Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

У липні 2019 року [PERSON] звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення з боржника інфляційних втрат у розмірі 92 407 грн. 80 коп. та 3 % річних у сумі 14 075 грн. 44 коп., а також 1 064 грн. 83 коп. судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 22 вересня 2012 рокуміж ним та відповідачем [PERSON] було укладено в простій письмовій формі договір займу, розписка про запозичення грошових коштів, відповідно до умов даного договору він передав [PERSON] гроші в сумі 10 000 Євро, а відповідач зобов`язалася повернути позику до 28 жовтня 2012 року. 04 квітня 2013 року Броварським міськрайонним судом Київської області було винесено заочне рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу у сумі 105972 грн. 27 коп.На виконання рішення суду 20 травня 2013року відділом державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції було відкрито виконавче провадження про стягнення з боржника [PERSON] на користь стягувача [PERSON] боргу в розмірі 105972 грн. 27 коп. 19 вересня 2017 року боржник [PERSON] добровільно сплатила на депозитний рахуноквідділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції грошові кошти в сумі 105972 грн. 27 коп. Позивач просить стягнути з відповідачавтрати від інфляції за період з 15.04.2013 року по 19.09.2017 року в розмірі 92407 грн. 80 коп., та трьох відсотків річних за період з 15.04.2013 року по 19.09.2017 року в розмірі 14075 грн. 44 коп., а також 1064 грн. 83 коп. судового збору. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 липня 2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, відповідачу встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву. 30 серпня 2019 року від представника відповідача [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову з огляду на наступні обставини. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року було частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 104 857 грн. 22 коп., а також судові витрати в сумі 1 115 грн. 05 коп. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 серпня 2013 року вищезазначене рішення залишено без змін. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 20 травня 2013 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/361/961/2013, виданого 14.05.2013 Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 105 972 грн. 27 коп. 19 вересня 2017 року [PERSON] перерахувала па депозитний рахунок відділу грошові кошти в розмірі 105 972 грн. 27 коп. на виконання вищевказаного рішення суду. Згідно довідки № 53442 Відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 16 листопада 2017 року, з боржника [PERSON] на депозитний рахунок відділу стягнуто борг в сумі 105 972 грн. 27 коп. у виконавчому провадженні № 37987648. Станом на 16 листопада 2017 року боржник [PERSON] з боргом розрахувалася в повному обсязі у зв`язку з чим, постановою заступника начальника відділу Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12 грудня 2017 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/361/961/2013, виданого 14.05.2013 Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 105 972 грн. 27 коп. У відзиві відповідач зазначає, що посилання позивача на положення ст. 264 ЦК України, а саме на переривання перебігу позовної давності - 19.09.2017, що є датою сплати [PERSON] боргу в повному обсязі, не ґрунтуються на вимогах закону і є помилковими, оскільки 19 вересня 2017 року - це дата виконання рішеннясуду в повному обсязі на підставі відкритого виконавчого провадження та припинення будь-яких зобов`язань [PERSON] перед [PERSON] . Таким чином, на даний час позивач [PERSON] втратив право на стягнення з [PERSON] трьох процентів річних та інфляційної складової за період прострочення виконання рішення суду в розумінні ст. ст. 256, 257, 261, 266, 267 ЦК України. У зв`язку із наведеним відповідач просила відмовити у задоволенні позову у зв`язку із спливом строку позовної давності. Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 жовтня 2019 року, підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. 13 січня 2020 року позивач подав до суду клопотання про визнання поважними причини пропуску терміну поза межами трирічного строку для стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, обґрунтовуючи його тим, що після винесення рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року у справі № 361/1413/13-цвін звертався до Броварського міськрайонного суду Київської області 16 липня 2016 року із позовом до [PERSON] про стягнення різниці заборгованості із неповернення суми позики 10000 Євро, але за усною домовленістю з приводу повернення коштів із відповідачем, позов був залишений без розгляду. [PERSON] домовленість між ними порушила, повернула тільки борг за рішенням суду, у зв`язку із цим він був змушений звернутися до суду із даним позовом вдруге. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, пояснення надав аналогічні змісту позовної заяви. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у повному обсязі. Суд заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 22 вересня 2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено в простій письмовій формі договір позики, за яким позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 10 000 Євро, які остання зобов`язалась повернути в строк до 28 жовтня 2012 року. Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2013 року у справі № 361/1413/13-ц частково задоволено позов [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг у сумі 104 857 грн. 22 коп., а також судові витрати в сумі 1 115 грн. 05 коп. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 27 серпня 2013 року вищезазначене заочне рішення суду залишено без змін. Відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Броварського міськрайонного управління юстиції від 20 травня 2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2/361/961/2013, виданого 14.05.2013 Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 105 972 грн. 27 коп. 19 вересня 2017 року [PERSON] перерахувала на депозитний рахунок відділу грошові кошти в розмірі 105 972 грн. 27 коп. Згідно із постановою заступника начальника відділу Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 12 грудня 2017 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/361/961/2013, виданого 14.05.2013 Броварським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 105 972 грн. 27 коп. Суд провівши перевірку розрахунку наданого позивачем, вважає його вірним та достовірним, та приймає до уваги, а саме згідно з розрахунком позивача з травня 2013 по вересень 2017 року сума інфляційних втрат складає 92 407,80 грн., а сума трьох відсотків річних від простроченої суми становить 14075,44 грн., а саме за 2013 рік інфляційні втрати складають 1271,66 грн., три відсотки річних 2264,61 грн.; за 2014 рік інфляційні втрати складають 23843,75 грн., три відсотки річних -3179,17 грн.; за 2015 рік інфляційні втрати складають - 43236,70 грн., три відсотки річних - 3179,17 грн.; за 2016 рік інфляційні втрати складають 13564,44 грн., три відсотки річних - 3179,17 грн.; за 2017 рік інфляційні втрати складають 10491,25 грн., три відсотки річних - 2273,32 грн. Під час розгляду справи представником відповідача заявлено про застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, яка задоволенню не підлягає виходячи із наступного. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. За змістом статей 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), відступаючи від висновку Верховного Суду України, зокрема викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України "Про виконавче провадження", і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). За змістом наведених норм закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначене відповідає правовому висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-1946цс15, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), в постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 459/3560/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 753/23612/15-ц, від 05 вересня 2018 року у справі № 461/479/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі № 761/43507/16-ц, а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків. Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного). Відповідно до частини першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач 11 травня 2016 року зверталась до начальника ВДВС Броварського МРУЮ із заявою в якій просила прийняти пропозицію та повідомити стягувача про часткове зарахування грошових коштів в розмірі 36048 грн. на погашення основної заборгованості. (а.с. 64) У липні 2016 року позивач [PERSON] звертався до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення відсотків та різниці у зміні курсу валют. (справа за № 361/3828/16-ц), але 22 лютого 2017 року позивачем була подана заява про залишення позову без розгляду. Таким чином наведені у відзиві доводи про те, що слід застосувати наслідки спливу позовної давності, про які заявлено відповідачем, не заслуговують на увагу, оскільки невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і в даному разі як вбачається із вищенаведених обставин позивач звертався до суду із позовом про стягнення відсотків. Суд звертає увагу на те, що з травня 2013 року, у кредитора виникло право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення, адже з ухваленням апеляційним судом ухвали про залишення без змін рішення Броварського міськрайонного суду про стягнення боргу у 2013 році зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором позики не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання до 19 вересня 2017 року, тому суд дійшов до висновку про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних.

Outcome: approved