Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами в [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого була її мати [PERSON]. На випадок смерті мати склала заповітне розпорядження належним їй на день смерті майном в користь внучки [PERSON], [INFO], яка спадщину у встановлений законом строк не прийняла. Позивачка прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері на частину спадкового майна, а саме: земельні ділянки площею 0.3240 га, 0.7822 га та 0.1334 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отримавши у Жидачівській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАІ 287159, НАІ 287160 та НАІ 287161 від 09 квітня 2016 року. Нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, у зв»язку з тим, що спадкове майно є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені а померла не є його останнім членом. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Просить позов задовольнити. Відповідач подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов визнає в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа [PERSON] подала суду заяву про визнання позову. Просить справу розглядати без її участі. Дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази в їх сукупності, суд приходить до переконання що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с.Лівчиці Жидачівського району Львівської області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14 вересня 2015 року. Судом досторівно встановлено той факт, що позивачка [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи № 116/2016 від 10 березня 2016 року, відкритої після смерті [PERSON], яка померла [INFO], спадкоємець за законом [PERSON], прийняла спадщину після смерті матері у встановленому законом порядку та 09 квітня 2016 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАІ 287159, НАІ 287160 та НАІ 287161 на земельні ділянки площею 0.3240 га, 0.7822 га та 0.1334 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Спадкоємиця за заповітом [PERSON], [INFO], відмовилася від спадщини за заповітом після смерті бабусі [PERSON]. Постановою нотаріуса № 380/02-31 від 02.06.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], оскільки спадкове майно є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Згідно довідки № 523 від 02 червня 2016 року, виданої виконкомом Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, [PERSON] постійно була зареєстрована та проживала [ADDRESS], до дня смерті, що наступила [INFO]. Разом з нею на день її смерті були зареєстровані та проживали: [PERSON], чоловік, родич [PERSON]. Від імені [PERSON] в Лівчицькій сільській раді посвідчувався заповіт № 2 від 10.02.2015 року в корсить внучки [PERSON]. Заборони та арешту на майно немає. Згідно витягу № 500 від 21 травня 2016 року, з погосподарських книг по селу Лівчиці станом на 30 червня 1990 року у господарстві по [ADDRESS], були зареєстровані та проживали: голова двору [PERSON], померла [INFO]; чоловік [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], Господарство відноситься до суспільної групи "колгоспний двір". Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.09.1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/3 частина колгоспного двору. Після смерті голови колгоспного двору [PERSON] відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS]. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що житловий будинок по [ADDRESS] є власністю колгоспного двору, частки яких не визначені, позивачка є членом двору, якій належить 1/3 частина майна колгоспного двору, інший член двору - її вітчим [PERSON], - відмовився від належної йому частки у спадщині колгоспного двору, оскільки це майно його дружини, придбане нею за її особисті кошти, про що свідчать його письмова заява, посвідчена секретарем Гніздичівської селищної ради Жидачівського району Львівської області, що дає можливість позивачці належним чином прийняти спадщину після смерті матері, зареєструвати її та отримати свідоцтво про право власності на цілий житловий будинок. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи докази в справі у їх сукупності, суд вважає, що позивачка є такою, що прийняла спадщину за законом після смерті матері, тому за нею слід визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved