Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом до відповідача, в якому просить надати дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за межі України та на отримання проїзних документів для тимчасового виїзду за межі України її дочки [PERSON], [INFO] до досягнення нею 16 років, без згоди та супроводу батька [PERSON], в супроводі матері [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, однак 20.09.2012 року даний шлюб було розірвано. Від шлюбу народилася дочка [PERSON],[INFO] Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати разом з позивачкою і перебуває повністю на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач вихованням дочки не займається, матеріальної допомоги не надає. Дочка часто хворіє і потребує оздоровлення в закладах санаторно-курортного типу. Раніше позивачка возила дочку на оздоровлення в АР Крим, однак на даний час у зв'язку з анексією Криму в неї не має такої можливості. Цього року вирішила повезти дочку на оздоровлення за кордон. З цього приводу звернулася до відповідача з проханням про надання нотаріально завіреного дозволу на виготовлення проїзних документів і дозволу виїзду малолітньої дочки за кордон, на що отримала відмову. Після отримання відмови звернулася у службу у справах дітей Бродівської РДА. Рішенням №15 від 31.03.2014 р. було встановлено за доцільність надання дозволу для виїзду дочки [PERSON] на здійснення тимчасових виїздів за кордон, однак відповідач дане рішення ігнорує і спір щодо надання дозволу виїзду дитини за кордон існує. Позивачка немає жодного наміру виїжджати за кордон на постійне місце проживання, оскільки доглядає за перестарілою людиною і має у власності нерухомість в м.Броди. Вважає, що відмова батька прямо порушує конституційні права та свободи дитини, тому змушена звернутися в суд за захистом законних інтересів дитини. В судовому засіданні позивачка та її представник дали пояснення аналогічні фабулі позовної заяви та доповнили, що позивачка має намір поїхати на відпочинок в Болгарію на 7-10 днів, так як відповідач не дає дозволу, то вона не може наперед замовити путівку, тому орієнтовний період поїздки червень-вересень 2014 р. Посилання відповідача на те, що вона не виконує рішення органу опіки та піклування №57 від 05.12.2012 року про визначення способу участі батька у вихованні дочки нічим не доведено. Відповідач брав участь у вихованні два тижні - забирав дитину з дитячого садка і приводив додому. Він добре знає де проживає дитина і в який дитячий садок відвідує. З січня 2013 р. не бере участі у вихованні дитини. Просить надати дозвіл виїзду з дочкою на тимчасове перебування з метою оздоровлення дочки, так як та часто хворіє застудними захворюваннями. Просить надати дозвіл на виїзд за кордон в країну Болгарію в період з 15 червня 2014 року по 15 вересня 2014 року. Відповідач та його представник позов не визнали дали пояснення про те, що позивачка не виконує рішення органу опіки та піклування №57 від 05.12.2012 року про визначення способу участі батька у вихованні дочки. Він не має можливості спілкуватися з дитиною, оскільки та за місцем реєстрації не проживає, позивачка змінили дитячий садок, не повідомивши його про це, крім цього коли він приходив до дитини по місцю її проживання, то його провокували на неправомірні дії і щоб уникнути провокацій він не бажає приходити по місцю проживання дитини. Рішення органу опіки та піклування №15 від 31.03.2014 р. про доцільність надання дозволу на виїзд дитини за кордон є неправомірним, оскільки порушує його права як батька дитини, тому дане рішення відповідач оскаржив до Львівського окружного адміністративного суду. Тому, оскільки позивачка не виконує рішення №57 від 05.12.2012 року про визначення способу участі батька у вихованні дочки, то він не дає дозволу на виїзд дитини за кордон. Крім того в нього є сумніви щодо того, що дитину позивачка може вивезти за кордон і не повернутися. Просять в позові відмовити. Представник третьої особи - представник органу опіки та піклування в судовому засіданні позов підтримала та підтримала рішення органу опіки та піклування №15 від 31.03.2014 р. про доцільність надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Вважає, що таке рішення приймалося в інтересах дитини, оскільки дитина потребує оздоровлення, а батько згоди на виїзд не дає, тому комісія прийняла таке рішення. Просить позов задовольнити. Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи та з'ясувавши обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON], народилася [INFO] року. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Після розірвання шлюбу у 2012 році (а.с.7) дочка [PERSON] постійно проживає з позивачкою (а.с.11). Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Бродівської РДА №57 від 05.12.2012 р. визначено спосіб участі батька [PERSON] у вихованні дочки [PERSON],[INFO], щотижня кожного дня з 16.00 год. до 19.00 год. (а.с.32). На даний час з метою оздоровлення, позивачка має можливість вивезти дочку [PERSON] за кордон, забезпечуючи відповідний належний рівень матеріального забезпечення в країні Болгарії в період з 15 червня 2014 року по 15 вересня 2014 року. Однак, позивачка зазначає, що має намір виїжджати за кордон разом з дочкою [PERSON] на нетривалий час для оздоровлення на морі, на постійне місце проживання виїзджати за кордон немає наміру, так як в Україні вона має у приватній власності нерухомість (а.с.14-16), і дитина має всі необхідні умови для нормального життя та розвитку. Із пояснень позивачки вбачається, що вона просить про надання дозволу на виготовлення проїзного документу дитини для тимчасового виїзду за кордон та дозволу на такий виїзд, без згоди батька, [PERSON], оскільки останній не дає згоди на це. Із висновку Комісії з питань захисту прав дитини Бродівської райдержадміністрації від 31.03.2014 року №15 вбачається, що комісія розглянула заяву [PERSON] та вирішила надати дозвіл на виїзд [PERSON],[INFO] за кордон у супроводі матері (а.с.10). Покликання в суді відповідача на заперечення позову з тих підстав, що рішенням від 31.03.2014 р. №15 порушено його право на участь у вихованні дитини і, що дитину можливо відвезти на відпочинок до моря в Україні, тощо, судом розцінюються як такі, що не можуть слугувати підставою до відмови в позові та такі, що нічим не обґрунтовані в судовому засіданні. Так, за положеннями ст.33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно положень ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" порядок тимчасового виїзду малолітнього громадянина України за кордон, що не досяг 16-річного віку проводиться на підставі нотаріально засвідчених клопотань батьків чи їх законних представників. За відсутності згоди одного з батьків тимчасовий виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно ст.ст. 3, 6 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей незалежно від того чи здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі життя і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. За п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання і вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. №231 убачається, що оформлення паспорта (проїзного документу) дитини, здійснюється на підставі заяви батьків (чи законих представників), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. У відповідності до ч.4 п.4 Порядку провадження за заявами про оформлення паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, затвердженого наказом МВС України 21.02.2004 р. №1603, за наявності заперечень одного з батьків (або законного представника) неповнолітньої дитини, які залишаються в Україні паспорт (проїзний документ) оформлюється на підставі рішення суду. Аналізуючи вищенаведені обставини суд вважає, що звернення позивачки до суду спрямоване на захист прав та інтересів найперше дитини, спрямоване на зміцнення її здоров'я, оскільки батько дитини [PERSON] своїми діями безпідставно перешкоджає матері дитини [PERSON] забезпечити належний рівень оздоровлення дитини, а тому вимоги позивачки підставні та підлягають задоволенню. При цьому судом також враховано ту обставину, що батьки дитини не проживають разом, у них напружені відносини і відповідач певним чином вчиняє перешкоди у тимчасовому виїзді дитини за кордон, тому його заперечення щодо надання дозволу суд до уваги не приймає. На підставі ст.33 Контутиції України ст. ст. 7, 155 СК України, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", ст. ст. 3, 6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р.,

Outcome: approved