Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ТОВ «Росвен інвест України» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи свої вимоги тим, що 07.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. вчинено виконавчий напис №13462 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен інвес України» заборгованість в розмірі 14363,58 грн. та 450 грн. за вчинення виконавчого напису. Приватний нотаріус, мотивував виконавчий напис тим, що [PERSON] є боржником за Кредитним договором № 500233411 від 15.10.2011 укладеним із ПАТ «Альфа-Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого є ТОВ «Росвен інвест України». Стягнення заборгованості проводиться за період з 10.04.2017 по 07.02.2020. Сума заборгованості складає 14363,58 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 10513,58 грн., прострочена заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом в розмірі 3850 грн. За вчинення виконавчого напису 450 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис № 13462 від 07.04.2020 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. про стягнення заборгованості є протиправним, тобто такий, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню. Заборгованість зазначена у виконавчому написі, на момент його вчинення була спірною. Починаючи з 2013 року Позивач неодноразово звертався до Банку з питань існуючої заборгованості, але необхідної інформації, як і сприяння у вирішенні ситуації, не отримав. Також, фактично був позбавлений можливості отримання достовірної та повної інформації, щодо реального стану заборгованості, всупереч ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», яка закріплює право клієнта на право доступу до інформації щодо діяльності банку, також, банки зобов`язані на вимогу клієнта надати інформацію та консультації з питань надання банківських послуг. Звертає увагу, що позивач не отримував письмової вимоги (повідомлення) від Банку. З вказаних підстав позивач не визнає розмірів заборгованості нарахованих ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС», у тому числі відсотків та комісії, оскільки позбавлений будь-якої інформації зі сторони банку щодо кредитних зобов`язань. Суми, що підлягають стягненню, у тому числі відсотків та комісії є надмірно великими та необґрунтованими, при цьому Приватний нотаріус не є фахівцем у галузі економіки та фінансів щоб бездоганно перевірити та визначити суми які підлягають стягненню за кредитним договором. В порушення вимог п.п. б) п. 1 постанови КМУ від 29.06.1999 № 1172 в матеріалах нотаріальної справи відсутня належним чином оформлена засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом, підготовлений робітниками банку - є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не є правовою підставою для стягнення сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог Банку до позивача. Сам розрахунок не містить необхідних даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту, відсотків, комісії, штрафних санкцій. Нотаріусом не перевірялися строки давності, які є пропущеними. Строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою Цивільним кодексом України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Приватним нотаріусом не правильно вказано, що прострочена заборгованість за сумою кредиту - 10513,58 грн., оскільки така сума також включає в себе як «плату за обслуговування кредиту» так і «комісію». Кредитний договір має містити обґрунтований розрахунок розміру комісії. Але в договорі відсутні як поняття комісії, так і обґрунтований розрахунок розміру комісії. Ухвалою Южного міського суду Одеської області від 19.08.2020 відкрито провадження у справі за вищевказаною позовною заявою, ухвалено розгляд справи здійснити у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі та не заперечують проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був сповіщений належним чином, причини неявка суду не відома, заява про розгляд справи у його відсутність до суду не надходила. Третя особа в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати у її відсутність, покладається на розсуд суду. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 15 жовтня 2011 року між ПАТ «Альфа-Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 500233411, відповідно до якого Банк надав Позичальнику кредит у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в розмірі 11080грн. зі сплатою 17% річних, строком до 17.10.2014. 23 грудня 2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Росвен інвест України» був укладений Договір факторингу №2013-1. Разом з цим з вищевказаного договору факторингу та додатків до нього не вбачається, що новий кредитор ТОВ «Росвен інвест України» набув право грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №500233411 від 15.10.2011. 07.02.2020 позивачу було направлено повідомлення про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань та вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором №500233411 від 15.10.2011 в розмірі 14364 грн.. 07.04.2020 приватним нотаріусом Київського районного нотаріального округу Хара Наталею Станіславівною було вчинено виконавчий напис, який був зареєстрований в реєстрі за № 13462 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Росвен інвест України» суми заборгованості в розмірі 14363,58 грн. та за вчинення виконавчого напису нотаріусом в розмірі 450 грн. (а.с.14). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінським О.В. від 06.05.2020 було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 13462 виданого 07.04.2020 приватним нотаріусом Київського районного нотаріального округу Барщацьким І.В. (а.с.15). Постановою приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінським О.В. від 02.06.2020 було звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника - [PERSON] за виконавчим написом №13462 виданого 07.04.2020 приватним нотаріусом Київського районного нотаріального округу Хара Н.С. (а.с.16). Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.4 глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а також статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи: 1) якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; 2) за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, а безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Тобто вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - це надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення, а нотаріус задля вчинення виконавчого напису повинен дійти висновку, що з дня виникнення права вимоги у стягувача минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року, та, що подані стягувачем документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед ним. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 569/8884/17 від 14 серпня 2019 року, № 137/1666/16-ц від 29 березня 2019 року та № 201/11696/16-ц від 10 квітня 2019 року, а також Верховний Суд України у постанові № 6-887цс17 від 05 липня 2017 року. Так, що стосується такої обов`язкової умови вчинення нотаріусом виконавчого напису як безспірність заборгованості, то характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками, якими є надані стягувачем документи згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається саме за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Таким чином, враховуючи викладене та приймаючи до уваги приписи статей 15, 16, 18 ЦК України та статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», суд доходить висновку, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус не встановлює, а лише підтверджує вже наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Отже суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувана та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. При вчиненні напису приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. посилається на статті 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172, однак представник відповідача та приватний нотаріус не надали суду належних доказів того, яка саме була підстава для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Також з матеріалів справи вбачається, що представником відповідача не надано суду доказів того, що при вчиненні напису, нотаріус отримував від заявника первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед відповідачем, який зазначений у написі, є безспірними. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовну заяву представника [PERSON] до ТОВ «Росвен інвест України» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за участю третьої особи - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна необхідно задовольнити, визнавши виконавчий напис, таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved