Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Позивач у листопаді 2012 року звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором № DN81AR02000032 від 07.04.2008 року у розмірі 220393,46грн.; з ПАТ «Акцент - банк», [PERSON] солідарно на свою користь заборгованість у розмірі 10 000,00 грн. та з [PERSON] стягнути на свою користь судовий збір. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2012 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] про стягнення заборгованості була задоволена. Ухвалою суду від 28 жовтня 2013 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20.12.2012 року за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК», [PERSON] про стягнення заборгованості скасовано. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідно до договору № DN81AR02000032 від 07.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 81300,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків 9,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.04.2015 року. Проте, в порушення умов договору відповідач [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконав, що стало підставою для звернення до суду. Вимоги до відповідача [PERSON], що випливають зі згаданого договору, були забезпечені шляхом укладання з відповідачем ПАТ "А-Банк" договору поруки № 167 від 20.10.2010 року, у зв'язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред'явленим до стягнення боргом. При новому розгляді справи відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК», про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилаючись на те, що кредитний договір є недійсним, оскільки порядок видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України. Зазначив, щодо перерахованих банком кредитних коштів (п.17.4 кредитного договору) в сумі 71600 гривень на автосалон ООО АвтоПриват, в сумі 3938 гривень на рахунок страхової компанії «Інгосстрах», в сумі 5728 гривень, для сплати винагороди банку Позивач не має жодного відношення, адже ці кредитні гроші позивачем отримано не було та він взагалі не має до них жодного законного відношення адже банком було порушено порядок видачі кредиту та фактично позивачу банк подарував транспортний засіб виходячи з проведених операцій самим банком. Позивач не може давати вказівки банку про перерахування коштів, які йому не належать. Вказаний кредитний договір позивачем було підписано позивачем під впливом обману з боку банку, а окрім того, сторонами не узгоджено всіх істотних умов договору, оскільки узгоджені у договорі розміри відсоткової ставки за кредитом не відповідають фактично встановленим в договорі розмірам. Банк свідомо не надав позивачу повну необхідну достовірну інформацію про товар (роботи, послуги) у доступній наочній формі, яка б забезпечувала можливість дійсно компетентного вибору. Він був змушений 21.05.2013 року звернутися з листом-замовленням до незалежного аудитора, яким проведено аудиторський висновок та розраховано реальну процентну ставку. Відповідно до висновку аудитора від 21.05.2013 року розрахунок показав, що реальна процентна ставка за даними, що містяться у Додатку №1 до кредитного Договору та Договору складає 28,87%, крім того у цьому Додатку №1 відсутня інформація про абсолютне значення подорожчання кредиту та реальна процентна ставка в порушення Постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, у той час як у п 17.1.6 договору зазначено процент у розмірі 9,60 річних. Відповідно він під час укладення Договору не міг знати ні реальну процентну ставку, ні абсолютне значення подорожчання кредиту. Таким чином, волевиявлення учасників спірного кредитного договору не відповідало реальній їх волі. Зокрема волі Позивача, на умовах сплати реальної відсоткової ставки, що у дійсності складає 28,87% та у свою чергу тягнене за собою з дорожчання кредиту на 96638,51 гривень, про що якби він знав ніколи не підписав та не погодився на спірний договір. Враховуючи ту обставину, що сам кредитний договір розроблявся Відповідачем, а тому відповідальність, щодо його змісту договору покладається повністю на відповідача, та що всі вказані розбіжності у розрахунках здійснені виключно на користь Відповідача, він прийшов до переконання, що підписання оскаржуваного кредитного договору ним було здійснено під впливом обману з боку Відповідача. На думку Позивача, мотивом обману у даному випадку було те, що Відповідач намагався приховано отримати додаткові прибутки. Факти приховування важливої інформації перед підписанням кредитного договору та невідповідність встановленим між сторонами у договорі умовам до фактично встановлених, з метою отримання прихованого прибутку, і є умислом в діях Відповідача в даному випадку. Про наявність обману з боку банку при укладанні кредитного договору йому стало відомо лише після проведення розрахунку аудитором, тобто 21.05.2013 року, іншого шляху дізнатися про реальну процентну ставку у нього не було. Просив суд: визнати недійсним з моменту укладання кредитно-заставний договір від 07.04.2008 року №DN81AR02000032 укладений між [PERSON] та ПАТ АКБ «ПриватБанк». Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити та відмовити в задоволені позовних вимог за зустрічним позовом. В подальшому представник позивача відповідно до заяви просив суд розглядати справу за його відсутності та задовольнити позовні вимоги, в задоволені зустрічної позовної заяви просили суд відмовити, застосувавши строки позовної давності до зустрічних позовних вимог [PERSON] про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним. Представник відповідача [PERSON] в попередньому судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції просив суд в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовити та задовольнити зустрічну позовну заяву. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Оголошення про виклик в газеті «Урядовий кур'єр» від 23 грудня 2014 року №239 (5368). Надав суду заперечення на позовну заяву за основним позовом та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог ПАТ КБ « ПриватБанк» . Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» в судове засідання не з'явився. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача в попередньому судовому засіданні, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги за основним позовом такими, що підлягають задоволенню, та позовні вимоги за зустрічним позовом такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.04.2008 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» (правонаступник Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк») та [PERSON] був укладений кредитно-заставний договір № DN81AR02000032 від 07.04.2008 року, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримав кредит 81300,00 грн. зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 9,60 % річних з кінцевим терміном повернення 06.04.2015 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 20 жовтня 2010 року між ПАТ «Акцент Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір поруки №167, за умовами якого ПАТ «Акцент Банк» взяв на себе зобов'язання у випадку неналежного виконання боржником зобов'язань за зазначеними кредитним договором відповідати перед банком нарівні з боржником як солідарні боржники (п.4 договору поруки), з розміром відповідальності поручителя перед кредитором 10000 грн. Обґрунтовуючи підстави позову, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 06.11.2012 р. виникла заборгованість в розмірі 230393,46 грн., яка складається з 84097,11 грн. - заборгованість за кредитом; 41090,58 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 11788,50 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 82208,06 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором; а також штрафи: 250,00 грн. - штраф ( фіксована частина); 10959,21 грн. - штраф ( процентна складова). Згідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно зі статтею 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитними договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем за зустрічним позовом заявлені вимоги про визнання недійсним з моменту укладання кредитного договору, посилаючись на те, що порядок видачі та погашення кредиту не відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України. Також Банком було приховано, під час укладення кредитного договору від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо реальної відсоткової ставки, що приводить до збільшення абсолютного значення подорожчання кредиту та кінцевої загальної суми кредиту, яку позивач сплатив би відповідачу, що є беззаперечним обманом з боку Відповідача. Та на те, що всупереч ч.3 ст. 203 ЦК України, його волевиявлення не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України) . Свобода договору означає можливість сторін вільно визначити зміст договору, який вони укладають і формують його конкретні умови. Зміст договору становлять умови ( пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ч.1 ст.628 ЦК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, або одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом, такий правочин може бути визнано недійсним (оспорюваний правочин) . Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (яким відповідно до ст. 4 цього Закону є договір про надання споживчого кредиту) повинен містити розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків. Як вбачається із Розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки від 21 травня 2013 року здійсненої ТОВ «Аудиторська фірма «АУДИТІНФОРМСЕРВІС» на замовлення [PERSON]. реальна процентна ставка становить 28,87% , абсолютне значення подорожання кредиту -96637,51 гривень (82-84). Відповідно до заяви ПАТ КБ « ПриватБанк» просив суд застосувати строк позовної давності до зустрічних вимог відповідача. Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається із матеріалів справи Кредитний Договір був укладений 07.04.2008 року строк, а з зустрічною позовною заявою [PERSON] звернувся 04.12.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ч.2,3,4 ст.267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням положень ст.257 ЦК України у зв'язку зі спливом позовної давності до вимог слід застосувати позовну давність. Відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Виходячи із вищевикладеного, та оцінюючи докази в їх сукупності, оскільки позивачем за зустрічним позовом не надано жодного доказу щодо зміни тривалості позовної давності, зупинення перебігу позовної давності чи переривання перебігу позовної давності, тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом та вимушений в позові відмовити зв'язку зі сплавом строку позовної давності. Оскільки відповідач [PERSON] належним чином не виконали умови кредитної угоди, допустив прострочення платежів, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» за основним позовом законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню в повному обсязі. Підстав для звільнення відповідача від сплати зазначеної суми, або зменшення її розміру судом не встановлено. Враховуючи, що згідно до Договору поруки №167 від 20 жовтня 2010 року ПАТ «Акцент-Банк» поручився перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору № DN81AR02000032 від 07.04.2008 року, які останній не виконав, солідарному стягненню з відповідачів ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON] підлягає заборгованість відповідно до договору поруки у розмірі 10000 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, із відповідачів підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі, а саме судовий збір в розмірі 2303,93 грн. ( по 1151 грн. 97 коп. з кожного), та із [PERSON] витрати понесені позивачем на публікацію в газеті в розмірі 630 грн. 00 коп. При подачі зустрічної позовної заяви позивачем [PERSON] судовий збір не оплачувався, а оскільки позивачу за зустрічним позовом відмовлено в задоволені позовних вимог, то з нього підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved