Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 26.01.2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 12.02.2016 року. В шлюбі, 28.05.2013 року, у них народився син [PERSON], який в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач з вересня 2015 року проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлені вимоги підтримала, пояснивши, що відповідач проживає окремо і жодної допомоги на утримання сина не надає. Він працездатний,інших неповнолітніх дітей чи осіб, що перебувають на його утриманні, він не має. Відповідач в судове засідання не явився. З матеріалів судового доручення, яке виконувалося Лозівським міськрайонним судом Харківської області вбачається, що останній за судовими викликами не являється, будучи належно повідомленим про розгляд справи. Суд визнав можливим справу розглянути без участі відповідача за наявними доказами. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Зокрема судом встановлено, що сторони з 26.01.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який 12.02.2016 року рішенням Буринського районного суду було розірвано, та мають малолітню дитину сина [PERSON] [INFO], батьком якої є відповідач, що вбачається із свідоцтва про одруження сторін, рішення Буринського районного суду Сумської області, свідоцтва про народження дитини (а.с.2-4). Відповідач проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується поясненнями позивачки, довідки Буринської міської ради (а.с.5). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з доводів позивачки та встановлено судом, відповідач працездатний, має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має. Також судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки, яка працює. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає встановленим, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved