Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що 23 листопада 2012 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області зроблено запис за № 2090. Від шлюбу спільних дітей не має, проте 03.11.2009 року відповідачем на підставі ст. 126 СК України було визнано батьківство відносно їхнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні стосунки з відповідачем не склалися. На даний час відповідач мешкає в іншій країні. Враховуючи той факт, що їхнього шлюбу на сьогодні фактично не існує, його збереження є неможливим, а призначення будь-яких строків на примирення є недоцільним. Просить ухвалити рішення яким розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити прізвище «Єсікян». В судове засідання позивачка не зявилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. В судове засідання відповідач повторно не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та в належній формі через оголошення в газеті «Запорізька правда» від 16.11.2017 р. № 20, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від нього не надійшло повідомлення про розгляд справи у його відсутність, заперечень на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 23 листопада 2012 року уклали шлюб, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області за актовим записом № 2090, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 189140 виданим повторно 09.08.2017 року ( а.с.8 ). Сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 393949 виданим повторно 03.07.2012 року (а.с.9). Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать заява позивача, від відповідача заперечення на позов не надходили. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне зясувати прізвище позивача після розірвання шлюбу. \~\~\~\~ Норма\~ст. 113 СК України\~передбачає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із положеннями ч. 8\~ст. 294 ЦПК України, які на підставі ч. 9\~ст. 10 ЦПК України\~застосовуються і до позовного цивільного судочинства, у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. З огляду на викладене та враховуючи, що позивачем заявлено суду про намір залишити прізвище, яке вона отримала після укладення та реєстрації шлюбу з відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність залишення шлюбного прізвища позивачу «Єсікян». При поданні позову позивачкою був сплачений судовий збір, тому з відповідача згідно ст. 141 ЦПК України належить стягнути на користь позивачки суму судового збору, що складає 640 грн. \~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved