Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] про стягнення заборгованості на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № 100773031801 від 27 січня 2017 року в розмірі 31940,17 грн. та судові витрати у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] 27 січня 2017 року укладено кредитний договір № 100773031801, згідно з яким [PERSON] отримала кредит у розмірі 16199,04 гривень. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 21 вересня 2020 року складає 31940,17 грн., з яких: 14302,25 грн. - заборгованість за кредитом; 1762,70 грн. - заборгованість за процентами; 7775,70 грн. заборгованість за комісією; 8099,52 грн. - штрафні санкції. 27 січня 2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Усачук А.В. надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що відповідачка позовні вимоги позивача заперечує, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підтверджуються жодними належними, достатніми та допустимими доказами. В обґрунтування заперечення представник відповідача зазначає, що матеріали справи, Кредитний договір, публічна пропозиція ПАТ «ПУМБ» на укладення Договору банківського обслуговування фізичних осіб не містять ст. 5 Кредитного договору та п.п. 4.3.1. - 4.3.4. Кредитного договору, тому так посилання позивача є необґрунтованими, не підтверджуються жодними наявними матеріалами справи та не можуть братися до уваги. В матеріалах справи міститься письмова вимога № 1207 від 19 липня 2019 року, однак в матеріалах справи відсутні докази її надіслання відповідачці. Вимога позивача про стягнення 8099,52 грн. неустойки за порушення зобов`язання по кредиту та суми плати, що здійсненна стягувачем за вчинення виконавчого напису, відповідно до виписки по рахунку не підтверджена жодними матеріалами справи. Щодо стягнення 7775,70 грн. заборгованості за комісії представник відповідача зазначає, що відповідно до ч.4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії,які не є послугою у визначенні цього закону, є нікчемною. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16. Будь-які публічні пропозиції на укладення кредитного договору, умови правил надання банківських послуг , правила користування платіжною карткою - не є частиною кредитного договору та не може братися до уваги. Вказане відповідає правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/182/17. Крім-того представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності, в обґрунтування якої зазначає, що 06 жовтня 2020 року у Франківському районному суду м. Львова зареєстровано позовну заяву АТ «ПУМБ» про стягнення заборгованості від 25 вересня 2020 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Відповідно до ухвали Франківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2020 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, подав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності. В судовому засіданні представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву та додатково пояснив, що заборгованість мала сплачуватись періодичними платежами, щомісячно, банк не мав права нараховувати комісію в сумі 1555, 12 грн. Просить суд застосувати строки позовної давності та в задоволенні позову відмовити повністю. Також пояснив, що 1555, 12 грн. банк мав зарахувати у сплату основного боргу, а не комісії. Судом встановлено фактичні обставини справи. 27 січня 2017 року між Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 100773031801 у виді заяви про приєднання до Договору банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит в розмірі 16199,04 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою рівними платежами по 1166,54 грн. щомісячно, під 14 % річних. Відповідно до графіку платежів, загальна сума за 24 місяці становить 27966,87 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 2,40 %. Дата платежу до 27 числа кожного календарного місяця. Платіжні періоди з 27 січня 2017 року по 27 січня 2019 року. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості 388,78 грн./а.с.7/ Відповідно до меморіального ордеру № TR.20422841.33912.8810 від 27 січня 2017 року [PERSON] отримала від банку 16199,04 грн. кредитних коштів./а.с. 14/ Відповідно до письмової вимоги (Повідомлення) № 1207 від 19 липня 2019 року Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернулося до [PERSON] з вимогою негайно погасити заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 23840, 65 грн. в строк до 26 липня 2019 року./а.с. 15/ Доказів отримання відповідачкою такої вимоги суду не надано. Згідно з випискою з рахунку [PERSON] із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором № 100773031801 від 27 січня 2017 року станом на 21 вересня 2020 року (включно) заборгованість [PERSON] перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» становить 31940,17 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 14302,25 грн.; прострочена заборгованість за комісією в розмірі 7775,7 грн.; прострочена заборгованість за процентами в розмірі 1762,7 грн.; неустойка за порушення зобов`язань по кредиту в розмірі 8099,52 грн. /а.с. 19/ Відповідно до ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Частиною другою ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, заборгованість за тілом та простроченим тілом кредиту не є сталою, адже на кожен конкретний проміжок часу розраховується в залежності від сум, які використані боржником, та сум, внесених на погашення заборгованості. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст.77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Договором, на якому базуються правовідносини сторін є - заява-анкета відповідача про отримання кредитних коштів. У цій заяві, підписаній сторонами, наявні умови договору про встановлення процентної ставки за користування кредитними коштами, комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Однак вказана заява не містить умов щодо неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Вимоги про стягнення неустойки за порушення зобов`язань в розмірі 8099,52 грн. є безпідставними, оскільки наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали їх сплату, не містять підпису [PERSON] , а отже, позивач не довів, що відповідачка, підписуючи анкету-заяву, погодилася на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не довів належними та допустимими доказами, що відповідачка розуміла саме ці умови та погодилася з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, щодо сплати неустойки (пені, штрафів), саме у зазначених у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Тому у цій справі не можна вважати Умови та Правила складовою частиною укладеного між сторонами договору, до того ж плата за оформлення договору, є платою за послуги, що супроводжують кредит, тому пункти договору, які передбачають її сплату, є нікчемними, відтак такі вимоги не підлягають задоволенню. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Безпідставними є позовні вимоги про стягнення заборгованості за комісією в розмірі 7775,7 грн., нарахування якої суперечить положенням частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 вересня 2017 року по справі № 6-2071цс16 та постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року по справі № 276/4216/16-ц, відповідно до яких, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що відповідачка після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до умов укладеного договору не виконала належним чином в частині сплати тіла кредиту 14302,25 грн. та відсотків1762,70 грн. При цьому, представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності. Велика Палата Верховного Суду у п.92 своєї постанови від 28.03.2018 (справа № 444/9519/12 провадження №14-10цс18) вказала, що якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до ч. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З огляду на те, що позивачем не надано суду доказів щодо отримання відповідачкою вимоги № 1207 від 19 липня 2019 року про дострокове повернення всієї суми заборгованості, строк погашення заборгованості необхідно рахувати щодо кожного платежу, погодженого сторонами в заяві № 10077303180. Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Статтею 256 ЦК України, встановлено трирічний строк позовної давності, перебіг якого починається від дня, коли особа довідалась або мала довідатись про порушення свого права, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ст.261 ЦК України). Види вимог, за якими встановлюється спеціальна позовна давність, передбачені ст.258 ЦК України. Відповідно до вказаної норми до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється позовна давність в один рік. Договір про збільшення строку позовної давності між сторонами у письмовій формі не укладався. У зв`язку з наданою заявою представника відповідача про застосування позовної давності, суд застосовує позовну давність щодо позовних вимог на підставі ч. 3 ст. 267 ЦК України. Як встановлено судом, та відповідно до наданої позивачем довідки про стан та історію заборгованості за спірним договором у справі/а.с. 17-18/, відповідачка частково погашала заборгованість по кредиту і остання оплата нею відбулась 31 серпня 2017 року. Відповідачкою на виконання договору сплачено 4167 грн., за процентами 715,09 грн., за комісією 1555,12 грн. В подальшому, будь-яке погашення заборгованості відповідачкою не здійснювалося. Позовна заява до суду подана 01 жовтня 2020 року. Отже з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача платежі в межах позовної давності з 01 жовтня 2017 року. Згідно з графіком сума заборгованості за тілом кредиту з 01 жовтня 2017 року по 28 січня 2019 року становить: 11291,95 грн. за процентами: 1160,71 грн. Суд відхиляє аргументи представника відповідача, щодо безпідставності нарахування процентів, оскільки проценти - це плата за користування кредитом та їх розмір погоджений сторонами шляхом підписання заяви відповідачкою. Щодо стягнення комісії, то зазначені вимоги не підлягають задоволенню, враховуючи вимоги ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". При цьому суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-2071цс16 та постанові від 24 жовтня 2018 року у справі № 276/4216/16-ц. З огляду на те, що відповідакою сплачено на погашення кредиту 1555,12 грн., яка банком всупереч вищевказаних вимог зарахована як погашення комісії, зазначену суму зарахувати в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту. Таким чином, суд доходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за період з 01 жовтня 2017 року по 28 січня 2019 року в сумі 9736,81 грн. (11291,93 грн. - 1555,12 грн.(комісія)) та процентів в сумі 1160,71 грн. В решті позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку зі спливом позовної давності, щодо комісії - за безпідставністю. Так як суд задовольняє позов частково, то з відповідача на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати у розмірі 717 грн. (10896,81 х 2102,00 / 31940,17 = 717), пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved