Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт належності батьку позивачки [PERSON], який помер [INFO], сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який виданий на ім'я «[PERSON]» та визнати за [PERSON], [INFO], в порядку спадкування за законом після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO], право на земельну частку (пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектари, розташовану на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яке належало померлому на підставі сертифікату на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої, серед іншого входить: земельначастка (пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектари, розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала померлому на підставі сертифікату на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER].На випадок своєї смерті, батько позивача не розпорядився вказаним майном, тому спадкування відбувалось за законом. Позивачка(дочка спадкодавця) та її мати(дружина спадкодавця), як спадкоємці першої черги за законом отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме на майновий пай в майні ПАФ «Кнісело» по ? кожна. Разом з тим на земельну частку (пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектари свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Відтак, позивачка як єдина спадкоємиця, що виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину(земельну частку (пай), яку фактично прийняла, оскільки вступила в управління вказаним спадковим майном, звернулась з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому та є спадковим майном. Вказана відмова позбавляє позивачку можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому остання змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивача - [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його з позивачем відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи в її відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти визнання за позивачем права власності на спірне майно. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Судом встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в селищі Нові Стрілища Жидачівського району Львівської області, помер [PERSON], про що 10 липня 1995 року складено відповідний запис №18 та Кніселівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 10 липня 1995 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 6/. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO], у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлого складається із земельної ділянки (пай) площею земельна частка (пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектари, що розташована на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, яка належала померлому на підставі сертифікату на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER] та майновий пай в ПАФ «Кнісело» в розмірі 1542,00 гривень(або 0,35 відсотків) /а.с. 42/. Разом з тим оглядом витягу зі книги реєстрації вищевказаного сертифіката, встановлено невідповідність імені спадкодавця із іменем особи на яку видано вказаний сертифікат. Судом встановлено та з свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Кніселівською сільською радою Жидачівського району Львівської області, довідки про присвоєння ідентифікаційного номер від 17 липня 2003, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що в таких документах ім'я спадкодавця вказано «[PERSON]». Разом з тим, в сертифікаті на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER] зазначено, що такий видано на «[PERSON]». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Факт помилковості зазначення вказаного в графі «прізвище» запису «[PERSON]» замість правильного «[PERSON]», крім вищезазначених документів, підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями спадкової справи /а.с. 35-47/. Досліджені докази вказують на те, що у правовстановлюючих документах, а саме у сертифікаті на право на середню земельну частку (пай) серії [NUMBER], допущена помилка у написанні прізвища власника сертифіката, усунення якої є неможливе в позасудовому порядку, тому наявними є підстави для встановлення факту, що має юридичне значення. Так, згідно із витягу №22-1309-0.2-2600/2-16, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 25травня 2016 року, вбачається, що на підставі рішення Кнісесівської сільської ради XVсесії від 22 листопада 1993 року, за спадкодавцем зареєстровано право на земельну частку(пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «24 Серпня» і її вартість становить 62015,71 грн. /а.с. 8/. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою, виданою виконкомом Новострілищанської селищної радиЖидачівського району Львівської області від 29червня 202016 року за вих. №807. Окрім того, з вказаної довідки вбачається, що до дня смерті та на день смерті [PERSON] разом з ним були зареєстровані та проживали його дочка та дружина /а.с. /. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Дослідженими в судовому засіданні обставинами встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є дочкою та дружиною спадкодавця відповідно. Вказаний факт, додатково підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER] /а.с. 9, 22/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 529, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON], оскільки як спадкоємці першої черги фактично вступили в управління та володінням спадковим майном. Окрім того, позивачка(дочка спадкодавця) та її мати(дружина спадкодавця), як спадкоємці першої черги за законом отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], а саме на майновий пай в майні ПАФ «Кнісело» по ? кожна. Разом з тим на земельну частку (пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектари свідоцтво про право на спадщину не видавалось. З долученої до матеріалів справи заяви відповідачки від 16 січня 2018 року, вбачається, що остання не заперечує проти визнання за позивачкою права на спірне майно. Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] як дружина спадкодавця та спадкоємця першої черги від права на земельну частку (пай) розміром 2,23 умовних кадастрових гектари відмовляється на користь позивачки /а.с. 50/. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №650\\02-31 від 30 серпня 2016 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її батька - [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), що знаходиться на території Кніселівської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належала померлому та є спадковим майном /а.с. 11/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; відповідачка позовні вимоги визнала та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved