Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

У грудні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою та просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ? частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що є тіткою [PERSON], яка має доньку [PERSON], [INFO]. Дитина майже з народження проживає з позивачем, що піклується про неї та забезпечує всім необхідним. Мати дитини ніде не працює, вихованням дитини не займається, коштів на утримання доньки не надає, продукти харчування та одяг для дитини не купує, не цікавиться успіхами у навчанні доньки та станом її здоров'я. [PERSON] зазначила, що займається доглядом за [PERSON], створює всі умови для повного та всебічного розвитку дитини, а відповідач будь-якої уваги їй зовсім не приділяє. 30.11.2017 року відповідач, повністю розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, без будь-якого тиску, відмовилася від виховання та утримання своєї малолітньої доньки [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи без її участі, щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі не заперечувала. Третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не з'явилась, представник третьої особи подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в своїх письмових поясненнях проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутністю учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 11). Позивач та [PERSON] зареєстровані та постійно мешкають разом за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 27) Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на один рік. Відповідно до ст. 71 КК України, до покарання призначеного [PERSON] за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.12.205 року, та остаточно призначено [PERSON] покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців. (ас. 16) Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2017 року [PERSON], [INFO], звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 грудня 2016 року за ч. 1 ст. 186 КК України, на підставі застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2016 році». (а.с.28-29) Відповідно до рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 135 від 05.04.2017 року «Про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування» [PERSON], [INFO], надано статус дитини позбавленої батьківського піклування. (а.с. 17) Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради № 221 від 05.04.2017 року «Про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фізичних осіб їх опікунами, піклувальниками, припинення опіки, звільнення фізичної особи від обов'язків опікуна» [PERSON] призначено опікуном малолітньої [PERSON] (а.с. 18) З рішення виконавчого комітету Харківської міської ради № 642 від 11.10.2017 року «Про закріплення за дітьми права проживання, користування житловою площею» вбачається, що за малолітньою [PERSON] закріплено право проживання, користування житловою площею за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 19) 30.11.2017 року [PERSON] складено нотаріальну заяву, зареєстровану в реєстрі за № 3597 та посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ю.С. Коляда, відповідно до якої відповідач відмовилася від виховання та утримання її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. (а.с. 30) [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.11.2012 року, виданого державним нотаріусом Четвертої Харківської державної нотаріальної контори, успадкувала двокімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. (а.с.20) Згідно з витягом про державну реєстрацію прав від 11.12.2012 року за позивачем було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. (а.с 21) Відповідно п. 1.1 до договору дарування ? частки квартири від 23.10.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3280 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ю.С. Коляда, [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] ? частку квартири [ADDRESS]. (а.с 22-23) З характеристики Харківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 88 імені О.Г. Зубарева Харківської міської ради Харківської області, [PERSON] навчається у 4-Б класі. Підготовкою вступу дитини до школи займалася [PERSON], також вона займає активну позицію у житті школи, завжди відвідує батьківські збори, є членом батьківської трійки класу. Вона приділяє належну увагу [PERSON], слідкує за її станом здоров'я, своєчасно проходить з нею медичний огляд. Дитина має проблеми з зором, тому вони регулярно відвідують офтальмолога. Крім того, учениця на заняттях завжди охайна, доглянута та підготовлена до кожного учбового дня. (а.с. 14) З довідки головного лікаря Харківської міської дитячої поліклініки № 16 від 07.12.2017 року , № 1702 вбачається, що [PERSON] перебуває під наглядом фахівців КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №16» з листопада 2009 року. Мати дитини, [PERSON], не зверталась до лікарів закладу з питань стану здоров'я та надання медичної допомоги [PERSON]. (а.с. 13) Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. З позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідачки батьківських прав посилався на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 739 від 21.12.2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON], [INFO] З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухилилась від виконання батьківських обов'язків відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], належним чином участі у її вихованні та утриманні не приймає і вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення її батьківських прав, що відповідає інтересам дитини. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому статтею 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, суд вважає за доцільне задовольнити позов щодо стягнення аліментів на утримання дитини, а саме стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08 грудня 2017 і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу на один місяць. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 грн. та на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав в сумі 640,00 грн.

Outcome: approved