Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-16 00:00:00

У вересні 2015року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 26 травня 2011р. між ПАТ АБ «Порто-Франко» та Споживчий кооператив «Черьомушки» (далі - СК «Черьомушки»), був укладений Договір овердрафту №2-2011, відповідно до умов якого, банк прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 340000,00грн., а СК «Черьомушки» прийняв на себе зобовязання належним чином використовувати та повернути банку кредит, виплатити відсотки, за користування кредитом, комісії у відповідності до умов кредитного договору та тарифами банку, також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені кредитним договором. 26 травня 2011року в забезпечення виконання зобовязань СК «Черьомушки» за договором овердрафту №2-2011 від 26 травня 2011р., між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно умов якого, останній, як поручитель зобовязувався відповідати перед ПАТ АБ «Порто-Франко» в повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобовязань СК «Черьомушки» за кредитним договором. Банк свої зобовязання за договором овердрафту №2-2011 від 26 травня 2011р. виконав в повному обсязі, однак позичальник ухиляється від належного виконання зобовязань. Рішенням Господарського суду Одеської області від 04 лютого 2015р., яке набрало законної сили 20 лютого 2015 року по справі №916/5038/14 з СК «Черьомушки» на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» була стягнута заборгованість за договором овердрафту №2-2011 від 26 травня 2011р. в розмірі 317406,10 грн. Позивач стверджував, що станом на 31 серпня 2015р. рішення Господарського суду Одеської області від 04 лютого 2015р., не виконане. 30 січня 2015р. було розпочато процедуру ліквідації АБ «Порто-Франко» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку [PERSON], строком на 1 рік з 30 січня 2015р. по 29 січня 2016р. включно. Не сплачуючи заборгованість позичальник та поручитель порушують умови договору та вимоги діючого законодавства. Посилаючись на вищевикладене, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ АБ «Порто-Франко» - [PERSON] просив суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором №2-2011 від 26 травня 2011р. у розмірі 455360,00грн. Представник ПАТ АБ «Порто-Франко», діючий на підставі довіреності від 01.02.2016року в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву про слухання справи в його відсутність (а.с.44,49,82). Представник відповідача, діючий на підставі договору від 18.07.2016року та ордеру від 21.07.2016року позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні (а.с.75-76). Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ АБ «Порто-Франко» про стягнення заборгованості підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. З матеріалів справи вбачається, що ПАТ АБ «Порто-Франко» є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки. 26 травня 2011р. між ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі заступника голови правління [PERSON] та СК «Черьомушки», в особі голови СК «Черьомушки» [PERSON], був укладений Договір овердрафту №2-2011 від 26 травня 2011р. та додаткові до нього угоди №1-19 від 26.08.2011р., 19.09.2011р.,19.01.2012р., 20.02.2012р., 16.03.2012р., 20.04.2012р., 21.05.2012р., 20.06.2012р., 20.06.2012р., 21.08.2012р., 18.09.2012р., 18.10.2012р., 19.11.2012р., 28.12.2012р., 27.03.2013р., 26.06.2013р., 26.09.2013р., 26.11.2013р., 26.05.2014р., відповідно до умов яких, банк прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 340000,00грн., а СК «Черьомушки» прийняв на себе зобовязання належним чином використовувати та повернути банку кредит, виплатити відсотки, за користування кредитом, комісії у відповідності до умов кредитного договору та тарифами банку, також виконати всі інші зобовязання в порядку та строки, визначені кредитним договором (а.с.9-11, 12-29). 26 травня 2011р. в забезпечення виконання зобовязань СК «Черьомушки» за кредитним договором №2-2011 від 26.05.2011р. між банком та [PERSON], який одночасно є головою та однім із засновників СК «Черьомушки» було укладено договір поруки №26-05-11/2, згідно умов якого, поручитель зобовязувався відповідати перед кредитором в повному обємі за своєчасне та повне виконання зобовязань позичальника за кредитним договором та додатковими угодами до нього (а.с.6-7). Відповідно до п.1.1. договору поруки №26-05-11/02 від 26.05.2011р., укладеного між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] передбачено, що поручитель зобовязується перед банком відповідати в повному обсязі за своєчасне виконання зобовязань КП «Черьомушки» за договором овердрафта №2-2011 от 26.05.2011року та додатковим угодам до нього. Пунктом 6.1 Договору поруки №26-05-11/02 від 26.05.2011р. встановлено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Згідно п.6.2 договору поруки №26-05-11/02 від 26.05.2011р. передбачено, що дія договору, а також поруки також припиняється, якщо банк у межах трьохрічного строку з дня настання строку виконання зобовязання позичальника за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя (п.4 ст.599 ЦК України). 19 вересня 2011року між банком та [PERSON] була укладена додаткова угода до договору поруки №26-05-11/2, згідно якої сторони погодили зміни до п.1.1. Договору поруки, відповідно до яких поручитель зобовязувався відповідати перед кредитором в повному обсязі за своєчасне виконання зобовязань СК «Черьомушки» за кредитним договором №2-2011 від 26 травня 2011р. та додатковими угодами до нього (а.с.8). Під своєчасним виконанням зобовязань по Кредитному договору №2-2011 від 26 травня 2011р. розуміється повернення Банку в строк по 18 вересня 2012 року суми кредиту в розмірі 400000,00 грн., оплата процентів за користування кредитом в розмірі 28 % річних, комісійної винагороди, неустойки (штрафу, пені) в розмірі, строки і на умовах, визначених Кредитним договором, а також відшкодування Банку м можливих збитків. Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, однак позичальник та поручитель ухиляються від належного виконання зобовязань. Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 30.01.2015р. №67 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ АБ «Порто-Франко» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.01.2015р. №19 «Про початок процедури ліквідації АБ «Порто-Франко» та призначення Уповноваженої особи фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ АБ Порто-Франко» та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію АБ «Порто-Франко» [PERSON] строком на 1 рік з 30.01.2015р. по 29.01.2016р. (а.с.4). Судом встановлено, що через невиконання зобовязань за кредитним договором №2-2011 від 26.05.2011р. ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ АБ «Порто-Франко» звертався до суду з позовом до СК «Черьомушки» про стягнення заборгованості (справа №916/5038/14). Рішенням Господарського суду Одеської області від 04 лютого 2015р. по справі №916/5038/14, яке набрало законної сили 20 лютого 2015 року станом на 24.11.2014р. з СК «Черьомушки» на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» була стягнута заборгованість за договором №2-2011 від 26.05.2011р. в розмірі 317406,10грн. З матеріалів справи вбачається, що станом на 31 серпня 2015р. рішення Господарського суду Одеської області від 04 лютого 2015р. не виконане. Через невиконання зобовязань за кредитним договором №2-2011 від 26 травня 2011р. станом на 26 серпня 2015р. склалася заборгованість перед ПАТ АБ «Порто-Франко» в сумі 455360,00грн. яка складається з: - загальної заборгованості за кредитом 245000,00грн., - загальної заборгованості за відсотками 121202,59грн. - пені за виникнення простроченої заборгованості 89157,42грн. Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості відповідно до умов Кредитного договору №2-2011 від 26 травня 2011р.(а.с.5). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання відповідно до ст.611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Правовими наслідками порушення основного зобовязання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки. Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобовязання, кредитор має право вимагати виконання зобовязання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох. У разі субсидіарної відповідальності кредитор зобовязаний спочатку предявити вимогу до боржника, і, якщо останній не задовольнить її, він вправі вимагати виконання зобовязання від поручителя. Умовами п.2.2 договору поруки №26-05-11/02 від 26.05.2011р., укладеного між ПАТ АБ «Порто-Франко» та [PERSON] передбачено, що в разі невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, поручитель зобовязується виконати їх у повному обсязі повернувши банку кредит, сплативши відсотки, комісійну винагороду, неустойку (штраф, пеня), а також відшкодувати банку можливі збитки (а.с.6). Судом встановлено, що позивач звертався до позичальника із вимогою про повернення кредиту, що підтверджується рішенням Господарського суду Одеської області, однак останній його не виконує. Тому, позивач має право вимагати виконання зобовязання від поручителя. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Згідно з ч.5 ст.261 ЦК України за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За змістом ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно із умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі N 6-223цс16 від 04 вересня 2016 року при застосуванні частини четвертої\~статті 559 ЦК України\~слід ураховувати, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків. Отже, виходячи з положень частини четвертої\~статті 559 ЦК України, вимога до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинна бути пред'явлена у судовому порядку в межах строку дії договору поруки, або протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою\~статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Проте, якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Відповідно до п.1.1 Додаткової угоди №19 до договору овердрафта №2-2011 від 26 травня 2011 року банк на умовах даного договору надав СК «Черьомушки» кредит у вигляді овердрафта за поточним рахунком № 2600110136001 з лімітом у сумі: -400000,00грн. на строк з 19 вересня 2011року по 18 жовтня 2011року; -368000,00грн. на строк з 19 жовтня 2011року по 17 листопада 2011року; -336000,00грн. на строк з 18 листопада 2011року по 19 грудня 2011року; -304000,00грн. на строк з 20 грудня 2011року по 15 червня 2014року; -200000,00грн. на строк з 16 червня 2014року по 06 липня 2014року; -100000,00грн. на строк з 07 липня 2014року по 25 липня 2014року; із сплатою 41% річних для оплати витрат, повязаних із поточною діяльністю позичальника. Позичальник зобовязується належним чином використовувати та повернути банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, комісії у відповідності до умов договору та тарифами банку, а також виконати всі інші зобовязання в порядку та у строки, визначені договором (а.с.30). З змісту п. 6.1 Договору поруки №26-05-11/02 від 26.05.2011р. вбачається, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобовязань. Відповідно до діючого законодавства умова договору поруки (пункт 6.1 договору поруки) про його дію до повного виконання зобовязань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України. Згідно п.6.2 договору поруки №26-05-11/02 від 26.05.2011р. передбачено, що дія договору, а також поруки також припиняється, якщо банк у межах трьохрічного строку з дня настання строку виконання зобовязання позичальника за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя (п.4 ст.599 ЦК України). У Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 р. у справі № 6-18цс16 зазначено, що коли договором передбачено припинення поруки якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, то у такому випадку трирічний строк обчислюється з настання строку виконання основного зобовязання. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя протягом шести місяців (ч. 4 ст. 559 ЦК України), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 січня 2016 р. у справі № 6-990цс15). Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Суд вважає, що банк, скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, звернувшись до Господарського суду Одеської області із позовом до СК «Черьомушки» про стягнення заборгованості змінив строк виконання основного зобов'язання. За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з моменту звернення до суду у січні 2015 року і протягом наступних трьох років відповідно до п.6.2 договору поруки. Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у правовому висновку у справі № 6-157цс16 від 25 травня 2016 року зазначила, що виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Суди апеляційної та касаційної інстанцій дійшли неправильного висновку про те, що з видачею судового наказу про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення (видачі судового наказу) до його фактичного виконання законом не передбачено. Таким чином, позивач цілком правомірно звернувся до поручителя із позовною заявою 07 вересня 2015року, в межах трьохрічного строку, який був встановлений договором поруки. Суд вважає, що позивачем вчинено всі дії, згідно із законом та умовами договору кредиту та поруки для досудового врегулювання спірних правовідносин. Що стосується твердження представника відповідача щодо припинення договору поруки з 20.07.2012 року, оскільки додатковими угодами до кредитного договору було збільшено відсоткову ставку за кредитним договором, без надання згоди поручителя на збільшення обсягу його відповідальності, то суд вважає, що дане твердження не відповідає обставинам справи та діючому законодавству. Згідно з ч. 1\~ст. 559 ЦК України\~порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто закон пов'язує припинення поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови, що така зміна призведе до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом; установлення нових умов порядку зміни процентної ставки в бік збільшення; розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення) розміру неустойки тощо (такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 23.12.2014 у справі № 916/101/14). Як роз'яснено у п. 4.1.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 1 від 24.11.2014 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів" у разі якщо поручитель під час укладення договору поруки погодив встановлення у майбутньому розміру процентної ставки за кредитним договором на підставі додаткових договорів, то таке встановлення процентної ставки за додатковими договорами не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не може бути підставою для припинення договору поруки згідно з\~ст. 559 ЦК України. Як встановлено у постанові Верховного суду України від 05 червня 2013року, на яку посилався відповідач, згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Тобто випадкова поінформованість поручителя про внесення змін до основного зобовязання і навіть відсутність з його боку заперечень про збільшення обсягу його відповідальності не може розглядатись як надання ним згоди на такі зміни. Як встановлено судом, укладаючи договір поруки поручитель надав згоду на забезпечення цією порукою всіх зобов'язань позичальника за договором овердрафта №2-2011 от 26.05.2011року та додатковим угодам до нього (п. 1.1 договору поруки). При цьому, відповідно до договору поруки визначено, що поручитель підтверджує, що він ознайомлений і погоджується з договором овердрафта №2-2011 от 26.05.2011року та додатковими угодами до нього. Отже, поручитель підтвердив, що всі зміни, які були внесені до договору овердрафту після дати укладання договору поруки, вносилися за його згодою. Відповідно до\~ст. 627 ЦК України\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 6 ЦК України\~передбачено право сторін укласти договір, який не передбачено актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право відступити в договорі від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або суті правовідносин сторін. Отже, наведені вище умови договору поруки є результатом домовленості між сторонами, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України. Враховуючи викладене, суд вважає що під час укладення договору поруки та договору про внесення змін до нього, поручитель підтвердив факт обізнаності з умовами договору овердрафту та додаткових угод до нього, які, зокрема, передбачали зміну умов договору, визначених умовами вказаних додаткових угод. При цьому, відхиляючи доводи відповідача щодо збільшення обсягу його відповідальності, без його відома, суд виходить з того, що позичальник - голова СК «Черьомушки» [PERSON] та поручитель [PERSON] є однією й тою ж самою особою, з якою на протязі 2011 2014років укладались додаткові угоди до договору овердрафту. Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, [PERSON] також є одним із засновником СК «Черьомушки» (а.с.116-124). При винесенні вказаного рішення, суд також приймає до уваги, що з моменту укладання додаткових угод до договору овердрафту №2-2011 від 26.05.2011р., [PERSON] як фізична особа, так і як голова ПК «Черьомушки» був ознайомлений з їх умовами, про що свідчить його підпис, та зазначені зміни не оскаржував. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 22 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в редакції, що діяла на момент звернення до суду,\~від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із\~\~здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. Згідно п.5 ч. 1 ст.48 Закону уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення\~дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. У відповідності до п.9 ч.1 ст.48\~та п.5 ч. 2 ст.48 Закону\~ уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Оскільки зазначений позов поданий від імені уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справі, пов'язаній із здійсненням ліквідації банку (в рамках проведення заходів щодо повернення заборгованості позичальників перед банком), то він подавався без сплати судового збору. За\~\~таких обставин\~\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 6830,40грн.

Outcome: approved