Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Приват Банк» через свого представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , у якому просив стягнути з відповідача суму спричиненої шкоди у розмірі 100691,18 грн. та судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що 22.02.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № cs22ga00000001, відповідно до якого позичальник отримав кошти. 22.07.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором укладено договір іпотеки № cs22ga00000001, предметом якого є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Чехова 41. Постановою Господарського суду Харківської області від 23.12.2009 р. фізичну особу [PERSON] визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Ліквідатором по справі призначено [PERSON] 07.05.2010 року реалізовано майно, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Чехова 41. 14.01.2011 року господарським судом Харківської області задоволено заяву ліквідатора [PERSON] про розподіл грошових коштів та винесена ухвала, якою встановлено порядок використання коштів, отриманих від реалізації майна банкрута в розмірі 377300 грн.: відшкодовано витрати ліквідатору [PERSON], повязані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідатора, оплата його послуг та додаткова винагорода у загальному розмірі 165575,18 грн., задоволено вимоги кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» у умі 211424,82 грн. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.08.2011 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.01.2011 р. скасовано, ліквідатору [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про затвердження порядку використання коштів та їх розподілу, які надійшли після реалізації майна банкрута. Встановлено, що відповідачем не доведено належними доказами суми використаних коштів в розмірі 165575,18 грн. Справу направлено до Господарського суду Харківської області на розгляд на стадії ліквідації. Ухвалою Господарського суду Харківської області 12.08.2014 р. призначено ліквідатором ФОП [PERSON] арбітражного керуючого [PERSON] Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.03.2015 р. зобовязано [PERSON] повернути грошові кошти в сумі 100691,18 грн. на депозитний рахунок нотаріуса. Зазначені кошти ліквідатором не повернуті. Відповідачу було направлено листи з вимогами про виконання ухвали, відповіді на вказані листи не надходило, повернення коштів також не відбувалося. Позивач вказує, що зазначеними діями [PERSON] завдано збитків позивачу як заставному кредитору. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності , у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, просив суд застосувати строки позовної давності, про що виклав у письмовій заяві. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну юридичної або фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичною підставою для відшкодування завданої шкоди є наявність правової норми, яка передбачає умови та порядок її відшкодування. Однією із основних умов є протиправна поведінка, настання негативних наслідків у вигляді шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, а також вина особи, яка спричинила шкоду. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.04.2015 року, яка набрала законної сили 22.04.2015 року, встановлено, що 22.02.2007 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № cs22ga00000001, відповідно до якого позичальник отримав кошти. 22.07.2007 р. в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором укладено договір іпотеки № cs22ga00000001, предметом якого є нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Чехова 41. Постановою Господарського суду Харківської області від 23.12.2009 р. фізичну особу [PERSON] визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого [PERSON] 07.05.2010 р. було реалізовано майно, що знаходиться за адресою м. Черкаси, вул. Чехова 41. 14.01.2011 р. Господарським судом Харківської області задоволено заяву ліквідатора [PERSON] про розподіл грошових коштів та винесена ухвала, якою встановлено порядок використання коштів, отриманих від реалізації майна банкрута в розмірі 377300 грн.: відшкодовано витрати ліквідатору [PERSON], повязані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідатора, оплата його послуг та додаткова винагорода у загальному розмірі 165575,18 грн., задоволено вимоги кредитора ПАТ КБ «Приват Банк» в сумі 211424,82 грн. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.08.2011 р. апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено, ухвалу Господарського суду Харківської області від 14.01.2011 р. скасовано, ліквідатору [PERSON] відмовлено у задоволенні заяви про затвердження порядку використання коштів та їх розподілу, які надійшли після реалізації майна банкрута. Встановлено, що відповідачем не доведено належними доказами суми використаних коштів в розмірі 165575,18 грн. Справу направлено до Господарського суду Харківської області на розгляд на стадії ліквідації. Ухвалою господарського суду Харківської області 12.08.2014 р. призначено ліквідатором ФОП [PERSON] арбітражного керуючого [PERSON] Ухвалою Господарського суду Харківської області від 17.03.2015 року зобовязано [PERSON] повернути грошові кошти в сумі 100691,18 грн. на депозитний рахунок нотаріуса. Зазначені кошти ліквідатором [PERSON] не повернуті. 22.06.2015 р. відповідачу направлено лист з вимогою повернути на депозитний рахунок нотаріуса [PERSON] грошові кошти в сумі 100691,18 грн. на виконання ухвали Господарського суду Харківської області від 17.03.2015 р. та постанови Харківського апеляційного Господарського суду від 22.04.2015 р. (а.с. 34). Вказаний лист разом з копіями зазначених ухвали та постанови отримано [PERSON] 16.07.2015 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 35), однак, відповіді на вказаний лист не надходило, повернення коштів також не відбулося. У судовому засіданні відповідачем [PERSON] визнано, що вказані грошові кошти в сумі 100691,18 грн. ним не повернуті на депозитний рахунок нотаріуса. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦК України, обставини, визнані сторонами та іншими особам, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно зі ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі. При цьому, за діючим законодавством України, до складу збитків входять витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення порушеного права. Виходячи з приписів абзацу 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК (1540-06) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, чітко вбачаються всі складові елементи завдання шкоди, а саме: протиправна поведінка завдавача шкоди -[PERSON], настання шкоди, причинний зв'язок між двома першими елементами та вина завдавача шкоди. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Посилання відповідача на пропуск банком строку позовної давності щодо звернення до суду з позовом про стягнення суми спричиненої шкоди суд вважає безпідставними, оскільки це спростовується тим фактом, що позивач дізнався про порушення свого права відповідачем саме після постановлення ухвали Господарського суду Харківської області від 17.03.2015 р., якою зобовязано [PERSON] повернути грошові кошти в сумі 100691,18 грн. на депозитний рахунок нотаріуса [PERSON], що були перераховані нотаріусом на його ім'я 21.01.2011 р., з метою визначення ліквідатором нового порядку розподілу коштів. Виходячи з положень статтей 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною першою ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З даним позовом ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду 26.05.2016 року . У звязку з чим, суд вважає, що позов предявлено в межах строку позовної давності. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «Приват Банк» сплачений позивачем, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 2), судовий збір у сумі 1510,38 грн. Аналізуючи наведені обставини, досліджені докази, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача суми спричиненої шкоди в розмірі 100691 грн. 18 коп. та судового збору у сумі 1510 грн. 38 коп.

Outcome: approved