Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, вказуючи, що вона зі своїм чоловіком, відповідачем по справі, 21 січня 2015 року зареєстрували шлюб, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому позивачка подала до суду позов про розірвання шлюбу, який слухається в іншому провадженні. Позивачка просила постановити судове рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви і до повноліття дитини. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася і уповноважених представників не направила. До суду від неї надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, але від нього надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. У звязку із заявами осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги наполягання позивачки на задоволенні позову, визнання у повному обсязі позовних вимог відповідачем, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить вимогам законодавства України і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Так, судом у судовому засіданні з копії свідоцтва про народження серії І-ЖС №274606 від 21 січня 2015 року встановлено, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], а позивачка його матірю. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Як вбачається із ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Із позовної заяви і доданих до неї матеріалів судом встановлено, що дитина перебуває на утриманні матері, відповідач у справі працездатний, за віком і станом здоровя може сплачувати аліменти на утримання дитини, визнає у повному обсязі заявлені до нього позовні вимоги, у тому числі й заявлений розмір аліментів. Судом також враховано положення абз. 4 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У звязку з цим суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 20 липня 2017 року, і до повноліття дитини, тобто до 16 січня 2033 року включно. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі суд керувався положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України, відповідно до якої, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір у даній справі у сумі 640,00 грн. має бути стягнуто з відповідача у дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved