Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.12.2018 року між [PERSON] було укладено Договір № 60200013896, про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, відповідно до положень якого останній отримав на умовах лізингу від Постачальника товар - «Мобільний телефон Apple iPhone 8 Plus 64Gb Silver», загальною вартістю 30030,03 грн. Відповідно до п. 8.2. Договору, порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу №05-02-18 від 05.02.2018 р., що є невід`ємною частиною Договору. Станом на 10.05.2019 р. [PERSON] не виконав прийнятих на себе відповідно до положень умов Пакету фінансування та п.10.4.2 Договору зобов`язань щодо своєчасної, повної та належної оплати вартості отриманого товару. Так, за весь період дії Договору [PERSON] в якості оплати вартості отриманого товару було сплачено: 12.12.2018 р. - 2662,21грн. , платіж при отриманні товарів. Приймаючи до уваги вищевикладене, станом на травень 2019 року заборгованість [PERSON] перед Позивачем складає 30408,69 грн., з яких 27367,82 грн. заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого Товару; 3040,87 грн. - сума штрафних санкцій, які позивач просить стягнути з відповідача та судові витрати по справі. Ухвалою від 24.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. Представник позивача належним чином повідомлений про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач подав до суду відзив на позов, зокрема зазначив, що він не погоджується з вказаною позовною заявою та її вимогами, оскільки жодного підтвердження вчинення електронного правочину ним у нього не існує та й не існує взагалі. Жодного електронного документу йому не надано ні позивачем, ні судом і йому абсолютно не зрозуміло зміст такого правочину, оскільки він не підписував та не погоджувався на умови такого. Стверджує також, що ним жодного цифрового підпису на договорі не проставлялось. Також не пред`явлено жодних документів, які б підтверджували укладення договору купівлі-продажу між сторонами. Вказує на те, що в даній справі Договору в належній формі між сторонами не існує . Тому просить в задоволенні позову відмовити повністю (а.с. 30-31). Представник позивач своїм правом подання відповіді на відзив відповідно до норм ст.166 ЦПК України не скористався. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.12.2018 року між [PERSON] було укладено Договір № 60200013896, про отримання товарів в системі ПлатиПізніше, відповідно до положень якого останній отримав на умовах лізингу від Постачальника товар - «Мобільний телефон Apple iPhone 8 Plus 64Gb Silver», загальною вартістю 30030,03 грн.(а.с.6). Відповідно до п. 8.2. Договору, порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу №05-02-18 від 05.02.2018 р(далі - Правила), що є невід`ємною частиною Договору (а.с.8-14). Відповідно до п. 8.2. Договору, порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше в редакції згідно Наказу №05-02-18 від 05.02.2018 р., що є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua. Крім того, судом з`ясовано, що в момент підписання Договору всі існуючі та майбутні права Постачальника за Договором відступаються на користь Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (п.1.1, п.1.3 Договору). Статтею 204 ЦК України проголошена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмові від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Виходячи з вищевикладених положень чинного законодавства України положеннями п. 12.2-12.3 Договору визначено, що у разі прострочення сплати платежів на строк до 10 (десяти) календарних днів Відповідач сплачує неустойку в розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу. У разі прострочення сплати платежів на строк більше 10 (десяти) календарних днів, Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу неустойку в розмірі 10 (десять) відсотків від суми заборгованості за кожен місяць прострочення. Крім того, згідно положень п. 12.4 Договору, у разі прострочення Відповідачем сплати платежів на строк більше 30 (тридцяти) календарних днів, останній зобов`язаний за першою вимогою Позивача протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання такої вимоги достроково одноразово сплатити на користь останнього всі платежі, належні до сплати згідно з Пакетом фінансування. Відповідно до положень п. 12.5. Договору у разі прострочення сплати платежу, повністю або частково, на строк більше 30 (тридцяти) днів, Відповідач зобов`язаний самостійно повернути товари за адресою місцезнаходження Процесинг- центра. Повернення товарів не позбавляє Відповідача від обов`язку сплатити наявну поточну заборгованість за Договором. Відповідач не надавав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення вищевказаної заборгованості, що має відображення у розрахунках заборгованості за договором. Як вбачається із розрахунку заборгованості (а.с.5) Відповідач станом на день подання позовної заяви має заборгованість перед Позивачем, яка складає: 30408,69 грн., з яких 27367,82 грн. заборгованість за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого Товару; 3040,87 грн. - сума штрафних санкцій. На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав позивача. Відповідно до п. 2, 4 ч.1 ст. 208, ч.1 ст. 1055 ЦК України, для кредитного договору законом визначена обов`язкова письмова форма. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст. 7, 8 Закону України «Про електронну комерцію», продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобовязаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. На виконання вимог закону відповідачем на своїй сторінці в мережі інтернет на сайті https:www.dogovor.paylate.com.ua розміщено публічну пропозицію (договір оферти), який є публічним договором, в розумінні ст. 633 ЦК України. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону). Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Умовами спірного договору визначено, що клієнт виконує дії передбачені даною офертою, зокрема шляхом подання заявки на сайті товариства https:www.dogovor.paylate.com.ua . Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України" Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; Отже, вказане положення законодавства передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором, що відповідає п. 13.4 кредитного договору. Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»,електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що укладений між сторонами договір про надання кредиту, є укладеним з додержанням письмової форми визначеної законом, оскільки укладений з додержанням процедури визначеної законом України «Про електронну комерцію», та підписаний відповідачем [PERSON] шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, у порядку визначеному ст. 12 закону та п. 13.4 кредитного договору. На підтвердження факту укладення даного договору позивачем свідчить зазначення в договорі його особистих даних, таких як номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання, а також існування самого тексту договору у позивача, який згідно зі ст. 11 закону є оригіналом такого договору (а.с.6). При цьому, на виконання умов Договору в день укладання Договору 12.12.2018 року Відповідачем [PERSON] було здійснено сплату першого платежу в сумі 2662,21 грн. за отримання Товару, що свідчить про визнання відповідачем факту укладання договору позики та отримання кредитних коштів за таким договором (а.с.5). Вказаними обставинами спростовують доводи позивача про те, що він не ознайомлений з правилами надання кредиту та не укладав зазначений договір, адже він фактично оформив його відповідно до визначеної правилами процедури (п. 5.6-5.10 Правил), здійснив його підписання з застосування одноразового ідентифікатора та користувався кредитними коштами. Твердження позивача про те, що ним не отримано ніяких документів на підтвержєення укладення договору, суд не бере до уваги, оскільки таке спростовуються текстом договору та додатком до нього, в яких чітко викладені умови договору, а саме розмір кредиту, строк кредитування, плата за користування грошима та відповідальність за порушення умов договору (п. 12 договору). Зміст договору містить всю необхідну передбачену законом інформацію про відповідача та інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині подання ними доказів, однак відповідачем належними та допустимими доказами не спростовані заявлені позивачем вимоги. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в силу статті 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що відповідач належним чином не виконує зобов`язання, передбачені укладеним в установленому законом порядку Договором про отримання товарів в системі ПлатиПізніше. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» про стягнення заборгованості за договором, підлягають задоволенню. У відповідності ст.141 ЦПК суд стягує з відповідача судові витрати. На підставі наведеного, ст.ст.526, 530, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, Закон України «Про електронну комерцію» та

Outcome: approved