Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначивши, що 31 липня 2006 року між ними був зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області. Від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка мотивує свої вимоги тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Спільне подружнє життя припинено і на примирення позивачка не згодна. Подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем є неможливими і суперечать інтересам позивачки, тому остання і просить суд розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилася, проте завчасно подала до суду письмову заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на примирення не згодна, категорично наполягає на розлученні та просить суд розглянути справу за її відсутності. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився також з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Позивачка не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з цим суд відповідно до ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: з свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області 31 липня 2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №337 (а. с. 6). з копії свідоцтв про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року, [PERSON] народився [INFO] року та його батьками є [PERSON] та [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області складено відповідні актові записи (а. с. 7-8). У судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони проживають окремо, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та зважаючи на те, що згідно з письмовою заявою позивачка наполягає на розлученні, а відповідач в судове засідання не з'явився та від нього не надійшли письмові заперечення, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки. Також відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити позивачці прізвище "[PERSON]". На підставі ст.ст. 110, 112, 114 ч. 2 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved