Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

У грудні 2016 року позивачі звернулись до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилались на те, що 28.10.2015 року помер [PERSON], якому на праві власності належала 1/4 частка квартири [ADDRESS], загальною площею 81,90 кв.м. відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.08.1994 року. Вказували на те, що за життя спадкодавця ними було виконано перепланування зазначеної квартири (були знесені пічки та деякі перегородки), в результаті чого її площа збільшилась і становить 92,70 кв.м. загальна та 58,70 кв.м. житлова. Так, кухня 2-7, площею 15,4 кв.м. збільшилась за рахунок частини коридору та вбиральні, комора 2-8 площею 3,90 кв.м. обладнана за рахунок частини сараю літ. В, проте вказане перепланування у встановленому законом порядку узаконене не було, а тому на даний час оформити право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті спадкодавця [PERSON] в органах нотаріату не має можливості. Крім того, відповідно до п. 3.5 рішення 35 сесії Чернівецької міської ради V скликання від 24.12.2008 року №804 «Про затвердження Положення про порядок виявлення, упередження та недопущення самочинного будівництва у м. Чернівці», органи місцевого самоврядування не узаконюють самовільне будівництво, а тому в позасудовому порядку вони не мають можливості оформити право власності на вказану вище квартиру. На підставі вище викладеного, а також з урахуванням того, що проведене спадкодавцем перепланування квартири відповідає встановленим будівельно-технічними, санітарним та протипожежним нормам, не порушує прав інших осіб, просили визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 3/8 частини за кожним квартири [ADDRESS], а за [PERSON] визнати право власності на 1/4 частину вказаної квартири. Позивачі в судове засідання не зявились, від них до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі та не заперечував проти задоволення позову. Крім того, в матеріалах справи наявне письмове заперечення, відповідно до якого представник відповідача просив при винесені рішення врахувати той факт, що позивачами не надано доказів відведення земельної ділянки за вказаною вище адресою під самочинно збудоване нерухоме майно, а також звернення до компетентних органів з метою позасудового врегулювання спору. Крім того будинок №52 по вул. Сагайдачного в м. Чернівці знаходиться в межах комплексної охоронної зони центрального історичного ареалу м.Чернівці, а також в межах буферної (охоронної) зони памятки всесвітньої спадщини ЮНЕСКО резиденції митрополитів Буковини і Далмації, а тому будь-які перетворення в цій зонні необхідно погоджувати з відповідними органами культурної спадщини. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. При цьому, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін та відповідає вимогам ч. 4 ст. 174 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.08.2014 року позивачам та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала квартира №2 по вул. Сагайдачного в м. Чернівці, загальною площею 81,90 кв.м. (а/с 5). Як вбачається з довідки ЧКОБТІ від 01.11.2016 року №2183, на даний час загальна площа вказаної квартири становить 92,70 кв.м. в тому числі житлова 58,70 кв.м. Площа збільшилась за рахунок самочинно проведеного переобладнання, а саме 2-7 кухня площею 15,40 кв.м. збільшилась за рахунок частини коридору та вбиральні, 2-8 комора площею 3,90 кв.м. обладнана за рахунок частини сараю літ. В (а/с 13). Так, у відповідності до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. У відповідності до вимог ст. 152 ЖК України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується. Відповідно до технічного висновку про відповідність внутрішнього перепланування квартири №2 житлового будинку №52 по вул. Сагайдачного в м.Чернівці, основні конструктивні елементи житлової квартири знаходяться в задовільному стані та відповідають діючим будівельним нормам та правилам, перепланування виконано без втручання в основні конструктивні елементи житлового будинку №52 по вул. Сагайдачного в м. Чернівці (а/с 15-18). У відповідності до вимог ст.. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Статтею 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, Одним із способів такого захисту є визнання права. У відповідності до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.\~\~\~\~ Таким чином, за позивачами слід визнати право власності на переобладнану квартиру з урахуванням їх часток у спільному майні, виходячи з вище викладеного, а також з наступного. Судом встановлено, що 28.10.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а/с 3). Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Як вбачається зі змісту постанови приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON] від 28.11.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій [PERSON] та [PERSON] звернулись в органи нотаріату з заявами про прийняття спадщини як спадкоємці першої черги після смерті їх батька [PERSON], проте нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки за життя спадкодавцем не було здійснено державну реєстрацію самочинного переобладнання квартири (а/с 14). У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Так, діючим законодавством України передбачається, що державній реєстрації підлягає вже набуте право власності на нерухоме майно і не встановлено строки, в межах яких особа повинна здійснити державну реєстрацію, а тому відсутність такої реєстрації не може свідчити про порушення спадкодавцем якихось обов'язків, повязаних з реалізацією набутого права власності на частку в квартирі, яка піддавалась переобладнанню без втручання в несучі конструкції та інженерні системи загального користування. Відсутність державної реєстрації права власності ні яким чином не скасовує вже набуте право власності. Таким чином, судом встановлено, що спадкодавцю належала частка у спільному майні, яке піддавалось реконструкції. Зі змісту п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357\~ ЦК \~вбачається, що під терміном "визначення\~ часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані позивачами докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та за позивачами як співвласниками спірної квартири, а також спадкоємцями після смерті співвласника [PERSON] слід визнати право власності на спірну квартиру пропорційно до їх часток та часток спадкодавця у спірному майні, а саме за [PERSON] та [PERSON] по 3/8 частини спірного майна за кожним, а за [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири. При цьому суд не приймає до уваги доводи викладені у письмових запереченнях відповідача, оскільки за наслідками розгляду справи не встановлено, що проведене перепланування у спірній квартирі порушує права третіх осіб, займає частину земельної ділянки, яка не була відведена під забудову або спотворює зовнішній архітектурний вигляд будинку №52 по вул. Сагайдачного в м. Чернівці, який знаходиться в межах охоронної зони всесвітньої спадщини ЮНЕСКО резиденції Буковини і Далмації. Крім того, відповідач не заперечував проти задоволення позову, про що направив відповідну заяву, яка міститься в матеріалах справи. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved