Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що 14 серпня 2013 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області зроблено запис за № 40. Від шлюбу спільних дітей не має. Розірвати шлюб в органах РАЦС добровільно відповідач відмовляється. Шлюбні стосунки з відповідачем не склалися, окремо проживають з жовтня 2016 року. Враховуючи той факт, що їхнього шлюбу на сьогодні фактично не існує, його збереження є неможливим, а призначення будь-яких строків на примирення є недоцільним. Просила ухвалити рішення яким розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 14 серпня 2013 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Камянсько-Дніпровського районного управління юстиції Запорізької області, про що зроблено запис за № 40, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб сервї 1-ЖС № 129372 (а.с. 5). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать їх заяви. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо. При поданні позову позивачкою був сплачений судовий збір, тому з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України належить стягнути на користь позивачки суму судового збору, що складає 640 грн. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved