Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON], за участю: Немирівської спеціалізованої загально - освітньої школи - інтернату імені М.О. Некрасова Вінницької обласної ради про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є матір'ю дитини [PERSON], [INFO]. Відомості про батька у свідоцтві про народження записані за вказівкою матері, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Розпорядженням Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 14.07.2003 року № 514 [PERSON] був влаштований на повне державне утримання до Вінницького обласного дитячого будинку інтернатного типу «Гніздечко». Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.10.2005 року встановлено той факт, що [PERSON], мати малолітнього [PERSON], [INFO], не проживає з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляє до нього батьківської турботи та піклування, не виховує та не утримує його. З 31.08.2006 року по даний час [PERSON] переведений до Немирівської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату ім. М.О. Некрасова Вінницької обласної ради, де виховується по даний час. За час перебування [PERSON] у закладах мати [PERSON] зателефонувала один раз у 2013 році. Участі у вихованні сина [PERSON] не приймала, життям та навчанням сина не цікавилася, дитину не провідувала, матеріальну допомогу не надавала, ніяким чином не виявила своєї турботи до сина. Дитина перебувала на повному державному утриманні. До суду з питання повернення їй сина [PERSON] не звернулася. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради, враховуючи злісне невиконання матір'ю обов'язків по вихованню та утриманню дитини протягом тривалого періоду та інші фактичні обставини справи, надав висновок про доцільність позбавлення громадянки [PERSON] прав по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У зв'язку з зазначеними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], а також стягнути із [PERSON] на користь Немирівської спеціалізованої загально - освітньої школи - інтернату імені М.О. Некрасова Вінницької обласної ради аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів доходів відповідача (сукупно) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви. В судове засідання представник позивача Манзюк Н.В. не з'явилася, однак попередньо через канцелярію суду подала заяву, згідно якої справу просить розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення суду не заперечує. Крім того зазначила, що аліменти на утримання дитини просить стягувати на особовий рахунок дитини [PERSON], який вказаний у квитанції, яку додала до заяви. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суд не повідомила, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник Немирівської спеціалізованої загально - освітньої школи - інтернату імені М.О. Некрасова Вінницької обласної ради Куліковська В.М. в судове засідання не з'явилася, однак подала через канцелярію суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, позовні вимоги підтримує, всі факти, викладені у позовній заяві підтверджує як такі, що відповідають дійсності. Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 08.09.1999 року зроблено відповідний запис №2201, що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER], виданого 08.09.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками [PERSON] є батько - [PERSON] та мати - [PERSON] (а.с. 4). З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00014444593 від 12.09.2014 року вбачається, що при народженні дитини [PERSON], [INFO], відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, тобто за вказівкою матері (а.с. 9). Згідно рішення Вінницької районної державної адміністрації від 14.07.2003 року №514, [PERSON], [INFO] направлено в дитячий будинок "Гніздечко" (а.с. 6). Як вбачається із довідки, виданої дирекцією Немирівської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернату інтенсивної педагогічної корекції І-ІІ ступенів ім. М.О. Некрасова, [PERSON], [INFO] дійсно навчається в даній школі з 31.08.2006 року по даний час (а.с.5). Згідно актів від 29.05.2013 року, 20.11.2013 року, 27.05.2014 року, затверджених директором Немирівської школи - інтернату, мати [PERSON] не цікавиться дитиною [PERSON], [INFO], не провідує його, не приймає участі у навчанні та вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги (а.с.7,8). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 12.10.2005 року встановлено факт того, що [PERSON] мати неповнолітнього [PERSON], [INFO], не проживає з дитиною понад шість місяців без поважних причин, не проявляє до нього батьківської турботи та піклування, не виховує та не утримує його (а.с.6 - зворотній бік аркушу). Як вбачається з висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради від 05.09.2014 року №01-00-011-36640, [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с.2,3). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1- ч. 4 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні, відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України. Відповідно до п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, дитина [PERSON] виховується у Немирівській спеціальній загальноосвітній школі - інтернаті, відповідач безвідповідально ставиться до свої материнських обов'язків, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не приймає участі у її вихованні та навчанні, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умови для отриманню нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, судом розцінюється як ухилення від виховання дитини матір'ю, внаслідок її поведінки та свідомого нехтування нею своїми обов'язками. Таким чином, суд дійшов висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що негативно впливає на фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, а тому наявні передбачені ст. 164 СК України підстави для позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України суд при визначенні аліментів враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У зв'язку з тим, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, враховуючи положення ч. 2 ст. 166 СК України та обставини, визначені ст. 182 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь Немирівської спеціалізованої загально - освітньої школи - інтернату імені М.О. Некрасова Вінницької обласної ради аліментів на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частки від усіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого звільнено позивача.

Outcome: approved