Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 25 червня 1986 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Теребовлянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 46. Від шлюбу неповнолітніх дітей у них немає. \~ \~ \~ \~На даний час вони подружні відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально. Тому [PERSON] прийшов до висновку, що подальше спільне життя є неможливим, просить шлюб розірвати. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. \~ \~ \~ \~Від відповідачки [PERSON] надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги вона визнає в повному обсязі, не заперечує щодо розірвання шлюбу, справу просить розглядати за її відсутності. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 25 червня 1986 року сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстровано в Теребовлянському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 46. На даний час вони подружні відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сімя розпалася, існує лише формально. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як в даній справі відповідач визнає позов, то враховуючи наведене, суд приходить до висновку про повернення позивачу [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704 гривні 80 копійок згідно квитанції АТ КБ "Приватбанк" № 0.0.1093557924.1, код квитанції 1301-3311-3443-6035 від 25.07.2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок.

Outcome: approved