Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про примусове зняття особи з реєстраційного обліку. Позивач в судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, попередньо не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема, і через оголошення у пресі - газеті «Зоря Полтавщини». Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Настекою Н.О., зареєстровано в реєстрі за №890. Відповідно до договору купівлі-продажу продавцем даної квартири був [PERSON], який зареєстрований в квартирі [ADDRESS] з 01.06.1992 року. Відповідно до п.4.2 Договору купівлі-продажу «Продавець зобов'язується до 15 січня 2015 року знятися з місця реєстрації (виписатися) з квартири, що є предметом цього Договору та зняти з місця реєстрації (виписати) з квартири всіх зареєстрованих осіб». Відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS], не проживає, допомоги по обслуговуванні даної квартири не надає та не сплачує за послуги з утримання будинку та прибудинкової території. Після закінчення терміну вказаного в договорі відповідач не знявся з реєстрації з квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно положень ст. 150 ЖК України, які узгоджуються зі змістом ст. 383 ЦК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про примусове зняття особи з реєстраційного обліку шляхом визнання відповідача [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованими, а позовна заява в цій частині підлягає задоволенню. В ст. ст. 7, 8 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця перебування здійснюється за заявою особи, яка зобов'язана подати її протягом семи днів після прибуття в місце перебування. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Разом з тим, судом достовірно встановлено, що приводом для звернення позивача до суду з позовом про зняття відповідача [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [ADDRESS], стала наявність реєстрації відповідача в належному позивачу житлі, й невиконання ним вищенаведених вимог чинного законодавства щодо зняття з реєстраційного обліку шляхом подання відповідної особистої заяви до відповідного органу міграційної служби, і реєстрації за місцем свого постійного проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved