Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з цим позовом і вказала, що на підставі наказу про прийняття на посаду від 09 січня 2020 року її було прийнято на посаду бухгалтера в Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе». Відповідно до наказу № 5 від 09 червня 2020 року, на підставі поданої [PERSON] заяви про звільнення від 09 червня 2020 року, її було звільнено з посади бухгалтера за згодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис про звільнення у трудовій книжці. Таким чином, позивачка перебувала у трудових відносинах з відповідачем з 09 січня 2020 року по 09 червня 2020 року. Позивачка вказує, що в день звільнення відповідач не здійснив повну виплату заробітної плати, яка належить їй до виплати, а саме: за березень 2020 року (частину заробітної плати), за квітень, травень і червень 2020 року. Розмір заробітної плати підтверджується довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України. За фактом несплати всіх належних сум, позивачка звернулась з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Криничанського ВП Кам`янського ВП. Також позивачка звернулась із заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області із заявою щодо зазначених виплат, за результатом розгляду вказаної заяви, було встановлено, що відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачкою. Також за результатами інспекційного відвідування даною організацією було складено припис про усунення виявлених порушень від 30 липня 2020 року № 32/4.3-1974-16 та складено протокол про адміністративне правопорушення від 30 липня 2020 року № 6/4-1974/ПТ і направлено для розгляду до Криничанського районного суду Дніпропетровської області. Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року у справі № 178/1058/20 накладено на [PERSON] (директора ТОВ «Агрофірма «Вишневе») адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень. Невиплату заробітної плати за різні періоди у законодавчі строки були встановлені стосовно позивачки, будучи на посаді бухгалтера в ТОВ «Агрофірма «Вишневе» та безпосередньо вже після звільнення з Товариства. І після звернення із заявою до ГУ Держпраці у Дніпропетрвоській області, останнє порушило питання щодо порушення трудового законодавства та звернулось до суду. При зверненні з відповідним листом до відповідача щодо сплати всієї суми, яка належала позивачці з відповідача, останній не надав відповіді. Відповідно до виписки з банку 10 липня 2020 року відповідач здійснив часткову виплату заробітної плати в розмірі 1133,33 грн. за березень 2020 року. 13 липня 2020 року відповідач здійснив часткову виплату заробітної плати в розмірі 5519,99 грн. за квітень 2020 року. Повний розрахунок по заробітній платі відповідач здійснив лише 20 серпня 2020 року в розмірі 3770,22 грн. (за червень) та 6440 грн. (за травень). В порушення норм КЗпП України ТОВ «Агрофірма «Вишневе» не було здійснено виплату належної позивачці заробітної плати, починаючи з 09 червня 2020 року (дня звільнення) та виплачено 20 серпня 2020 року, що на її думку є підставою для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто 52 днів, відповідно до ст. 117 КЗпП України. Тому позивачка звернулась до суду з проханням стягнути з ТОВ «Агрофірма «Вишневе» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі в сумі 20880,08 грн. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання сповіщений, причини своєї неявки суду не повідомив. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі наказу про прийняття на посаду від 09 січня 2020 року [PERSON] було прийнято на посаду бухгалтера в Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Вишневе». Відповідно до наказу № 5 від 09 червня 2020 року, на підставі поданої позивачкою заяви про звільнення від 09 червня 2020 року, її було звільнено з посади бухгалтера за згодою сторін, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, про що зроблено відповідний запис про звільнення у трудовій книжці. Судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] , відповідач не здійснив повну виплату заробітної плати, яка належить їй до виплати, а саме: за березень 2020 року (частину заробітної плати), за квітень, травень і червень 2020 року. Розмір заробітної плати підтверджується довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України. За фактом несплати всіх належних сум, позивачка звернулась з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення до Криничанського ВП Кам`янського ВП. Також позивачка звернулась із заявою до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області із заявою щодо зазначених виплат, за результатом розгляду вказаної заяви, було встановлено, що відповідачем не проведено повний розрахунок з позивачкою. Також за результатами інспекційного відвідування даною організацією було складено припис про усунення виявлених порушень від 30 липня 2020 року № 32/4.3-1974-16 та складено протокол про адміністративне правопорушення від 30 липня 2020 року № 6/4-1974/ПТ і направлено для розгляду до Криничанського районного суду Дніпропетровської області. Постановою Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 01 жовтня 2020 року у справі № 178/1058/20 накладено на [PERSON] (директора ТОВ «Агрофірма «Вишневе») адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 гривень. Невиплату заробітної плати за різні періоди у законодавчі строки були встановлені стосовно позивачки, будучи на посаді бухгалтера в ТОВ «Агрофірма «Вишневе» та безпосередньо вже після звільнення з Товариства. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно з пунктами 1-4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати. Середній заробіток працівника визначається відповідно ст. 27 ЗУ "Про оплату праці" за правилами передбаченими положенням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абзацом І п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються, із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадиться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадку передбаченим чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. В постанові від 27 березня 2013 року по справі № 6-15цс13 Верховний Суд України дійшов висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року зазначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 по справі № 761/9584/15-ц було здійснено відступ від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і вказано, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Тому Велика Палата Верховного Суду також відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 про те, що право суду зменшити розмір середнього заробітку залежить від прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 року по справі № 6-195цс134. Системний аналіз вищевикладених правових норм дозволяє суду дійти висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Отже, у спірних правовідносинах з вини відповідача не був проведений повний розрахунок при звільненні з позивачем, при цьому відповідач не надав доказів на користь протилежного. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивачка була звільнена 09 червня 2020 року тобто в день, коли вона знаходилася на роботі і оплата за який була нарахована їй при звільненні, у зв`язку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення позивача і до дня, коли позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату в повному обсязі, що відповідає положенням ст. 116 КЗпП України. Такий висновок суду обґрунтовується тим, що затримка розрахунку при звільненні починається не в день звільнення, а в день, наступний за днем звільнення, адже день звільнення є робочим днем і оплачується в загальному порядку. Середньоденна заробітна плата позивачки складає 401,54 грн. згідно розрахунку обчислення середньої заробітної плати / квітень - нараховано 6857,14 грн. (18 відпрацьованих днів) + травень - нараховано 8000 грн. (19 відпрацьованих днів) = 14857,14 грн. /37 (загальна сума відпрацьованих діб) = 401,54 грн. Отже, кількість робочих днів за час затримки виплати складає з 09 червня 2020 року по 20 серпня 2020 року = 52 діб. (401,54 грн. * 52 діб = 20880,08 грн.). З урахуванням наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню. А задоволення позову за правилами ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по виплаті судових витрат на користь позивачки.

Outcome: approved