Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-04 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування, Монастириської районної державної адміністрації, звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить ухвалити рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка рішенням Монастириського районного суду від 22 березня 2019 року була відібрана, без позбавлення їх батьківських прав, у зв`язку з тим що залишення дитини з батьками наражало її на реальну небезпеку заподіяння шкоди здоров`ю внаслідок невиконання батьками своїх батьківських обов`язків. Згідно вказаного рішення суд роз`яснив, що відповідно до ч.3 ст.70 Сімейного Кодексу України, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Також суд висловив застереження батькові - [PERSON] та матері [PERSON] , що у разі продовження ухиляння від обов`язку по вихованню дитини, вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Розпорядженням голови Монастириської райдержадміністрації від 06.05.2019 року № 97-од дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови Монастириської райдержадміністрації від 10.05.2019 року дитину [PERSON] влаштовано під опіку бабусі - [PERSON] . Шлюб між батьками дитини розірвано згідно рішення Монастриського районного суду від 18.01.2017 року (справа № 603/809/17). Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте, за даною адресою не проживає, оскільки зі слів опікуна дитини, та самої [PERSON] , у вказаному будинку відсутні умови для проживання: відключено подачу електроенергії та газопостачання, у зв`язку із заборгованістю по сплаті комунальних послуг. Під час обстеження житлово-побутових умов за даною адресою встановлено, що житловий будинок перебуває в антисанітарному стані. Всюди безлад, в кожній кімнаті на підлозі валяється багато різного одягу, взуття, ліків. В будинку достатньо меблів, проте вони не використовуються за призначенням. Шафи порожні, а одяг на підлозі. На столі також безлад. Дійсно відключене постачання електроенергії та газопостачання. Немає умов для проживання дитини. Відповідач [PERSON] не має постійного місця проживання: проживає або за адресою проживання дитини з опікуном: [ADDRESS] , або за місцем проживання батька дитини: [ADDRESS] . Ніякого майна крім особистих речей немає. У неї повністю відсутні засоби для існування, оскільки вона ніде не працює, і не отримує ніяких коштів. Крім того, відповідач [PERSON] ніде не працює, не має жодних засобів для утримання дитини, не створила належних житлово-побутових умов для проживання дитини, не забезпечила право дитини на проживання у належних санітарних умовах, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних, освітніх та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не змінила своє ставлення до виховання та утримання дитини, не звертаючи уваги на застереження суду. В судове засідання представник позивача не з`явилась, хоча належним чином повідомлялась про дату, час та місце розгляду справи. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 280,281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач була належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явилась в судове засідання, не повідомила причини неявки, не подали відзив, представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Ухвалою суду від 21.05.2021 року провадження у даній цивільній справі в частині позовних вимог до [PERSON] закрито на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку із смертю [PERSON] . Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (видане повторно) серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції у Тернопільській області від 04.10.2017 року. Рішенням Монастириського районного суду від 22.03.2019 року дитина [PERSON] була відібрана від батьків [PERSON] , та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав. Згідно вказаного рішення суду [PERSON] висловлено застереження, що в разі продовження ухилення від обов`язку по вихованню дитини, вона може бути позбавлена батьківських прав. Вказане рішення суду мотивоване тим, що дитина [PERSON] опинилась у небезпечних для її життя, здоров`я і морального виховання умовах. Зазначені обставини зумовлені аморальною, антигромадською поведінкою її батьків [PERSON] та [PERSON] , а також ухиленням їх від виконання батьківських обовязків по вихованню дочки. Розпорядженням голови Монастириської райдержадміністрації від 06.05.2019 року № 97-од дитині [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Згідно розпорядження голови Монастириської райдержадміністрації від 10.05.2019 року, дитину [PERSON] передано під опіку бабусі [PERSON] . Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання батька дитини - [PERSON] , встановлено, що санітарно-гігієнічні умови приміщення незадовільні. Немає умов для проживання, виховання та розвитку дитини. На час обстеження, мати дитини - [PERSON] , проживала у батька вдома. Також там була і дитина, яку мати забрала від опікуна без дозволу і утримувала там вже декілька днів. Батько був у стані сильного алкогольного сп`яніння. Дитина підтвердила, що мати забрала її без дозволу опікуна, і проти її волі. Працівниками служби у справах дітей та поліції з батьками дитини проведено бесіду. В черговий раз роз`яснено їхні права та обов`язки. Дитину [PERSON] передано опікуну. Згідно акту обстеження умов проживання за адресою проживання опікуна та дитини за адресою: [ADDRESS] , матір дитини, незважаючи на рішення суду про відібрання від неї дитини і надалі проживала з дитиною за вищевказаною адресою. При цьому остання ніде не працює та сама харчувалася за рахунок коштів, які виплачуються дитині, як державна соціальна допомога дітям під опікою. Але навіть і проживаючи з дитиною, мати не підтримувала санітарний стан приміщення у належному стані: в кімнатах було не прибрано, посуд немитий, меблі поламані. Мати постійно конфліктує з опікуном щодо виховання дитини, що підтверджується її заявою щодо зміни дитині опікуна, в якій вона стверджує, що опікун веде себе неадекватно, постійно вдома скандалить, нервує дитину, порушує дитині психіку, знущається над усіма вдома, б`ється, погрожує психлікарнею і міліцією. Мати постійно налаштовує дитину проти опікуна, самовільно забирає дитину на тривалий час з постійного місця проживання. Відповідно до інформації від 28.05.2020 року № 84/01-05, наданої районним центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Монастириської РДА, під час візиту соціальних працівників за місцем проживання дитини та опікуна, виявлено в квартирі матір дитини - [PERSON] , сестру матері [PERSON] , яка є психічно хворою, що становило небезпеку для дитини. Мати дитини, [PERSON] безробітна, неодноразово з нею проводилися бесіди щодо працевлаштування, які кожного разу закінчувалися безрезультативно. Згідно відповіді Монастириської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості № 203 від 28.05.2020 року, [PERSON] , [INFO] , була зареєстрована як безробітна з метою пошуку роботи в Монастириській районній філії Тернопільського обласного центру зайнятості з 13.11.2018 р. по 20.04.2019 р., реєстрація припинена у зв`язку з невідвідуванням без поважних причин центру зайнятості протягом 30 робочих днів. У відповідності до інформації №02-01/322 від 15.07.2020 року, виданої Службою у справах дітей Монастириської РДА Тернопільської області, 15.07.2020 року о 12 год. 10 хв., проїжджаючи по вул. Підгородній, працівники служби у справах дітей побачили дитину [PERSON] , яка без супроводу дорослих йшла по проїжджій частині дороги, тягнучи за собою велосипед. Дівчинка була вдягнута тільки у футболку, без лосінів, без колготів, без спіднички та без трусиків. Побачивши працівників служби дитина втекла у двір чужого житлового будинку. За деякий час звідти вийшла [PERSON] з дитиною на руках. Вона не змогла пояснити чому дитина так вдягнута, де її нижня білизна. Голі ноги дитини облизували бродячі собаки. Коли було запропоновано повернути дитину до опікуна, мати поводилась агресивно, вона взяла дитину на руки і почала швидко втікати у провулок. Мати неодноразово дитину вдягала не по погоді. О 12 год. 30 хв. працівники служби у справах дітей відвідали опікуна - [PERSON] , яка повідомила, що її дочка - [PERSON] силоміць, без її дозволу забрала в неї дитину. Так, відповідно до ст. 51 Конституції України, кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.Зокрема, у ч. 2 зазначеної статті Основного Закону зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень цієї Конвенції, дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, як до, так і після народження. Згідно ст. 152 Сімейного Кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частини 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що дитина, яка проживає окремо від одного з батьків, має право на підтримання з ним регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме її нормальному вихованню. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною другою статті 157 Сімейного Кодексу України передбачено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей; ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 Сімейного Кодексу України). Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, а також спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Як слідує з приписів вищевказаних нормативно-правових актів та правових позицій Верховного Суду України, для позбавлення батьківських прав не достатньо впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню дітей. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що особа вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати батьківські обов`язки. Відповідно до характеристики вих.№896/02-20 від 20.07.2020 року, виданої Монастириською міською радою Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] не працює. По місцю проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживає алкогольними напоями, неналежно ставиться до виховання своєї неповнолітньої дитини. Зі змісту висновку органу опіки та піклування Монастириської районної державної адміністрації №3 від 16.07.2020 року, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Зазначений висновок мотивований тим, що відповідач [PERSON] не має постійного місця проживання: проживає або за адресою проживання дитини з опікуном: [ADDRESS] , або за місцем проживання батька дитини: [ADDRESS] . Ніякого майна крім особистих речей немає. У неї повністю відсутні засоби до існування, оскільки вона ніде не працює, і не отримує ніяких коштів. Також, незважаючи на рішення суду від 22.03.20219 року, відповідач [PERSON] не створила належних житлово-побутових умов для проживання дитини, не забезпечила право дитини на проживання у належних санітарних умовах, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надає дитині доступу до культурних, освітніх та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не змінила своє ставлення до виховання та утримання дитини, не звертаючи уваги на застереження суду. В матеріалах справи містяться дані, які підтверджують, що опікун дитини [PERSON] неодноразово зверталася із скаргами до служби у справах дітей райдержадміністрації щодо перешкоджання їй батьками дитини виконувати обов`язки опікуна, неадекватну поведінку батьків, вживання алкогольних напоїв ними, усунення від матеріального утримання дитини, створення постійних конфліктних ситуацій, які негативно впливають на психологічний стан дитини. Матеріали справи також містять дані, які свідчать про свідоме нехтування матір`ю [PERSON] своїми обов`язками відносно малолітньої дочки. Зазначені обставини зумовлені також аморальною, антигромадською поведінкою матері [PERSON] , а також ухиленням її від виконання батьківських обов`язків по вихованню дочки. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, а саме: не виконує обов`язку щодо виховання дитини, свідомо нехтує ними, не надає матеріальної допомоги на її утримання та не створює умов для її фізичного, духовного, морального розвитку. При цьому суд бере до уваги, що вказані обставини існують тривалий час за який у відповідача була можливість змінити своє ставлення до виховання дитини. Однак вона цього не зробила, що свідчить про стійкий та усвідомлений характер ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Із змісту п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України вбачається, що батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Таким чином, факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно дочки [PERSON] , згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, що відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір. На підставі наведеного,

Outcome: approved