Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

У липні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням (будинком) [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачу та третім особам належить по 1/3 вищевказаного будинку, в якому зареєстровано відповідача. З 2012 року відповідач не проживає за зареєстрованим місцем проживання, його особистих речей у будинку немає. Позивач змушений оплачувати за відповідача комунальні послуги, не може продати будинок, оскільки покупців не цікавить нерухомість, де зареєстровано інших осіб. Ухвалою суду від 28 серпня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. На електронну адресу суду надійшов лист з вкладенням від імені [PERSON] не засвідчені електронним цифровим підписом, через що перевірити хто є його відправником, неможливо. Вкладення до електронного листа містять заяву до суду від імені [PERSON] в якій останній просить суд розглянути справу без його участі та не заперечує проти позовних вимог. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася. На електронну адресу суду надійшов лист від імені [PERSON] без електронного цифрового підпису, через що перевірити його відправника неможливо. Суд ухвалює провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України. Ознайомившись з письмовими доказами, повно та всебічно дослідивши всі обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.3 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивачу та третім особам на праві приватної власності належить по 1/3 житлового будинку по [ADDRESS] , що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом (а.с.6,7,8). Як вбачається з відповіді на запит виконавчого комітету Богданівської сільської ради від 28.07.2020 року № 0214/2-140, відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). За приписами частини другої статті 405 Цивільного кодексу України, на яку в позовних вимогах посилався позивач, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В підтвердження того, що відповідач з 2012 року не проживає за своїм зареєстрованим місцем проживання, позивач додав до позову акт про встановлення факту непроживання від 18.02.2020 року, підписаний комісією виконкому Богданівської сільської ради (а.с.12). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначене узгоджується з правова позицією у справі № 6-709цс16. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірне житло набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником будинку не проживає, спільним побутом не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача підтверджуються наданими доказами, при цьому є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved