Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-06 00:00:00

Позивачка, підтримуючи заявлені вимоги в судовому засіданні, посилається на те, що відповідач згідно свідоцтв про народження дітей є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дітей визначено з нею. З 09 лютого 2015 року з відповідача щомісячно стягуються аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всі доходів. Зазначає, що з часу припинення сумісного проживання і на даний час відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям, не піклується про стан здоров'я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи. Просить суд, виходячи із зазначених обставин, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Представник третьої особи не заперечив проти задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до матеріалів справи долучено нотаріально посвідчену заяву, де він зазначив, що з позовними вимогами згідний, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та просить справу розглянути у його відсутності. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши думку позивача, представника третьої особи, враховуючи заяву відповідача, суд приходить до наступних висновків. Статтею 150 СК України передбачений обов'язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно ч.ч. 2, 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати з матір'ю (а.с.7-8). 09 січня 2018 року позивачка зареєструвала шлюб із [PERSON] у Коломийському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану та змінили прізвище на «[PERSON]», що стверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] ( а.с. 14). Як видно із довідок №№ 481, 482 від 26 квітня 2017 року, виданих управлінням надання адміністративних послуг Коломийської міської ради неповнолітні діти сторін зареєстровані та проживають з матір'ю в [ADDRESS] ( а.с. 12). Згідно характеристик виданих класними керівниками навчального закладу № 9 «Природничо-математичний ліцей» вбачається, що за час навчання батько жодного разу не відвідував батьківські збори і заходи, що відбувались за їх участі, вихованням займається тільки мати. Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.п. 15,16 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав"(зі змінами) позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що при обставинах, коли батько неповнолітніх дітей умисне протягом тривалого часу злісно ухиляється від виконання своїх обов'язків по їх утриманню та вихованню, не цікавиться життям, фізичним та духовним розвитком дітей, не допомагає матеріально, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не забезпечує дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєння ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та добровільно погодився на позбавлення батьківських прав, подавши відповідну заяву, суд вважає за можливе позовні вимоги задовільнити в повному обсязі. На підставі наведеного та ст. ст. 150, 164-166 СК України,

Outcome: approved