Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-10 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до Глибівської сільської ради з приводу визнання за нею права власності на дві земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходяться на території Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області площею 0,2990 га в урочищі «За рубанем», кадастровий номер [NUMBER], та площею 07460 га в урочищі «Матієвець» кадастровий номер [NUMBER]. Свої вимоги позивачка у поданій заяві мотивує тим, що є спадкоємцем за заповітом після смерті бабусі [PERSON], яка померла [INFO]. За життя [PERSON] була належним власником згаданих земельних ділянок, її право власності підтверджується Державними актами, які були видані їй на обидві ділянки 09.12.2008 року Серії [NUMBER] та [NUMBER]. Вона оформила свої спадкові права у нотаріальній конторі на все майно, в тому числі на домоволодіння та земельну ділянку під будинком. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на згадані ділянки не змогла, внаслідок того, що оригінали двох державних актів втрачені і не могли бути представлені нотаріусу. У зв'язку з цим постановою приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу Острогляд Я.В. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ці дві ділянки. В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала та пояснила, що ймовірно оригінали Державних актів було втрачено спадкодавцем при укладенні договорів оренди вказаних земельних паїв з ТзОВ «Галагробізнес». В свою чергу вказане товариство переуступило право оренди землі ПСП «Оскар». Вона намагалась відшукати оригінали державних актів, однак безрезультатно. У відділі Держземагенства у Богородчанському районі Іван-Франківської області вона отримала копії архівних примірників державних актів, однак зареєструвати своє право у реєстрі на підставі копій документів не може. Таким чином, незважаючи на те, що вона відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України є фактичним власником земельної ділянки з часу відкриття спадщини, її права не визнаються. А тому виникла необхідність доводити своє право у судовому порядку. Представник відповідача Лунів Н.В. заявлений позов визнала. Вказала, що дійсно [PERSON] отримала два державні акти на земельну частку - пай в процесі ліквідації колгоспів. Вказаною ділянкою користувалась, зокрема передавала її в оренду. При яких обставинах втрачено державні акти їй не відомо, однак вважає, що позивачка обгрунтовано претендує на оформлення за нею права власності на дві ділянки площею 0,2990 га в урочищі «За рубанем», кадастровий номер [NUMBER], та площею 07460 га в урочищі «Матієвець» кадастровий номер [NUMBER]. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволено. Судом встановлено, що позивачка є спадкоємцем за законом на майно [PERSON], прийняла спадщину, спадкові права нотаріусом перевірено. До спадкового майна входять дві земельні ділянки площею 0,2990 га в урочищі «За рубанем», кадастровий номер [NUMBER], та площею 07460 га в урочищі «Матієвець» кадастровий номер [NUMBER], що розташовані на території Глибівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області, цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Дані ділянки належали за життя покійній [PERSON] на підставі Державних актів Серії [NUMBER] та [NUMBER], що були видані 09.12.2008 року Богородчанською райдержадміністрацією. Оскільки оригінали державних актів втрачені, зареєструвати своє право власності на успадковані ділянки позивачка не може. Відповідно до п. "г" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на нерухомість у відповідності до ст.182 ЦК України підлягає державній реєстрації. Виходячи з наведеного, суд вважає, що право позивачки може бути захищено у спосіб обраний нею, шляхом визнання за нею права власності на нерухоме майно - земельні ділянки. На підставі викладеного, ст.ст.328, 392, 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved