Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

представник позивача звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на право зворотної вимоги до відповідача [PERSON] , винного в заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки, з якого просить стягнути суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 26 063 грн. 51 коп. та судового збору в розмірі 1 762 грн. Свої вимоги мотивували тим, що в порядку п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати\~страхового відшкодування\~має право\~подати регресний\~позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду і свою цивільно-правову відповідальність не застрахував. Представник позивача в судове засідання не прибув, надіслав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач та його представник в суді проти задоволення позову заперечили та пояснили, що відповідач є учасником бойових дій, на час настання дорожньо-транспортної пригоди перебував в м. Маріуполі Донецької області на службі у військовій частині № [NUMBER] Національної гвардії України та виконував службове завдання, яке отримане від керівництва військової частини. При цьому дорожньо-транспортна пригода скоєна ним під час керування автомобілем Volkswagen Т4, державний номерний знак [NUMBER] , який йому надано військовою частиною. Відтак вважали, що відповідач не має нести цивільно-правову відповідальність по відшкодуванню матеріальної шкоди заподіяної автомобілю «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] , яку на підставі ст.ст. 1172, 1187 ЦК України має відшкодувати його роботодавець Військова частина № [NUMBER] Національної гвардії України. Крім того просили застосувати в цій справі строки позовної давності, оскільки з часу настання дорожньо-транспортної пригоди до моменту звернення позивача до суду із вказаним позовом минуло більше трьох років. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається\~з матеріалів\~справи,\~14\~лютого 2016\~року о\~18\~год.\~ [PERSON] ,\~керуючи автомобілемVolkswagen Т4 державний номерний знак [NUMBER] , рухаючись по вул. Митрополицький в Центральному районі у м. Маріуполі на регульованому перехресті з пр. Будівельникі,в не надав дорогу та скоїв зіткнення з автомобілем «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. \~ \~ \~ \~ Ці обставини підтверджуються постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя, яка 19 липня 2016 року набрала законної сили. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] власником автомобіля «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якого на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «УПСК», поліс №АІ/8621641 від 02 жовтня 2015 року. Відповідач на той час керував автомобілем «Volkswagen Т4» державний номерний знак [NUMBER] та був фактичним його володільцем в розумінні вимог ст. 1187 ЦК України. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Т4» державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована в жодній страховій компанії. В цьому зв`язку 15 липня 2016 року до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування звернувся власник пошкодженого автомобіля «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] [PERSON] . Згідно звіту №790(05)030316 від 16 березня 2016 року про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] , складеного суб`єктом оціночної діяльності [PERSON] розмір збитків складає 30 676 грн. 21 коп. Вартість робіт по визначенню вартості розміру збитків завданих автомобілю «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] склала 500 грн., які позивачем сплачені на користь ФОП [PERSON] згідно платіжного доручення №12рв від 05 квітня 2016 року. На підставі наказу МТСБУ №8036 від 20 жовтня 2016 року позивач здійснив [PERSON] виплату страхового відшкодування в розмірі 25 563 грн. 51 коп., що підтверджується платіжним дорученням №8036рв від 21 жовтня 2021 року. Таким чином позивачем сплачено страхове відшкодування в розмірі 25 563 грн. 51 коп. та понесено витрати пов`язані з відновленням порушеного права згідно ст. 22 ЦК України в розмірі 500 грн. Як вбачається з довідок №2204 від 05 лютого 2016 року та №4002 від 22 квітня 2016 року сержант [PERSON] в період з 18 червня 2015 року по 20 серпня 2015 року, з 05 вересня 2015 року по 20 жовтня 2015 року, з 30 жовтня 2015 року по 20 листопада 2015 року та з 30 листопада 2015 року по 22 квітня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захистові незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції сектор «М» в м. Маріуполі Донецької області. Згідно довідки Військової частини [NUMBER] Східного територіального управління Національної гвардії України №0595 від 22 квітня 2016 року [PERSON] проходив службу у військовій частині [NUMBER] з 18 червня 2015 року по 22 квітня 2016 року. Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України №88 від 22 квітня 2016 року сержанта [PERSON] військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, старшого сапера інженерно-саперного взводу батальйону спеціального призначення (резервний батальйон) звільнено відповідно до Указу Президента України від 25 березня 2016 року №115/2016 «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призначених відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15» в запас без права носіння військової форми одягу. З метою отримання страхового відшкодування Моторно (транспортне) страхове бюро України» звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про стягнення 26 063, 51 грн. Рішенням Господарського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року в задоволенні позову Моторно (транспортного) страхового бюро України до Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України про стягнення 26 063, 51 грн. суми сплаченого страхового відшкодування відмовлено. Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, суд виходив з того, що з матеріалів справи не вбачається, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди власником транспортного засобу «Volkswagen Т4», державний номер [NUMBER] була Військова частина [NUMBER] Національної гвардії України, а [PERSON] , який керував автомобілем «Volkswagen Т4», працював у Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. Ніяких доказів, які б роз`яснили ці питання (свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, трудова книжка, накази по військовій частині і т.п.), позивачем до позовної заяви додано не було, а в копії частини військового квитка № [NUMBER] серії [NUMBER] , виданого [PERSON] , ця інформація відсутня. Не відображені ці відомості і у постанові Жовтневого районного суду міста Маріуполя від 07 липня 2016 року по справі №263/8280/16-П. Згідно листа Головного управління Національної гвардії України №27/10/2/4-Д-51-Аз від 17 березня 2021 року на обліку та балансі військових частин Національної гвардії України автомобіль марки «Volkswagen Т4» з присвоєним номерним знаком [NUMBER] станом на 14 лютого 2016 року не перебував та не перебуває. Службове розслідування за фактом ДТП, яка сталася 14 лютого 2016 року у м. Маріуполь Донецької області за участю автомобіля марки «Volkswagen Т4», номерний знак [NUMBER] , проводилося відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 19 лютого 2016 року №142. Матеріали службового розслідування знаходяться у військовій частині [NUMBER] Східного ОТО НГ України. Станом на 14 лютого 2016 року [PERSON] перебував на службі у військовій частині [NUMBER] Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України. Як вбачається з листа Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України №40/51/28/3-1350 від 27 квітня 2021 року матеріали службового розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яке відбулася 14 лютого 2016 року у м. Маріуполь Донецької області за участю автомобіля «Volkswagen Т4», знищені відповідно до ст. 80 «Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів» затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 року №578/5 термін зберігання яких становив 5 років. Листом №27/10/2/4-Д-135-Аз від 05 липня 2021 року Головне управління Національної гвардії України повідомило, що на обліку та балансі військових частин Національної гвардії України автомобіль марки Volkswagen Т4 з присвоєним військовим номерним знаком [NUMBER] не перебуває, який 07 серпня 2019 присвоєно та встановлено на службовому автобусі БАЗ А-08120, який перебуває у штаті військової частини Національної гвардії України №3057 (м. Маріуполь). Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Згідно ч. 2 ст.\~1187\~ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом ст. 36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний, зокрема, у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Таким чином встановлено цивільне право позивача на пред`явлення зворотної вимоги до особи, що заподіяла шкоду у розмірі виплаченого страхового відшкодування, відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України. Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. У той же час, як передбачено ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідач, винний у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на час її настання 14 лютого 2016 року, проходив службу у Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України. Разом з тим, жодних належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що автомобіль Volkswagen Т4 з присвоєним військовим номерним знаком [NUMBER] , на час настання дорожньо-транспортної пригоди належав на праві власності роботодавцю відповідача - Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України, в матеріалах справи відсутні. Належним доказом на підтвердження вказаних обставин мало б бути свідоцтво про реєстрацію права власності на вказаний автомобіль, копія якого до матеріалів справи не долучена. Відсутні в справі й належні, допустимі та достатні докази того, що відповідач на момент заподіяння дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові (службові) обов`язки у Військовій частині [NUMBER] . Відповідні шляхові листи, інші організаційно-розпорядчі документи роботодавця, накази, тощо суду не подано. За таких обставин підстав вважати, що відповідач на момент настання дорожньо-транспортної пригоди виконував свої трудові обов`язки на транспортному засобі, що належить Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України судом не встановлено. Таким чином підстав для покладання на Військову частину [NUMBER] цивільно-правової відповідальності по відшкодуванню шкоди, заподіяної власникові автомобіля «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ» в цій справі немає, яку в даному випадку має нести відповідач [PERSON] , який постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 07 липня 2016 року, що набрала законної сили, визнаний винним у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди, коли рішенням Господарського суду Донецької області від 18 квітня 2019 року в позові до Військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України також відмовлено. Що стосується доводів сторони позивача про застосування в цій справі строків позовної давності, оскільки з часу настання дорожньо-транспортної пригоди до моменту звернення позивача до суду із вказаним позовом минуло більше трьох років, то суд зазначає наступне. Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Разом з тим, варто враховувати, що моментом початку позовної давності для регресної вимоги з огляду на положення частини шостої статті 261 ЦК України страховика є день виконання основного зобов`язання і фактично день припинення цього зобов`язання належним виконанням - день проведення страховиком виплати страхового відшкодування третій особі (потерпілому в деліктному зобов`язанні) (висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05.04.2017 у справі № 6-2806цс16). У той час як згідно положення статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. При суброгації деліктне зобов`язання не припиняється, змінюється лише одна і сторін такого зобов`язання - кредитор (аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17). У разі суброгації перебіг строку позовної давності, починається від дня настання страхового випадку, оскільки при переході права вимоги, до страховика переходять усі права, які мав страхувальник, зокрема це стосується і права на подання позову, у тому числі щодо часу виникнення права на позов - з моменту ДТП в результаті якого заподіяно шкоду (висновок викладений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 у справі 521/16989/13-ц). Отже при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі - з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц). При вирішенні спорів про право зворотної вимоги судам належить розрізняти поняття «регресу» та «суброгації». По справі встановлено, що в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 14 лютого 20016 року відбулося зіткнення транспортного засобу Volkswagen Т4 державний номерний знак [NUMBER] з автомобілем «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Також судом встановлено, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] була застрахована в ПрАТ «УПСК», тоді як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Т4» державний номерний знак [NUMBER] , не була застрахована в жодній страховій компанії. 21 жовтня 2016 року за заявою власника пошкодженого транспортного засобу «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] , (потерпіла особа) МТСБУ (позивач) здійснило регламентну виплату потерпілій особі. Відповідно до пункту 1.2 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики - страхові організації, що мають право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до вимог, встановлених цим Законом та Законом України «Про страхування»; Звертаючись із позовом до суду МТСБУ обґрунтував наявність у нього права на стягнення шкоди в порядку регресу із посиланням на приписи статі 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначивши про здійснення ним регламентної виплати потерпілій у ДТП особі за винну особу, цивільно-правова відповідальність якого не була застрахована в жодній страховій компанії. Правовий статус МТСБУ у свою чергу визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, за пунктом 39.1. статті 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Таке бюро є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже у спірних правовідносинах позивач не є страховиком потерпілої особи (власника пошкодженого транспортного засобу «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ», державний номерний знак [NUMBER] ) за договором добровільного страхування, а регламентна виплата, яку здійснило МТСБУ цій особі припинила деліктне зобов`язання між власником транспортного засобу Volkswagen Т4 та власником транспортного засобу «ЗАЗ ТF 698 Р СПГ». Враховуючи вищенаведене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі не є суброгацією. Ураховуючи наведене на спірні правовідносини поширюється загальна позовна давність, яка відповідно до статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки. Оскільки регламентну виплату МТСБУ здійснено потерпілій особі 21 жовтня 2016 року, а позов подано до суду 03 жовтня 2019 року позовна давність у цій справі не попущена. Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму виплаченого страхового відшкодування та витрат на послуги аварійного комісара, що в загальному розмірі становить 26 063 грн. 51 коп., що мають бути стягнуті в порядку регресу з винної особи. Враховуючи викладене, пред`явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону і підлягають задоволенню. Крім того суду надано документальне підтвердження понесених позивачем судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved