Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

У зв'язку з тим, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили і звернено до виконання, стягнуто з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 червня 2011 року і до повноліття дитини, відповідач взмозі сплачувати аліменти у встановленому рішенням суду розмірі, однак ухиляється від їх сплати, за ним утворилася заборгованість в сумі 8563 грн. 50 коп., позивачка звернулася з позовом до суду та просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2014 року по 30 квітня 2015 року в сумі 19417 грн. 06 коп. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що за рішенням суду з відповідача на її користь на утримання сина стягуються аліменти, однак він їх сплачував лише декілька місяців, а на даний час взагалі не платить. З травня 2015 року вона отримує соціальну допомогу на дитину в розмірі 480 грн. щомісячно. Зважаючи на те, що за відповідачем рахується заборгованість по сплаті аліментів, просить позов задоволити і стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів. Представник позивачки, адвокат Романчук І.І., в судовому засіданні позов і пояснення позивачки підтримала, зазначила, що на підставі довідки державного виконавця про розмір заборгованості по сплаті аліментів і виходячи з позиції Верховного Суду України було зроблено розрахунок пені за період з січня 2014 року по квітень 2015 року, оскільки в той період позивачка самостійно виховувала і утримувала сина, а лише з травня 2015 року їй була призначена соціальна допомога. Зважаючи на це просить позов задоволити і стягнути з відповідача на користь позивачки пеню за прострочення сплати аліментів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча судом вживалися заходи для його виклику в судове засідання, але адресований йому конверт з судовою повісткою повернувся на адресу суду з відміткою пошти, що повертається за закінченням терміну зберігання. Причину неявки суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про розгляд справи у його відсутності. Тому суд визнав його неявку в судове засідання з неповажних причин і вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача. Тобто суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка та її представник не заперечили. Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили і звернуто до виконання, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 10 червня 2011 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення суду був виданий виконавчий лист, який позивачкою був пред'явлений до виконання у відділ ДВС Рівненського районного управління юстиції. Відповідно до розрахунку, проведеного державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції, заборгованість відповідача по сплаті аліментів на утримання сина - [PERSON], за період з 01.01.2014 року по 30.04.2015 року становить 8563,50 грн. За вказаний період до сплати підлягали аліменти в сумі 10063,50 грн., однак відповідач із даної суми сплатив лише 1500 грн. аліментів. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. В п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що відповідно до ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. В силу вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки, суду не надано доказів того, що прострочення сплати аліментів сталось з причин, незалежних від відповідача, адже він працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості не перебуває, суд приходить до переконання, що відповідач взмозі сплачувати аліменти у визначеному в рішенні суду розмірі, а заборгованість сталась з вини останнього, так як він несвоєчасно сплачував аліменти. Згідно розрахунку позивачки, пеня за прострочення сплати аліментів станом на 30 квітня 2015 року становить 19417 грн. 06 коп. З приводу вказаної суми у відповідача [PERSON] не виникло заперечень, він власного розрахунку пені не надав, і в суду не виникло сумніву стосовно правильності обрахованого позивачкою розміру пені. За таких обставин позов підлягає до задоволення, і з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів в сумі 19417 грн. 06 коп. Неявку відповідача до суду, розцінено як його самоусунення від вирішення спору, оскільки він в судове засідання не з'явився і причину неявки суду не повідомив. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в наявності є порушення права позивачки і неповнолітньої дитини, позов є обґрунтований, доведений належними доказами, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved