overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 06 травня 1983 року, актовий запис 847. На підтвердження своїх вимог позивач вказувала, що протягом останніх років сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки на побутовому рівні, втрати почуття любові та поваги один до одного. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку. Спірного майна не мають. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала. Після розірвання просила залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином - рекомендованою кореспонденцією. Про причини своєї неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 06 травня 1983 року був зареєстрований у Полтавському міському відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського управління юстиції, актовий запис №847 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище), про що 06 травня 1983 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис 847 (оригінал свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 06 травня 1983 року). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд виносить рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбно - сімейні відносини не склалися, позивачка бажає розірвати шлюб. В силу ст. ст. 21 та 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Звідси, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з реєстрацією розірвання шлюбу не підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

У липні 2014 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати шлюб, укладений між ними 12 лютого 1986 року, актовий запис 284. На підтвердження своїх вимог позивач вказувала, що протягом останніх років сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні сварки на побутовому рівні, втрати почуття любові та поваги один до одного. Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей. Спірного майна не мають. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала. Після розірвання просила залишити їй прізвище "[PERSON]". Відповідач у судове засідання не прибув. Про день, час та місце розгляду справи був повідомленим належним чином - рекомендованою кореспонденцією. Про причини своєї неявки суд не повідомляв та жодних заяв на адресу суду не надсилав. Відповідно до ст. ст. 169 та 224 ЦПК України, суд розглядає справу по суті у відсутність відповідача на підставі наявних по справі доказів та ухвалює заочне рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступне. Судом встановлено, що 12 лютого 1986 року був зареєстрований міським палацом шлюбів Виконкому Полтавської міської ради народних депутатів Полтавської області, м. Полтава, актовий запис №284. був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище), про що 12 лютого 1986 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис 284 (оригінал свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 12 лютого 1986 року, а.с. 284). Від шлюбу сторони мають трьох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд виносить рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Шлюбно - сімейні відносини не склалися, позивачка бажає розірвати шлюб. В силу ст. ст. 21 та 24 СК України шлюб є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану, який ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Звідси, позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з відповідача витрат, пов'язаних з реєстрацією розірвання шлюбу не підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

У липні 2014 року заявник звернулася до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту родинних відносин. Заявник посилалася на те, що [PERSON], яка померла [INFO], є її матір'ю. Документи, що підтверджують їхні родинні відносини частково збереглися та в них були допущені помилки, а саме у свідоцтві про народження заявника її мати записана як [PERSON]. Мати заявника за життя двічі перебувала у шлюбі. В 1966 році був зареєстрований шлюб з [PERSON], який був записаний в свідоцтві про народження заявника, як батько. В 1971 році шлюб між батьками був припинений, та мати взяла дівоче прізвище - [PERSON], але документи не збереглися. В 1980 році мати заявника зареєструвала шлюб із [PERSON], взявши спільне прізвище в повторному шлюбі - [PERSON]. Заявник посилається на те, що після смерті матері залишилася спадщина, але перепоною для її отримання є не підтвердження документально родинних відносин та часткове збереження документів. Заявник в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, посилаючись на обставини викладені у заяві. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій прохає розглянути справу без їхньої участі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що померла [PERSON], яка дійсно є його матір'ю та заявника. Вислухавши пояснення заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народилася [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], актовий запис № 52 (а. с. 5). Заявник народилася [INFO], її батьками вказано - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 21 (а. с. 6-8). Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], актовий запис № 14 - мати заявника уклала вдруге шлюб 15.10.1980 року, змінивши прізвище на "[PERSON]" (а. с. 9). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а. с. 10). Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Із матеріалів справи вбачається, що заявник дійсно є донькою померлої [PERSON], також судом встановлено, що заявникові встановлення факту родинних відносин має значення для одержання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, суд вважає, що вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

У липні 2014 року орган опіки та піклування Червоноармійської райдержадміністрації звернувся до суду в інтересах неповнолітньої [PERSON], із зазначеним позовом до відповідача, мотивуючи його тим, що останній, являючись батьком однієї неповнолітньої дитини дочки [PERSON], [INFO], ухиляється від виконання своїх батьківських обов»язків, не займається її вихованням, не створює належних умов для проживання, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не забезпечує її матеріально. Мати дитини [PERSON] померла [INFO]. На даний час [PERSON] навчається в Житомирському агротехнологічному коледжі, від батька ні матеріальної, ні моральної підтримки дочка не має. Сім"я [PERSON] з 01.07.2012 року перебувала на обліку служби у справах дітей, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Відповідач постійно пиячить, офіційно ніде не працює, фінансово сім"ю не забезпечує, будинок перебуває в антисанітарійному стані, потребує капітального ремонту, в ньому відсутні предмети першої необхідності. В своїх заявах від 09.04.2014 року та 16.07.2014 року [PERSON] просить позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], 1996 року народження, так як він не має змоги її виховувати та утримувати. Враховуючи наведене, орган опіки та піклування Червоноармійської райдержадміністрації просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO], як такого, що навмисно ухиляється від виконання батьківських обов'язків та стягнути з відповідача аліменти на користь дочки в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні представники позивача та третьої особи позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти їх задоволення. Прокурор в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому вважає ухвалити рішення про його задоволення. При зверненні до суду позивач звільнений від сплати судового збору, тому, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує його з відповідача в сумі 243 грн. 60 коп. з позовних вимог про позбавлення батьківських прав та у розмірі 243 грн. 60 коп. з позовних вимог про стягнення аліментів на користь Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ "Акцент Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 35276,25 грн. за кредитним договором № АN7KCC9FTS0092 від 05.05.2011 року та судових витрат. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 7000,00 грн. та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 35276,25 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 05.05.2011 року між позивачем та [PERSON] укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 7000,00 грн. на строк 36 місяців, в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 0,01% на місяць на суму залишку заборгованості. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше ніж 04.05.2014 року. Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій він висловив бажання оформити кредит на своє ім'я, а також він ознайомився з умовами. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 12.12.2013 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 35276,25 грн.(а.с.6-7). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність свої вини у порушенні зобов'язання. Відповідач таких доказів суду не надав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в належному розмірі на користь позивача у сумі 352,76 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-16 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із позовом, в якому вказало, що 18 листопада 2012 року між ПАТ "Дельта Банк" (правонаступник ТОВ «КБ» Дельта») та [PERSON] був укладений договір кредиту №001-22012-181112, за умовами якого позичальник отримала кошти у вигляді кредитного ліміту в сумі 30 000,00 грн. на 10 місяців із кінцевим строком повернення 18.08.2013 року, проте не виконує зобов'язання щодо своєчасного повернення грошових коштів, а тому банк має право достроково стягнути грошові кошти. Позивач просить стягнути заборгованість по кредиту з відповідача у примусовому порядку та сплачений судовий збір. Представник позивача подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка подала клопотання про розгляд справи у її відсутності позов визнала у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 13 187грн. 99коп. посилаючись на те, що [PERSON] відповідно до укладеного договору б/н 13 лютого 2006 року отримав кредит у розмірі 5 000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за відповідачем рахується вищевказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про підставність позову і необхідності його задоволення, виходячи із слідуючого. Відповідно до підписаної заяви позичальником [PERSON] разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою» 13 лютого 2006 року, останній отримав кредит у розмірі 5 000 грн. із зобов'язанням їх повернення та сплатою відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Із довідки-розрахунку вбачається, що загальна сума аборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 травня 2014 року становить 17 859грн. 11коп., яка складається з: 4 388грн. 15коп. - заборгованості за кредитом; 13 470грн. 96коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом; 500грн. - штраф (фіксована частина); 604грн. 19 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до судового наказу винесеного Мукачівським міськрайонним судом від 29 січня 2009 року з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» стягнено заборгованість у розмірі 5 755грн. 31коп., відповідно - загальна заборгованість становить 13 187грн. 99коп. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом є підставними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 1994,85 доларів США, посилаючись на те, що [PERSON] 10 вересня 2010 року отримав кредит у розмірі 1 000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань за відповідачем рахується вищевказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про підставність позову і необхідності його задоволення, виходячи із слідуючого. Відповідно до підписаної заяви позичальником [PERSON] разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою» 10 вересня 2017 року, останній отримав кредит у розмірі 1 000 доларів США із зобов'язанням їх повернення та сплатою відсотків у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Із довідки-розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 15 червня 2014 року становить 3368,32 доларів США яка складається з: 962,73 доларів США - заборгованості за кредитом; 2 115,59 доларів США - заборгованості по процентам за користування кредитом; 290 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом; відповідно до судового наказу винесеного Мукачівським міськрайонним судом від 03 березня 2010 року з [PERSON] на користь ПАТ КД Приват Банк» стягнено заборгованість у розмірі 1509,09 доларів США: 42, 66 доларів США - штраф (фіксована частина); 92,96 доларів США - штраф (процентна складова). Загальна заборгованість становить 1994,85 доларів США. Відповідно до ст.525 ЦК України одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом є підставними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-30 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 12058,43 грн. за кредитним договором № б/н від 23.11.2007 року та судових витрат. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 12058,43 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 23.11.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі 5000,00 грн., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 2 % на місяць на залишок заборгованості. Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій вона висловила бажання оформити кредит на своє ім'я, а також вона ознайомилася з умовами та правилами надання батьківських послуг, тарифами ПриватБанка. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 22.06.2014 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 12058,43 грн.(а.с.9-12). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність свої вини у порушенні зобов'язання. Відповідач таких доказів суду не надав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в належному розмірі на користь позивача у сумі 243,60 грн..

Outcome: approved