Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

Представник Державної іпотечної установи звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 256270,11 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору №1261 pv7-06 від 18.09.2006 року укладеного між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» [PERSON] отримав кредит у розмірі 7000,00 дол. США зі сплатою 15 % річних, та зобов`язався погасити кредит до 18.09.2012 року, при цьому починаючи з 18.03.2008 року позичальник зобов`язувався погашати кредит рівними частинами по 129,63 дол. США щомісяця. Згідно до додаткової угоди №1 від 19.09.2018 року до кредитного договору розмір процентної ставки був збільшений до 16% річних, а позичальник зобов`язувався сплачувати 127,27 дол. США щомісячно. У відповідності до додаткової угоди №3 умови кредитного договору були викладені в новій редакції, Банк надавав позичальнику 6304,47 дол.США з оплатою 16% річних до 18.09.2016 року, а позичальник зобов`язувався сплачувати по 150,11 дол. США щомісячно. Банк надав позичальнику кредит та виконав свою частину зобов`язань повністю. Надалі, 11.02.2015 року між Банком та позивачем було укладено договір №17/4-В відступлення права вимоги, за яким Державна іпотечна установа набула права вимоги за договором №1261 pv7-06 від 18.09.2006 року укладеним між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» [PERSON] . Відповідач не виконує свої забов`язання за даним договором, а саме не надає своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, що відображається у розрахунку заборгованості за договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату та час судового засідання повідомлявся судом належним чином. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд окремо зазначає таке. Відносно вказаного спору судом вже постановлялося заочне рішення, яке було за заявою сторони відповідача скасовано в зв`язку із тим, що сторона не була обізнана із наявністю спору. Прецедентна практика ЄСПЛ вказує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. При цьому, після скасування заочного рішення суд обґрунтовано вважає, що сторона відповідача достеменно знала, що заочне рішення скасоване (позаяк воно скасоване саме за заявою сторони відповідача), мала змогу (враховуючи час, який справа після скасування перебувала на розгляді в суді) реалізувати свої права, як щодо участі в судовому засіданні, так і щодо надання суду своїх пояснень, або відповідних документальних доказів тощо, отож проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, надані заперечення відповідача, дослідивши таким чином матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні відносини, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 8.09.2006 року відповідач уклав вказану вище угоду (а.с. 12-16) і отримав кредит у розмірі 7000,00 дол. США, що підтверджується також копіями заяви від 12.09.2006р.(а.с.25) та розпорядженням про видачу кредиту (а.с.26) Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк в повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Надалі між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та Державною іпотечною установою було укладено договір №17/4-В від 11.02.2015 року відступлення права вимоги, за яким Державна іпотечна установа набула права вимоги за договором №1261 pv7-06 від 18.09.2006 року укладеним між ТОВ Банк «Фінанси і Кредит» та [PERSON] (п. 108 Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги №17/4-В від 11.02.2015 р.) а.с. 32-39. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.4-5,8) відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість. Суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за кредитом та встановлюючи розмір заборгованості, виходить з вказаного вище розрахунку позивача, який станом на 25.09.2018 року становить 256270,11 грн. та складається з: 117942,42 грн. - основного боргу, 49565,63 грн. - заборгованість по простроченим відсоткам, 49962,70 грн.- заборгованість за пенею, 38799,36 грн. - інфляційні втрати, та у вказаному розрахунку враховано сплату відповідачем 8357,20 грн. в період січень-березень 2017. В той же час суд не може взяти до уваги на погашення заборгованості перед позивачем внесені відповідачем суми за період вересень 2015 - грудень 2016 (а.с. 136-143), які становлять в загальному 40348,97 грн. і коливаються в розмірах внесених сум від 1697,25 грн. до 2825,00 грн. за місяць, за виключенням вересня 2015 (було внесено два платежі на суму 2250,00 грн. та 2501,48 грн. відповідно) оскільки такі суми були внесені відповідачем в адресу ТОВ Банк «Фінанси і Кредит», хоча на момент такого внесення вже відбулася переуступка боргу і правом вимоги вже була наділена Державна іпотечна установа, а відтак і погашення боргу відповідач мав здійснювати в адресу Державної іпотечної установи, оскільки позивач письмово повідомляв про це відповідача (а.с.40-45). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 514 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст. 525 ЦК України). Доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідача за вищевказаним договором відповідачем суду не надано, як і не надано доказів виконання зобов`язань за договором належним чином та у встановлені строки. Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобов`язання, визначеного договором. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, заборгованість підлягає стягненню з відповідача. Щодо розміру пені, то враховуючи її співвідношення до суми боргу суд вважає, що такий розмір пені є достатньою компенсацією розміру збитків, спричинених відповідачем внаслідок неналежного виконання зобо`вязань за даним договором, є співмірним та відповідає засадам справедливості, розумності та співмірності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved