Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова із позовом до [PERSON] про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров'я на лікування потерпілого від злочину, обгрунтовуючи підставність позовних вимог тим, що06.03.2014 вироком Липовецького районного суду по кримінальному провадженні №136/328/14-к [PERSON] визнано винним за ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання за ч.1 ст.122 КК України, при цьому застосувавши ст.69 КК України, у вигляді громадських робіт строком 40 годин. Згідно вироку суду, [PERSON], під час суперечки з [PERSON], яка виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс останньому два удари кулаком в область обличчя, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження, які згідно висновку експерта №2502 від 27.01.2014 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що не являються небезпечними для життя, але спричиняють тривалий розлад здоров'я (понад 21 день). В зв'язку з одержаними тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON], перебував на стаціонарному лікуванні у щелепно-лицьовому відділенні Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова в період часу з 09.11.2013 по 17.11.2013 року, тобто 8 ліжко-днів. Таким чином, на перебування потерпілого [PERSON] в стаціонарі, закладом охорони здоров'я витрачено коштів на загальну суму 1946 грн. 40 коп. (8 ліжко-днів х 243 грн.30 коп.). В судовому засіданні прокурор Гаврилюк М.М. позовні вимоги підтримала з підстав, що наведені у позові, просила задовольнити у повному обсязі. Представник позивача - головний лікар Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова в судове засідання не з'явився, в заяві, яку адресував суду зазначив, що позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи провести у відсутності представника лікарні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в заяві, яку надав суду через канцелярію суду, зазначив, що позовні вимоги визнає в обсязі заявлених позовних вимог, не заперечує проти їх задоволення, просив суд розгляд справи проводити за його відсутності. Ураховуючи те, що представник позивача та відповідач скористались наданими їм ч.2 ст.158 ЦПК України правами, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить розгляд справи в даному судовому засіданні на підставі зібраних у ній доказів в загальному порядку. Суд, вислухавши пояснення прокурора, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши в сукупності усі зібрані у справі докази дійшов висновку про наступне. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що 06.03.2014 вироком Липовецького районного суду по кримінальному провадженні №136/328/14-к [PERSON] визнано виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання із застосуванням ст.69 КК України, у вигляді 40 годин громадських робіт. Згідно вироку суду, 08.11.2013 біля 23.00 год. неповнолітній [PERSON], [INFO], маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, знаходячись біля приміщення кафе-бару «Торговий Дім», що розташований в м. Липовець, по вул. Леніна, 65 Вінницької області, під час суперечки з [PERSON], яка виникла на ґрунті неприязних відносин, умисно наніс останньому два удари кулаком в область обличчя, внаслідок чого спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому нижньої щелепи в ділянці 8-го нижнього зуба зліва з наявністю синця відповідної локалізації, синця в ділянці внутрішнього кута правого ока, двох синців в ділянці правої щоки, які згідно висновку експерта №2502 від 27.01.2014 року відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких, що не являються небезпечними для життя, але спричиняють тривалий розлад здоров'я (понад 21 день). В зв'язку з одержаними тілесними ушкодженнями, потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у щелепно-лицьовому відділенні Вінницької обласної клінічної лікарні ім. М.І. Пирогова в період часу з 09.11.2013 по 17.11.2013 року, тобто 8 ліжко-днів, вартість одного ліжко-дня у листопаді 2013 року становила 243 грн. 30 коп., перебування потерпілого [PERSON] в стаціонарі, закладом охорони здоров'я витрачено коштів на загальну суму 1946 грн. 40 коп. (8 ліжко-днів х 243 грн. 30 коп.), на що вказує довідка видана Вінницькою обласною лікарнею ім. М.І. Пирогова. Відповідно до ч.3 ст.128 Кримінального процесуального кодексу України цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Цивільний позов може бути поданий прокурором у випадках, встановлених законом, також в інтересах громадян, які через фізичний чи матеріальний стан, неповноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність неспроможні самостійно захистити свої права. Частиною 7 статті 128 КПК України передбачено, що особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, передбачено нормами ст.1206 ЦК України, відповідно до якої особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. З даного питання ВСУ у постанові Пленуму від 07.07.1995, № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" дав наступні правові висновки. Звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. Судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Обов'язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функції піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди. Згідно паспортних документів, [PERSON], [INFO] є повнолітньою особою. Проаналізувавши здобуті у справі докази та давши їм належну правову оцінку, суд дійшов до переконання, що позивачами доведено належними та допустимими доказами факт витрат понесених медичним закладом на стаціонарне лікування потерпілого від злочину вчиненого відповідачем, відтак є причинний зв'язок між злочинними діями винної особи та перебуванням потерпілої на такому лікування, а тому понесені медичним закладом витрати на лікування потерпілого підлягають стягненню саме із відповідача відповідно до довідки - розрахунку бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. При цьому, суд бере до уваги, що витрачені на стаціонарне лікування кошти зараховуються до відповідного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я. Згідно зі ст. 88 ЦПК України, з відповідача належить стягнути судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволеної суми позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved