Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк») (далі банк) та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № ML -102/292/2006 (далі кредитний договір), згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 28900 доларів США та зобов'язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 21 липня 2021 року згідно з графіком погашення кредиту, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом строку дії договору та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 11 % річних. 12.02.2009 року та 23.03.2015 року між банком та [PERSON] були укладені додаткові договори до кредитного договору. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № ML -102/292/2006 від 21.07.2006 року між позивачем та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № SR/200ML-102/292/2006 (далі - договір поруки) від 21 липня 2006 року, згідно якого відповідачка зобов'язалася відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, визначених кредитних договорів. 23.03.2015 року між банком та [PERSON] був укладений додатковий договір до договору поруки. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] свої зобов'язання по своєчасному та повному погашенню кредиту не виконують. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 10 березня 2017 року загальна заборгованість відповідачів становить 24548 доларів США 95 центів, а саме: 20149,72 доларів США заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором; 4399,23 доларів США заборгованість по нарахованим та несплаченим відсоткам за кредитним договором. Просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором № ML -102/292/2006 від 21 липня 2006 року в розмірі 24548,95 доларів США та судовий збір у розмірі 9942,68 грн. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявилися за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 21 липня 2006 року між акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», а далі ПАТ «ОТП Банк») і [PERSON] (позичальником) укладено кредитний договір № ML -102/292/2006, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 28900 доларів США, на строк кредитування до 21 липня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11% річних. Відповідно до п.1.5.1 кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів (додаток №1 до цього договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим поверненням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено договором. В забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № ML -102/292/2006 від 21.07.2006 року між банком та відповідачкою [PERSON] укладено договір поруки № SR/200ML-102/292/2006 від 21 липня 2006 року, за умовами якого відповідачка [PERSON] зобов'язується відповідати перед позивачем за виконання відповідачем [PERSON] зобов'язань по кредитному договору. Однак відповідачі всупереч умовам кредитного договору не здійснюють платежів для погашення суми заборгованості за кредитом та нарахованими процентам, чим порушують взяті на себе договірні зобов'язання. Приписами статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з нормами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Свої зобов'язання за кредитним договором банк виконав належним чином. Позичальнику [PERSON] було видано кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника № 26204201701602 для подальшого їх використання за цільовим призначенням. За правилами статей 525, 526 та 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Наявними в матеріалах справи документами, а саме довідкою-розрахунком заборгованості за кредитом підтверджено, що позичальником не здійснювались платежі згідно умов кредитного договору. Тим самим, враховуючи викладене, судом встановлено існування у публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» суб'єктивного цивільного права щодо стягнення заборгованості за спірним кредитним договором у зв'язку з встановленим фактом порушення відповідачами його умов. Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Крім того, частиною 2 ст.553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. У відповідності до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Частиною другою статті 1050 ЦК України та п. 1.9 кредитного договору закріплено право Банку вимагати достроково виконання зобовязання в цілому у разі невиконання позичальником зобовязання. Згідно розрахунку ПАТ «ОТП Банк», розмір заборгованості [PERSON], [PERSON] за кредитним договором від 21 липня 2006 року станом на 10 березня 2017 року становить: 24548,95 доларів США, з яких 20149,72 доларів США заборгованість за кредитом; 4399,23 доларів США заборгованість за процентами. Судом визнається правильним представлений позивачем розрахунок суми заборгованості за кредитом та відсотками за його користування, тому вона підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача у повному обсязі. Згідно умов кредитного договору, валютою кредитування був долар США. Відповідно до положень п.12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року №5, у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 Цивільного кодексу України. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 р. у справі №6-145цс14, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. З урахуванням матеріалів справи, суд вбачає передбачені законом підстави для стягнення заборгованості із відповідача в іноземній валюті - доларах США. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України, докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд визнає, що відповідачі [PERSON], [PERSON] належним чином не виконали обов'язки, передбачені укладеним у встановленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідачів є неправомірними, тому суд вважає, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та на користь позивача необхідно стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON] суму боргу в розмірі 24548,95 доларів США. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Таким чином, в рівних частках з відповідачів [PERSON], [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 9942 грн. 68 коп., сплачений ним при подачі позовної заяви до суду, що підтверджується платіжним дорученням. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved