подальше існування шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідач у судове засідання не з'явився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Про це свідчить та обставина, що спільне проживання вони припинили та тривалий час не підтримують ніяких відносин. Згідно тверджень позивачки відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує вдома сварки та не приймає участі у матеріальному забезпеченні сім'ї та вихованні дітей. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сім'я розпалася остаточно, між сторонами існують стійкі неприязні відносини, які виключають можливість їхнього примирення, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам позивачки та неповнолітніх дітей. Наданий сторонам строк для примирення позитивного результату не приніс. Неявку відповідача у судове засідання суд розцінює, як байдуже ставлення до шлюбу. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 243.60 грв. За таких обставин,

Outcome: approved