Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Сихівська районна адміністрація, як орган опіки та піклування Львівської міської ради, звернулося до суду з позовом, в якому просить відібрати дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] від матері [PERSON] та батька [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав, а також стягувати з [PERSON] та [PERSON] на особистий рахунок дітей, [PERSON] та [PERSON]. аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 гривень щомісячно з кожного, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Обґрунтовує позов тим, що батьки дітей працездатні безробітні особи, зловживають алкогольними напоями, не здійснюють належним чином свої батьківські обов'язки відносно дітей, не створили належних санітарних умов для проживання дітей, не цікавляться їх розвитком, що негативно впливає на виховання, фізичний та духовних розвиток дітей. Зазначає, що діти постійно проживають з бабусею [PERSON], яка і здійснює за ними догляд та утримання. Батько впродовж 2017 - 2018 років неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв в громадських місцях та куріння в недозволених місцях. У зв'язку зі зловживанням [PERSON] алкогольними напоями, останній, згідно виписки-епікриз має розлади психіки та поведінки. 01.08.2018 позивачем прийнято висновок про доцільність відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Ухвалою від 20.08.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 05.10.2018 закрито підготовче провадження по даній справі та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача Потерейко О. О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. В судове засідання відповідачі не з'явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзив не надали. У зв'язку з неявкою у судове засідання відповідачів та неподанням ними відзиву, враховуючи згоду представника позивача у відповідності до ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши вступне слово представника позивача, повно і всебічно з'ясувавши обставини, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступне. Встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 3-4). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї за адресою [ADDRESS], вбачається, що умови для належного проживання дітей відсутні. На переконання суду, акт є належним доказом на підтвердження того, що залишення дітей у батьків є небезпечним для їх життя, здоров'я і морального виховання. Судом враховано, що матір дітей, відповідач по справі при проведенні підготовчого засідання визнала про неможливість з її боку створити дітям належні умови для їх виховання та утримання. Встановлено, [PERSON], батько дітей, протягом 2017 - 2018 років притягався до адміністративної відповідальності за розпивання алкогольних напоїв в громадських місцях та куріння в заборонених місцях (16.09.2017, 11.04.2018, 13.04.2018, 15.05.2018, 28.05.2018) (а.с. 11). Крім того, згідно виписки-епікриз з мед картки № 7391, [PERSON] на фоні зловживання алкоголем понад 10 років рекомендовано динамічне спостереження рай нарколога (а.с. 9). За місцем навчання дітей видано характеристики від 12.06.2018 № 153 (щодо [PERSON].) та від 13.06.2018 № 156 (щодо [PERSON].). В обох характеристиках визначено, що батьки не приділяють увагу навчальному процесу, нехтують вихованням та навчанням, здійснюють негативний вплив на дітей. З акту від 08.06.2018, складеного за місцем проживання [PERSON] (бабусі дітей) за участю Голови ОСББ "Зелений Світ - Ф" та сусідів [PERSON], вбачається, що діти фактично проживають без реєстрації з бабцею. Проживання дітей з бабусею підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 31.07.2018 за адресою [ADDRESS]. В даному Акті визначено, що за вказаною адресою проживають разом з бабусею внуки [PERSON] та [PERSON]. Під час обстеження виявлені особистий одяг та інші речі дітей. Присутні діти підтвердили, що проживають з бабусею, з причин зловживанням батьками алкогольними напоями (а.с. 13). З висновку органу опіки та піклування Сихівської районної адміністрації від 01.08.2018 № 26 вбачається, що рекомендовано відібрати дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав (а.с. 15). На засідання комісії з питань відібрання дітей, батьки не з'явились, хоча були повідомлені про його проведення. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані турбуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959р. - дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 СК України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків , встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Відповідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків , коли за рішенням суду встановлено, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Відповідно до Декларації прав дитини від 20.11.1959 малолітня дитина не повинна , крім випадків коли є виключні обставини , бути розлучена зі своєю матір'ю. Правовий сенс відібрання дитини за статтею 170 СК України полягає в екстреності прийняття рішення направленого на захист прав дитини і коли зволікання може привести до тяжких наслідків для дитини. Судовим розглядом встановлено, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов'язками, не піклуються про фізичний та духовний розвиток дітей, не цікавляться їхнім навчанням, не створили їм належних умов проживання, матеріально не забезпечують, батько веде аморальний спосіб життя, що негативно впливає на дітей, спотворюючи уявлення про сімейні та суспільні цінності, батьки не в повній мірі усвідомлюють свою батьківську роль, діти змушені проживати не за місцем реєстрації з бабцею. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються як свідоме ухилення відповідачів від батьківських обов'язків по вихованню малолітніх дітей. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем надано належні та обґрунтовані докази на підтвердження того, що перебування неповнолітніх дітей разом з їх батьками є небезпечним для їх життя, здоров'я, морального виховання. Тому суд позов задовольняє і постановляє про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Згідно із ч.2 ст.166, ч.4 ст.170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення батьківських прав та при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки немає відомостей щодо офіційного працевлаштування батьків дитини, місячний заробіток встановити неможливо, тому суд вважає, що стягнення аліментів слід призначити у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень, щомісячно, з кожного батька, з урахуванням індексації до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. На підставі ст.ст. 150, 164, 166, 170, 181-182, 191 СК України та

Outcome: approved