Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

У грудні 2015 року до суду звернулася [PERSON] з позовною заявою, в якій зазначала, що вона, як лікар-інтерн ЗПСМ, в період з 02.09.2013 року по 28.02.2014 року та 02.03.2015 року по 26.06.2015 року перебувала у службовому відрядженні у м. Києві, що підтверджується наказом № 51 по КЗ ОЗ «Володарський ЦПМСД» від 02 вересня 2013 року та № 10 по КЗ ОЗ «Володарський ЦПМСД» від 23 лютого 2015 року. Після повернення з відрядження нею було подано до бухгалтерії звіт про використання коштів, а також фінансові документи, що підтверджують витрачені нею кошти під час відрядження: втрати на проживання 3835,30 грн., добові 1800,00 грн. Загальна сума витрат на відрядження складає 5635,30 грн. Незважаючи на неодноразові звернення до головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Володарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Володарської районної ради, щодо повернення їй коштів затрачених на службове відрядження, їй було відмовлено в звязку з відсутністю коштів. Позивач просить суд стягнути з Комунального закладу охорони здоровя «Володарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Володарської районної ради на її користь заборгованість по витратах на відрядження в розмірі 5635 гривень 30 копійок. У попереднє судове засідання позивач не зявилася, подала\~ заяву , якою просить суд провести розгляд справи без\~ її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просила суд позов задоволити (а.с. 26). Відповідач - комунальний заклад охорони здоровя «Володарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Володарської районної ради в попереднє судове засідання не направив свого представника. Про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. На адресу суду\~ надійшла заява, якою\~ відповідач просить\~ провести розгляд справи без\~ участі їх представника, позовні вимоги\~ визнає (а.с. 25). Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання . Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України , при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього кодексу . Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Виходячи з розяснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24\~постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення\~\~ у цивільній справі"\~за змістом ч. 4\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.\~\~ Відповідно до ст. 197 ЦПК України\~ у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію учасників процесу викладену у їх письмових заявах, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи встановлено, що позивач - [PERSON] працює на посаді завідувача Рудосільської АЗПСМ та їй надано 0,5 ставки лікаря ЗП-СЛ Рудосільської АЗПСМ (а.с. 28). В період з 02 вересня 2013 року по 28 лютого 2014 року та з 02 березня 2015 року по 26 червня 2015 року позивач перебувала в службовому відрядженні в м. Києві НМАПО для проходження інтернатури, що стверджено витягами Наказів № 51, № 10 по Комунального закладу охорони здоровя «Володарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Володарської районної ради від 02 вересня 2013 року та від 23 лютого 2015 року (а.с. 7), та посвідченнями про відрядження (а.с. 8). Після повернення з відрядження позивачем було подано до бухгалтерії звіт про використання коштів, а також фінансові документи, що підтверджують витрачені нею кошти під час відрядження: втрати на проживання 3835,30 грн., добові 1800,00 грн. Всього сума витрат на відрядження складає 5635,30 грн., що стверджено довідкою розрахунком втрат на відрядження виданої Комунальним закладом охорони здоровя «Володарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Володарської районної ради від 19.08.2015 року № 586 (а.с. 17) та копіями квитанцій (а.с. 9-16) . Позивач у своїй позовній заяві вказує, що на її неодноразові звернення до головного лікаря Комунального закладу охорони здоровя «Володарський центр первинної медико-санітарної допомоги» Володарської районної ради, щодо повернення коштів затрачених нею на службове відрядження, їй було відмовлено в звязку з відсутністю коштів, а також повідомлено, що адміністрацією закладу направлено лист до голови Володарської районної державної адміністрації з приводу додаткового фінансування у 2015 році на погашення не бюджетної заборгованості в сумі 5635 грн. 50 коп. (а.с. 19). Задовольняючи позовні вимоги позивача суд виходить із наступних міркувань. Так, згідно\~ст. 121 КЗпП України, працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у звязку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством. Відповідно до п. 1 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України № 59 від 1.03.1998 року із змінами та доповненнями, службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів (далі - підприємство), на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового доручення поза місцем його постійної роботи (за наявності документів, що підтверджують зв'язок службового відрядження з основною діяльністю підприємства). П. 7 Постанови КМ України від 02.02.2011 року № 98 «Про суми та склад витрат на відрядження державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів» установлено, що особам, які направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, що повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок коштів бюджетів, за наявності підтвердних документів відшкодовуються витрати на : - на проїзд (у тому числі на перевезення багажу, бронювання транспортних квитків) до місця відрядження і назад, а також за місцем відрядження (у тому числі на орендованому транспорті); оплату вартості проживання у готелях (мотелях), інших житлових приміщеннях; - на побутові послуги, що включені до рахунків на оплату вартості проживання у місцях проживання (прання, чищення, лагодження та прасування одягу, взуття чи білизни), але не більш як 10 відсотків сум добових витрат для держави, до якої відряджається працівник, визначених у\~додатку 1 до цієї постанови, за всі дні проживання; - на бронювання місць у готелях (мотелях) у розмірах не більш як 50 відсотків вартості місця за добу; - на користування постільними речами в поїздах. Згідно додатку 1 до вище вказаної постанови, сума витрати на відрядження, не підтверджених документально, на харчування та фінансування інших власних потреб фізичної особи (добові витрати) в разі відрядження у межах України визначається згідно з наказом про відрядження та відповідними документами виходячи з розрахунку 30 гривень на добу. За вимогами\~ст. 122 КЗпП України, \~при направленні працівників для підвищення кваліфікації з відривом від виробництва за ними зберігається місце роботи (посада) і провадяться виплати, передбачені законодавством. Встановлені судом обставини справи вказують на порушення відповідачем права позивача на отримання компенсації за час перебування в службовому відрядженні, яке підлягає судовому захисту. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.\~ [PERSON] базується на законі , є обґрунтованим тому його слід задоволити. За правилами\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати - 487,20 грн.

Outcome: approved