Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У жовтні 2017 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернувся [PERSON] (далі - позивач) із позовом про стягнення з [PERSON] (далі - відповідач) заборгованості за договором позики (борговою розпискою) у розмірі 362 842,87 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого позивач передав останньому грошові кошти у сумі, еквівалентною 13 675,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу протягом дванадцяти місяців зі щоквартальною виплатою. Відповідач власноруч написав розписку про отримання вказаної суми позики від позивача. Позивач зазначає, що відповідач у встановлені терміни не повернув борг, на вимоги його повернути не реагував, чим порушив права позивача, у зв'язку з чим, просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 362 842,87 грн., а також суму судових витрат. У відзиві на позовну заяву відповідач проти позову заперечував у повному обсязі та зазначив, що в момент написання розписки знаходився у скрутному фінансовому та психологічному стані, при цьому гроші від позивача не отримував. У судовому засідання позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити. Відповідач та його представник в судове засідання не з'явились, відповідач був належним чином повідомлений судом про час та місце судового засідання (про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення відповідачу 31 серпня 2018 року особисто), про причини неявки суд не повідомили. Згідно п. 3 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справі у разі неявки в судове засідання учасника справи без поважних причин або без повідомлення причини неявки. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року відкрито провадження по даній цивільній справі. 21 лютого 2018 року було проведено підготовче судове засідання за участю позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника відповідача [PERSON] В підготовчому засіданні суд задовольнив клопотання сторони відповідача та залучив до матеріалів справи відзив на позов та задовольнив клопотання представника відповідача про допит як свідка відповідача. 15 травня 2018 року суд розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу, в ході розгляду представник відповідача заявив клопотання про відкладення розгляду через хворобу відповідача (свідка), яке було судом задоволено, а справу призначено на 22 серпня 2018 року. 22 серпня 2018 року через неявку всіх сторін по справі фіксування судового процесу за допомогою аудіозаписувального технічного засобу не здійснювалось, чергове засідання було призначене на 01 листопада 2018 року. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлені та підтверджені матеріалами справи наступні факти. 03 грудня 2015 року відповідач отримав у позивача в борг грошові кошти у сумі, еквівалентній 13 675,00 доларів США, а відповідач зобов'язався повернути їх позивачу протягом дванадцяти місяців з щоквартальною виплатою, що підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою від 03 грудня 2015 року. Однак в обумовлений сторонами строк відповідач борг позивачу не повернув. Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, а ст. 530 ЦК України вимагає: "Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк." Стаття 525 ЦК України забороняє односторонню відмову від зобов'язання або односторонню зміну його умов. Згідно вимог ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк, тобто згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків. Також, як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним Судом України у постанові від 02.07.2014 року за наслідками розгляду справи N 6-79цс14, відповідно до норм статей1046,1047 ЦК України договір позики (на відміні від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.При цьому, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні висновки. Досліджуючи правову природу розписки, наданої позивачу відповідачем, судом враховується, що розписка містить всі необхідні відомості на підтвердження надання позики із зазначенням необхідних відомостей про сторін, умови надання, дату отримання та повернення коштів, а тому суд вважає встановленим той факт, що між сторонами у справі укладено договір позики. Статтею 1046 ЦК України встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Стаття 1047 ЦК України визначає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Позичальник - відповідач у справі свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконував у зв'язку з чим виник борг в розмірі 362 842,87 грн. Суду не надано доказів неукладання договору позики а також іншого розміру боргу відповідача перед позивачем. Відповідач не надав суду докази на підтвердження існування таких обставин як психологічний тиск з боку позивача на відповідача та існування скрутного фінансового становища у відповідача, а також факт не передання йому грошей позивачем. Відповідач також не з'явився в судові засідання задля допиту його як свідка, хоча суд неодноразово відкладав засідання саме задля надання відповідачу можливості підтвердити в суді свої заперечення на позов. Відповідно до статей 1049, 1950 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позику та якщо він своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку про те, що відповідач порушив право позивача на повернення суми отриманої позики, а тому вимоги позивача є законними, обґрунтованими та доведеними і підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати в розмірі 3628,43 грн.

Outcome: approved