Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 30.10.2020 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачем і повністю перебувають на його утриманні та вихованні. В свідоцтві про народження дітей батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Посилаючись на те, що відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей в достатній мірі не надає, участі у їх вихованні та матеріальному утриманні не приймає, тому позивач [PERSON] звернувся з позовом до суду і просив суд стягнути з [PERSON] на його користь аліменти на утримання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.11.2020 року і до їх повноліття. Ухвалою суду від 30.12.2020 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, послався на обставини викладені в позовній заяві, відповідач [PERSON] позов не визнала. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до повноліття. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 Сімейного Кодексе України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі до 30.10.2020 року. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які проживають разом з позивачем і повністю перебувають на його утриманні та вихованні ( а.с.6-7). В свідоцтві про народження дітей матір`ю зазначена відповідач [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до акту депутата про обстеження матеріально побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] , неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] проживають разом з батьком [PERSON] , який здійснює за ними догляд ( а.с.11-12). Позивач є безробітнім, перебуває на обліку в Зіньківській районній філії Полтавського ОЦЗ, отримує допомогу, яка станом на грудень 2020 року становить 9080 грн 00 коп. Відповідач [PERSON] є здоровою працездатною людиною, працює бухгалтером в СКП "Благоустрій Опішня" за адресою: смт Опішня, вулиця Перемоги, 3, Полтавської області та отримує заробітну плату, яка станом на січень 2021 року становить 20077 грн. 50 коп., непрацездатних осіб на утриманні не має і має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Частиною 1 ст. 182 СК України, в редакції закону чинній з 8 липня 2017 року передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів ; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті вказано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Суд, враховуючи вищевикладене, бере до уваги склад сім`ї, матеріальне становище сторін, прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, та те що неповнолітні діти проживають разом з батьком та перебувають на його утриманні, мати [PERSON] участі у їх вихованні та матеріальному утриманні не бере хоча є здоровою працездатною людиною, не є інвалідом, інших виконавчих листів про стягнення з неї будь-яких коштів суду не пред`явлено, має постійне місце роботи, непрацездатних осіб на утриманні не має, приходить до висновку про задоволення позову та стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved