Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

Позивач у травні 2018 р. звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що в період з 17.02.2012 р. по 23.04.2018 р. вона працювала на посаді заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу ДП «Інфоресурс», в період з 17.12.2012 р. по 16.12.2012 р. працювала провідним бухгалтером бухгалтерсько-економічного відділу ДП «Інфоресурс». Далі посилається на те, що 03.05.2018 р., коли вона вийшла на роботу після лікарняного, її було ознайомлено з наказом про звільнення №19-к від 23.04.2018 р. на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України (нез'явленням на роботу впродовж більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової втрати непрацездатності). З даним наказом позивач не згодна, оскільки станом на момент винесення наказу про звільнення, а саме, 23.04.2018 р. вона перебувала та продовжує перебувати у стані вагітності, про що зазначила в позові. Звільнення важає незаконним та таким, що відбулось з порушенням ч. 3 ст. 184 КЗпП України та правових позицій Верховного суду України, а тому просить визнати її звільнення та наказ про звільнення №19-к від 23.04.2018 р. незаконним, поновити на роботі в ДП «Інфоресурс» на посаді заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу, стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 03.05.2018 р. до дня поновлення на роботі, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі. Ухвалою суду від 27.06.2018 р. відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 23.07.2018 р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що з вимогами позовної заяви не погоджується, вважає їх необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. З огляду на те, що в період з 18.12.2017 р. по 23.04.2018 р. позивач не з'являлась на роботу, що в загальному становило більш як 136 календарних днів (більш як чотири місяці підряд), про діагноз, стан здоров'я працівник не повідомляла, з наданих листків непрацездатності інформації про діагноз не зазначалось. Через довготривале невиконання позивачем своїх обов'язків, підприємство почало зазнавати труднощів в роботі та потребувало фахівця, який би виконував повноваження заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу, з 24.04.2018 р. цю посаду займає інша особа. З наказом про звільнення позивача повідомлено засобами поштового зв'язку. 03.05.2018 р. позивач, вже не перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, з'явилась на роботу та повідомила, що про звільнення нічого не відомо, після чого їй було запропоновано ознайомитись з відповідним наказом, та лише після цього відповідач дізнався про вагітність працівника. Після отримання належних доказів підтвердження вагітності, підприємство запропонувало позивачу зайняти іншу посаду, проте позивач відмовилась. Станом на момент винесення наказу про звільнення, підприємство не володіло інформацією про вагітність позивача. Звільнення позивача із займаної посади відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства (а.с. 36-44). 21.09.2018 р. позивач надала відповідь на відзив, зазначила, що 03.05.2018 р. вона вийшла на роботу, де була ознайомлена з наказом від 23.04.2018 р. про звільнення. На даному наказі позивач зробила відмітку про перебування у стані вагітності станом на 23.04.2018 р. та надала підприємству висновок УЗД «Маточна вагітність 5 тижнів по розмірах плодового яйця». Вказаний висновок є дійсним та підтверджує вагітність позивача. З 05.05.2018 р. позивач перебуває на обліку в жіночій консультації, 22.06.2018 р. пройшла повторне УЗД обстеження, строк вагітності 12 тижнів+3 дні. Докази, що підтверджують кваліфікацію лікаря, що здійснив УЗ обстеження, наявність відповідної освіти у лікаря, право здійснювати відповідну діяльність отримано в ТОВ «Гаразд ЛТД» на адвокатський запит (а.с. 89-92). 04.10.2018 р. представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив, зазначив про порушення процесуальних строків подачі відповіді на відзив, представником позивача не додано до матеріалів справи копії адвокатського запиту та доказів направлення запиту до ТОВ «Гаразд ЛТД», що робить неможливим встановлення дати складання та направлення інформації, а також ставить під сумнів його доцільність, оскільки незрозуміло, яку саме інформацію запитувала сторона позивача та чи стосується вона справи. Крім того, ТОВ «Гаразд ЛТД» має ліцензію на здійснення господарської діяльності з медичної практики, в переліку якого відсутня спеціальність акушерство та гінекологія, оскільки саме до цієї спеціальності відноситься проведення діагностики вагітності, що робить неможливим діагностування вагітності спеціалістами даного закладу, лікар з УЗД не встановлює діагнози. Позивач не повідомляла про свою вагітність, підприємство такою інформацію не володіло. Підприємство пропонувало позивачу зайняти іншу вакантну посаду, проте, остання відмовились. Звільнення позивача здійснено відповідно до вимог чинного законодавства на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України, підстави для задоволення позову відсутні (а.с. 111-114). Ухвалою суду від 08.10.2018 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 127). В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позові, запереченнях на відзив. Представник відповідача проти позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості, та безпідставності, вимоги, викладені у відзиві на позовну заяву, запереченнях, підтримав. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що наказом №4-к ДП «Інфоресурс» від 08.02.2012 р. [PERSON] прийнято на посаду провідного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу (а.с. 45). Відомості про прийняття на роботу внесені до трудової книжки позивача (а.с. 6). 17.12.2012 р. на підставі наказу №113-к ДП «Інфоресурс» позивача переведено з посади провідного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу на посаду заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу (а.с. 46). Відомості про переведення на іншу посаду внесені до трудової книжки позивача (а.с. 6). Посадові обов'язки заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу передбачені та затверджені посадовою інструкцією ДП «Інфоресурс» 03.08.2017 р. (а.с. 61-68). В період з 18.12.2017 р. по 27.12.2017 р., 28.12.2017 р. по 04.01.2018 р., з 05.01.2018 р. по 26.02.2018 р., 27.02.2018 р. по 05.03.2018 р., 06.04.2018 р. по 13.04.2018 р., 14.04.2018 р. по 02.05.2018 р. позивач перебувала на амбулаторному лікуванні (в період з 05.01.2018 р. по 26.02.2018 р. лікування було також стаціонарне). Вказані відомості підтверджуються листками непрацездатності (а.с.8, 47-52). 17.04.2018 р. позивач письмово звернулась до відповідача з листом про надання їй документів (виробничої характеристики, копії трудової книжки) для МСЕК (а.с. 53). Відповідач листом повідомив позивача про необхідність надати у письмовому вигляді інформацію, чи перебуватиме позивач станом на 23.04.2018 р. на лікарняному та зазначити назву хвороби (діагноз) (а.с. 54). 23.04.2018 р. позивач письмово повідомила, що перебуває на лікарняному відповідно до листка непрацездатності, виданого КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва, філія №1. Назву хвороби (діагноз) відмовилась повідомити, посилаючись на ст. 286 ЦК України (право на таємницю про стан здоров'я) (а.с. 55). 23.04.2018 р. головним бухгалтером ДП «Інфоресурс» складено службову записку про виробничу необхідність виконання обов'язків заступника головного бухгалтера у зв'язку з відсутністю позивача в період з 18.12.2017 р. та виконання її посадових обов'язків головним бухгалтером, що негативно впливає на стан фінансового обліку підприємства та виникненням на підприємстві гострої виробничої необхідності виконання обов'язків заступника бухгалтера, неможливості в повній мірі своєчасно виконувати обов'язки як головного бухгалтера, так і заступника однією особою (а.с. 58-60). 23.04.2018 р. наказом відповідача №19-к [PERSON] звільнено з посади у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, п. 5 ст. 40 КЗпП України (а.с. 69). Запис про звільнення внесено до трудової книжки позивача (а.с. 6). 23.04.2018 р. засобами поштового зв'язку позивачу направлено лист та наказ про звільнення (а.с.70-71). З наказом про звільнення позивач ознайомилась 03.05.2018 р., про що поставила свій підпис у наказі та зазначила, що з наказом не погоджується, оскільки станом на 23.04.2018 р. перебуває у стані вагітності (а.с. 69). Трудову книжку позивач отримати відмовились, про що складено відповідний акт (а.с. 72). 03.05.2018 р. позивач надала довідку УЗ обстеження вагітних, ф-2а видану ТОВ «Гаразд ЛТД» з висновком про те, що маточна вагітність складає 5 тижнів (а.с. 74). Відповідно до довідки №40 від 08.05.2018 р. виданої КНП «Консультативно-діагностичний центр» Святошинського району м. Києва, філія №1, термін вагітності позивача складає 6 тижнів (а.с. 13). Протоколом ультразвукового обстеження від 22.06.2018 р. зазначено, що вагітність складає 12 т. + 3 дні (а.с. 101). 03.05.2018 р. відповідач засобами поштового зв'язку надіслав позивачу лист про те, що на момент звільнення підприємству не було відомо про вагітність позивача та зважаючи на те, що посаду заступника бухгалтера займає інша особа, позивачу запропоновано займати посаду провідного спеціаліста відділу забезпечення діяльності підприємства та реалізації продукції підприємства, що є вакантною на даний час (а.с. 75-87). Вказаний лист позивачем отримано не було, за закінченням терміну зберігання відправлено відправнику (а.с. 105). Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Статтею 40 КЗпП України визначено випадки розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, а також строкового договору до закінчення строку його чинності, за ініціативою власника або уповноваженого ним органу. Зокрема, п.5 цієї статті передбачено розірвання трудового договору у зв'язку з нез'явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений тривалий строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. Отже, застосування зазначеної норми передбачає одночасну наявність двох складових її диспозиції - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з'являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (положення ст. 40 КЗпП України). Статтею 184 КЗпП України визначено гарантії при прийнятті на роботу і заборона звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей. Звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років -частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Обов'язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору (ч 3 ст. 184 КЗпП України). Оскільки позивач була звільнена з роботи з ініціативи власника в особі в.о. директора ДП «Інфоресурс», і на момент звільнення перебувала у стані вагітності, зазначене свідчить про порушення відповідачем передбачених законом гарантій для зазначеної категорії жінок, що свідчить про порушенням відповідачем вимог закону при звільнені позивача та є безумовною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді. Посилання представника відповідача про те, що на момент звільнення позивача підприємству не було відомо про її вагітність та що подані позивачем докази, які підтверджують її особливий стан не є належними доказами, не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки позивачем подано достатню кількість доказів підтвердження факту її вагітності як на момент розгляду справи, так і на момент винесення наказу про звільнення. В судовому засіданні учасниками справи вказана обставина не заперечувалась. Крім того, законодавство не зобов'язує працівника повідомляти роботодавця про вагітність, достатньо лише наявності факту вагітності. Визначені законом гарантії для вагітних жінок поширюються на всі випадки звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу незалежно від обізнаності власника або уповноваженого ним органу про зазначену обставину. Згідно до положень п. 2 ст. 8 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V та відповідно до якого Україна взяла на себе зобов'язання вважати обов'язковими названі статті та пункти частини II Хартії, незаконним вважається звільнення роботодавцем жінки в період її вагітності або відсутності на роботі у зв`язку з відпусткою, або в період після її повернення на роботу, установлений національним законодавством. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.92р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" При розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а тому позовні вимоги [PERSON] про визнання незаконним звільнення, наказу про звільнення та поновлення її на роботі на посаді заступника головного бухгалтера бухгалтерсько-економічного відділу ДП «Інфоресурс» є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Відповідно до пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 3 ст. 2 Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 р. «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», середня заробітна плата і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до наданої представником відповідача Довідки про заробітну плату позивачки [PERSON], загальна сума заробітної плати за останні два місяці (грудень 2017 р.. січень 2018 р. а.с. 142) становить 2 942,50 грн., які необхідно поділити на робочі дні цих місяців (11 днів), що становитиме 267,50 грн. середньо денної заробітної плати та помножити на 201 днів затримки розрахунку, що дорівнюватиме 53 767,50 грн. компенсації за час затримки розрахунку. Оскільки позивач підлягає поновленню на роботі, вона має право на стягнення з відповідача на свою користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 03.05.2018 р. по дату винесення остаточного рішення по справі, а саме: 12.02.2019 року. Враховуючи вище викладене, на основі повного і всебічного з'ясування обставин на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного, відповідно, ст.ст. 40, 184, 235 КЗпП України, ст. ст. 13, 81, 258, 258, 265, 268, 430 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved