Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, який мотивована тим, що 13.02.2015р. [PERSON] згідно договору безпроцентної позики передала [PERSON] кошти у сумі 600 (шістсот) доларів США. Обгрунтовуючи свої вимоги позивачка вказує, що вказану суму відповідач, згідно розписки від 13.02.2015р., зобов"язався повернути до 20.06.2015р., проте у зазначений термін та до сьогоднішнього дня [PERSON] боргу не повернув, незаважаючи на неодноразові звернення до нього з проханням повернути кошти, а відтак, вважаючи, що порушенні її права, позивач просить суд стягнути з [PERSON] борг у сумі 13.218,00 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн. В судовому засіданні позивачка, скориставшись своїми процесуальними правами, в порядку ст.31 ЦПК України збільшила свої вимоги. Оскільки відповідач зобов»язався повернути борг 600 доларів США в строк до 20.06.2015р., то станом на 25.08.2018р. відповідно до курсу НБУ ця сума становить 13.254,00 грн., 71,89 грн. розміру 3% річних, а також просить суд стягнути з відповідача і кошти за надання правової допомоги в розмірі 1.800,00. Відповідач в судовому засіданні збільшенні позовні вимоги визнав частково, зокрема, не заперечує проти стягнення з нього коштів у відшкодування боргу за договором позики та судових витрат по справі, проте повністю не визнає вимоги щодо стягнення з нього коштів на відшкодування витрат позивачки на правову допомогу, оскільки вважає такі необґрунтованими, що суперечать вимогам закону. Заслухавши сторони та їх представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Згідно із ст.15 ЦПК України загальні суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. При здійсненні правосуддя (ст.4 ЦПК) у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Завданнями цивільного судочинства (ст.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Так, за приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Повноваження суду при вирішенні цивільних справ визначені ЦПК України, у тому числі і повноваженнями щодо вирішення і кредитних спорів, а відтак суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України. Так, відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Як встановлено в судовому засіданні на підставі належних та достовірних доказів 13.02.2015р. позивач [PERSON] згідно договору безпроцентної позики передала відповідачу [PERSON] кошти у сумі у сумі 600 (шістсот) доларів США, що було підтверджено письмовою розпискою від 13.02.2015р., із зазначеним строком повернення коштів, а саме 20.06.2015р. (а.с.6). Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. В судовому засіданні достовірно встановлено, що у зазначений термін до сьогоднішнього дня відповідач [PERSON] борг не повернув, незважаючи на неодноразові звернення до нього позивача про повернення боргу згідно боргової розписки. 13.02.2015 року. Між тим, відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. А за ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку встановлені договором. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві кошти у строк та в порядку , що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.57-66 ЦПК України. У відповідності до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Так, при визначенні суми, яка підлягає стягненню з відповідача за договором позики, суд виходить з того, що відповідно до норм ст.ст.625,1050 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір процентів. Отже, з врахуванням викладеного та беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що збільшенні позовні вимоги підлягають до задоволення і з відповідача слід стягнути на користь позивача 600 (шістсот) доларів США, що по офіційному курсу НБУ станом на 25.08.2015р. становить 13.254,00 грн. боргу за договором позики, а також 71,89 грн. розміру 3% річних, оскільки виконання зобов»язання прострочене на 66 календарних днів. Заперечуючи позовні вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу останій послався на їх необгрунтотваність, а відтак просив у їх задоволенні відмовити, проте суд не погоджується з такими доводами, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону. Так, позивачка подала до суду 27.08.2015р. письмове клопотання та про долучення до матеріалів справи доказів понесення нею витрат і просить відповідно стягнути з відповідача понесені нею та документально підтверджені витрати на правову допомогу у розмірі 1.800,00 грн. До даного клопотання позивачкою додано акт здачі-приймання наданих послуг за договором про надання правової допомоги, укладеним 21.07.2015р. між позивачкою та адвокатом [PERSON], а також квитанцію до прибуткового касового ордера №063 від 25.08.2015р. Між тим, пунктом 47 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз»яснено, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8,59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України (Рішення від 16.11.200р. №13-рп/2000; Рішення від 30.089.2009р. №23-рп/2009, Рішення від 11.07.2013р. №6-рп/2013р). Витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Порядок надання безоплатної правової допомоги у цивільних справах передбачений у розділі III Закону України від 02.06.2011р. №3460-VI «Про безоплатну правову допомогу». При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,42,56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Так, згідно зі ст.1 зазначеного вище Закону розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, пі час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи у суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Окрім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 243,60 гривень судового збору (а.с.1), а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до вимог ст.ст.23,218,611,1046,1048-1050 ЦК України та

Outcome: approved