Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

Позивачка звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] без згоди батька. В судовому засіданні позивачка позов підтримала та пояснила, що у шлюбі з відповідачем народила двох дітей - дочку [PERSON] та сина [PERSON], які на даний час ще не досягли повноліття, є учнями Богородчанської ЗОШ №1. В 2014 році шлюб між подружжям розірвано і відповідач з того часу не займається ні вихованням, ні утриманням дітей. В 2015 році відповідач виїхав за межі України і спілкується з дітьми лише епізодично через телефонний зв'язок. Фактично долею дітей не піклується, не бере жодної участі в їх житті. Добровільно жодних коштів на утримання дітей не надає, а з позовом про стягнення аліментів з батька, який приховує своє дійсне місце перебування, не зверталась. Усі турботи про дітей, їх утримання вона несе самостійно. Навчальний процес у загальноосвітній школі діти поєднують із заняттями у секції спортивного туризму, демонструють хороші досягнення. У травні 2018 року мали змогу взяти участь у міжнародних змаганнях, що відбувались у Республіці Литва, але за відсутності письмового дозволу батька на виїзд дитини закордон, були позбавлені такої можливості. Звернення її та дітей з цього приводу відповідач проігнорував, поставивши свої особисті інтереси понад інтереси та потреби дітей. Фактично, відповідач відмовився докласти будь-яких зусиль до того, аби звернутись в Українське консульство на території країни свого перебування, найбільш імовірно Польщі, та засвідчити свою згоду письмово, запропонувавши вирішувати ці проблеми самостійно. На даний час вона має можливість оздоровити дітей у канікулярний період в умовах морського клімату, що відповідає рекомендаціям лікарів. Син [PERSON] потребує такої реабілітації після проведення операції по видаленню мигдалин. Однак відсутність дозволу батька знову стає перешкодою в цьому. Тому просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд дітей закордон без згоди батька. Представник служби у справах дітей Римарук В.В. в судовому засіданні пояснив, що надання можливості отримати дозвіл на виїзд дітей закордон буде відповідати їх інтересам. Батько не вправі зловживати своїми батьківськими правами та діяти всупереч інтересів дітей. Відсутність згоди батька на виїзд дітей закордон за матеріалами справи не обумовлена поважними причинами. А тому щодо задоволення позову не заперечив. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив, відзиву на позов суду не подав. У зв'язку з цим судом ухвалено проводити розгляд справи в порядку заочного провадження. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що у шлюбі, який був зареєстрований між позивачкою та відповідачем народжено двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] 16.10.2014 року за рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано. Діти залишились проживати з матір'ю [PERSON]. Відповідач після розірвання шлюбу змінив прізвище [PERSON] на [PERSON] та в 2015 році виїхав за межі України. З того часу жодної участі у вирішенні долі дітей не бере, не займається їх вихованням, утриманням, не дбає про забезпечення їх прав та інтересів. Позивача самостійно здійснює усі обов'язки по утриманню та вихованню дітей. Для забезпечення усестороннього розвитку дітей та реалізації ними своїх прав на фізичний, розумовий, духовний, соціальний розвиток у позивачки періодично виникає потреба забезпечити можливість виїзду дітей закордон, як то для участі у міжнародних змаганнях з обраного ними виду спорту, а також для відпочинку. Добровільно вирішити питання про надання дозволу на виїзд дітей закордон відповідач відмовився. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.2 ст. 154 СК України батьки мають право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або супроводі осіб, уповноважених ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, постановою КМУ від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України». За змістом Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789 від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави - учасниці забезпечують у максимально можливій мірі здоровий розвиток дитини. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, передбачають, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків виїзд можливий лише у випадку: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на постійний консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері); виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців; свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України. Вказані у пп.2 п.4 Постанови випадки не можуть бути застосовані стосовно позивачки та її дітей. Тому, за відсутності у позивачки нотаріально посвідченої згоди відповідача, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі виїзд разом з нею дітей на відпочином закордон є неможливим. В силу ст.7, 150, 155 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідач діями, що спрямовані на відмову добровільно вирішити питання про видачу дозволу на виїзд дітей закордон, безпідставно зловживає своїми правами та діє всупереч інтересам дітей. Окрім того, як встановлено судом, виїзд дітей закордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання або довгострокове перебування за межами України з інших причин, а тому внаслідок ухвалення такого рішення право батьків на піклування, спілкування чи виховання дітей ніяким чином не порушується і не обмежується. На підставі наведеного, враховуючи обставини справи та інтереси неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], зважаючи на необхідність періодичних виїздів дітей закордон для відпочинку, оздоровлення, нормального фізичного, духовного та морального розвитку, суд приходить до висновку про необхідність надання дозволу на виїзд дітей без згоди та супроводу їх батька, у супроводі матері або осіб, уповноважених нею.

Outcome: approved