Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У квітні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що на 16.04.2018 відповідач має перед ним заборгованість за договором позики від 07.01.2016, за яким позивач позичив відповідачеві 3000 доларів США. Кошти не повернуто, заборгованість за договором позики стягнуто судом. Позику не повернуто. На момент укладення договору позики облікова ставка НБУ складала 22 %. Відтак на момент звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає за процентами 6320,99 грн, і 861,95 грн сума за прострочення виконання грошового зобовязання, а всього 7182,94 грн. Ухвалою суду від 24.04.2018 вирішено розглядати справу у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачу скористатись своїм правом та в 15 денний строк подати відзив на позов. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Виконуючи приписи ст.ст. 264, 265 ЦПК України суд зазначає таке. Відповідно до заочного рішення Семенівського районного суду Полтавської області справа № 547/332/17 від 05.09.2017, яке набрало законної сили, [PERSON], 20.07.1979 народження, зобовязаний сплатити на користь [PERSON], 14.07.1984 народження, заборгованість за договором позики від 07.01.2016 у сумі 3000 доларів США, що станом на 14.03.2017 відповідно до офіційного курсу Національного банку України становить 80 670 грн (а.с. 6-7). Відповідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачується щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. У ч.1 ст. 1050 ЦК України зазначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Верховний Суд України постановою від 02.09.2015, справа № 6-369цс15, сформулював правову позицію такого змісту. "Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Згідно із частиною першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом". Згідно вказаного рішення суду від 05.09.2017 відповідач за договором позики від 07.01.2016 отримав у позивача у борг 3000 доларів США зі строком повернення до 15.02.2016 (а.с. 6, 7). У справі відсутні докази повного або часткового повернення відповідачем позики позивачеві. Облікова ставка Національного банку України в період 25.09.2015 22.04.2016 , тобто в момент укладення договору позики, становила 22 %. Станом на 16.04.2018 сума боргу за відсоткам за договором позики складає 6320,99 грн. (сума основного боргу: 100 %: 365 днів у році * 22 % облікової ставки НБУ * 130 днів прострочки), а 3 % річних за вказаний строк 861,95 грн (сума основного боргу: 100 %: 365 днів у році * 3 % облікової ставки НБУ * 130 днів прострочки), а разом 7182,94 грн. Згаданий розрахунок не оспорено відповідачем, судові не надано доказів на спростування його необґрунтованості та/або помилковості. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобовязань за договором позики від 07.01.2016 та, відповідно, стягнення процентів за договором позики, 3 процентів річних від простроченої суми за договором позики, а, відтак, необхідність задоволення позову у повному обсязі. За правилами ч. 6 ст. 144 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави 704,80 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved