Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні\~вимоги позивач\~мотивує тим,\~що 09.11.2012\~ року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2729. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Сімейне життя сторін не склалось, оскільки вони мають різні погляди на сімейні відносини та обовязки, внаслідок чого в сім"ї виникали сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали чужими людьми. Сімя фактично розпалась, подружні відносини припинені з лютого 2018 року, тому позивач прийшла до висновку про розірвання шлюбу. З моменту\~фактичного припинення\~шлюбних відносин\~відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні, тому позивач також просила стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/3 частини від усіх видів його доходів, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] до судового засідання не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримує у повному обсязі, просила слухати справу у її відсутність у підготовчому засіданні. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розглянути справу по суті у підготовчому судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Матеріалами справи\~встановлено,\~09.11.2012\~ року\~сторони зареєстрували\~шлюб у\~ Відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Вінницького\~міського управління\~юстиції Вінницької\~області,\~актовий запис\~№2729 (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Сімейне життя сторін не склалось, оскільки вони мають різні погляди на сімейні відносини та обовязки, внаслідок чого в сім"ї виникали сварки, які поступово призвели до того, що сторони стали чужими людьми. Сімя фактично розпалась, подружні відносини припинені з лютого 2018 року. З моменту\~фактичного припинення\~шлюбних відносин\~відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини, не приймає участі у її вихованні, а позивач не має змоги самостійно забезпечити належне матеріальне утримання дитини. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням встановлених обставин справи та визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і зберегти її неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Після розірвання\~шлюбу прізвище позивача залишити «Клакова». Також суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх малолітньої доньки в заявленому розмірі з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобовязані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Таким чином,\~оцінивши допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~в їх\~сукупності за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~обєктивному та\~безпосередньому дослідженню\~наявних у\~справі доказів,\~при визначенні\~розміру аліментів,\~суд враховує\~те,\~що відповідач\~має задовільний\~стан здоровя,\~він є\~дієздатним,\~інших утриманців\~не має, дитина сторін проживає із позивачкою, яка самостійно не може забезпити дитині належне матеріальне утримання, а також враховуючи визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON],\~[INFO] в\~розмірі 1/3\~частки зі всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 10.09.2018 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved