Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

Позивач просить суд встановити факт, що він проживав спільно із своєю матір'ю [PERSON], в [ADDRESS], до дня її смерті, тобто до [INFO]. Визнати за ним право власності на будинковолодіння в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], а також визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 4,7912 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 3,4851 га, та площею 1,3061 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач до суду не з'явився, хоча про день час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, однак надав суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву в якій просить розгляд справи здійснювати без його участі. Відносно задоволення позову не заперечує. За викладених умов, відповідно до ст. 169, ч.4 ст.174,ч.2 ст.197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши обставини матеріалів справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 18.03.2006 року Сушнівською сільською радою Радехівського районну Львівської області вбачається, що[INFO] у віці 74 роки померла мати позивача [PERSON], з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №2. Дані родинні відносини, стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження №00016569188 від 20.04.2016 року. За життя спадкодавець [PERSON] розпорядилася належним їй майном на користь позивача, склавши заповіт, який був посвідчений 10.03.2006 року секретарем виконкому Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області, та зареєстрований в реєстрі за №11, згідно якого все своє майно заповіла позивачу. Після смерті спадкодавця, залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка загальною площею 4,7912 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 3,4851 га та площею 1,3061 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Сушнівської сільської ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 12.03.2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №14162, та житловий будинок [ADDRESS], який належав [PERSON] згідно реєстраційного псвідчення виданого 01.08.1996 року Червоноградським МБТІ. Фактично прийнявши спадщину та маючи намір оформити свої права на спадкове майно матері, як єдиний спадкоємець відповідно для прийняття спадщини позивач звернувся до приватного нотаріуса Радехівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на момент смерті позивач фактично проживаючи разом із спадкодавцем в одному житловому будинку, зареєстрований там не був, а також у зв'язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів, та рекомендовано звернутися з позовом в суд. Із довідки виданої виконкомом Сушнівської сільської ради Радехівського району № 206 від 02.08.2016 року вбачається, що [PERSON] проживала в [ADDRESS] аж до своєї смерті, тобто до [INFO]. За вказаною адресою разом із померлою проживав її син [PERSON]. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-ІV (у редакції Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 04.07.2012 № 5037-VI; далі - Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. До передбачених ст.19 Закону підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, якщо таке рішення набрало чинності, є правовстановлюючим документом, на підставі якого має проводитися реєстрація права власності на нерухоме майно. Одержати документи на житловий будинок, як на об'єкт права приватної власності позивач не може через зміну порядку державної реєстрації нерухомого майна. Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки. У звязку з тим, що із набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр», яким відмінені державні акти, з 01.01.2013 року, видача дублікатів їх унеможливлюється. Таким чином позивач не має іншого способу захистити своє право на спадщину після смерті [PERSON], а тому змушений звертатися в суд. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПКУ звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. У відповідності до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту спільного проживання та визнання за позивачем одноосібного права власності на будинковолодіння та земельні ділянки, в порядку спадкування після смерті його матері [PERSON].

Outcome: approved