Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

У грудні 2019 року Маріупольська міська рада звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнили та остаточно в обґрунтування позову зазначили, що відповідно до рішення Маріупольської міської ради від 30.06.2015 року №6/49-5572, між Маріупольською міською радою та фізичною-особою підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки від 28.07.2015 року. Згідно з умовами вищевказаного договору, Маріупольська міська рада передала, а [PERSON] прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1500 га. Договір укладено строком на 10 років з орендною платою за земельну ділянку в грошовій формі у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки за рік. Відповідачка [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2016 року придбала нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] . На підставі рішення Маріупольської міської ради від 25.07.2017 року №7/20-1741, за [PERSON] було припинено право оренди вищезазначеної земельної ділянки, розірвано договір оренди та 21.12.2017 року укладено договір оренди земельної ділянки з відповідачкою строком на 10 років. Вважають, що право користування земельною ділянкою перейшло від ФОП [PERSON] до [PERSON] відповідно до ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України в межах строку дії договору. Тому стягнення заборгованості за договором здійснюється з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці, по день розірвання договору оренди земельної ділянки від 28.07.2015 року. Враховуючи викладене, просили стягнути з відповідачки заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою розташованою за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1500га, кадастровий номер 1412337200:01:014:0329, за період з листопада 2016 року по жовтень 2017 року в розмірі 69147,56грн., а також стягнути судові витрати. Представник позивача Зінов`єв І.Г., який діє на підставі розпорядження Міського голови №644ос від 06.11.2018 року, до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] надала відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вона подала документи на оренду земельних ділянок по [ADDRESS] , ще в грудні 2016 року. Бездіяльність міської ради, що виявилась у неприйняті своєчасного рішення є порушенням порядку отримання адміністративної послуги, у зв`язку з яким фізична особа не може нести відповідальність за дії/бездіяльність органів місцевого самоврядування. Вважає, що право оренди у неї виникло лише після внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме з 03.03.2018 року. 16.11.2020 року до судового засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, у задоволенні позову просила відмовити. Представники відповідачки [PERSON] , яка діє на підставі договору №01/28 про правничу допомогу від 22.04.2020 року та ордеру серії ДН №029683 від 22.04.2020 року, [PERSON] , яка діє на підставі ордеру серії ДН №029637 від 30.09.2020 року, надали суду додаткові пояснення, в яких вказали, що [PERSON] здійснив переплату за оренду земельної ділянки, розмір якої станом на 08.06.2016 року складав 103924,05грн. Вказані суми були направлені на погашення самостійно визначених зобов`язань за 2016-2017 роки, в тому числі зараховані до бюджету як платежі з орендної плати земельної ділянки. 16.11.2020 року до судового засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановлено, що 28 липня 2015 року між орендодавцем в особі Маріупольської міської ради, з одного боку, та орендарем фізичною-особою підприємцем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер\~ 1412337200:01:014:0329. Згідно із п. 1.1, 2.1, 3.1, 4.1, 4.2, 5.1 Договору оренди Маріупольська міська рада надала, а ФОП [PERSON] прийняв у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1500га, строком на 10 років, з фіксованою платою у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки за рік, за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови. На підставі договору купівлі-продажу від 04.10.2016 року [PERSON] придбала нежитлове приміщення, що знаходиться на земельній ділянці по [ADDRESS] . Рішенням Маріупольської міської ради від 25.07.2017 року №7/20-1741, припинено право оренди земельних ділянок площею 0,1112га та 0,1500га по [ADDRESS] ФОП [PERSON] , розірвано договір оренди від 28.07.2015 року. Надано в оренду на 10 років земельні ділянки для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, адміністративно-складських приміщень) по [ADDRESS] [PERSON] : площею 0,1500га (кадастровий №1412337200:01:014:0329); площею 0,1112га (кадастровий номер 1412337200:01:014:0330). 21 грудня 2017 року між орендодавцем в особі Маріупольської міської ради, з одного боку, та орендарем [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер\~ 1412337200:01:014:0329. Згідно із п. 1.1, 2.1, 3.1, 4.1, 4.2, 5.1 Договору оренди Маріупольська міська рада надала, а [PERSON] прийняла у строкове платне користування земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , площею 0,1500га, строком на 10 років, з фіксованою платою у розмірі 3% від грошової оцінки земельної ділянки за рік, за цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, будівництво та обслуговування інших будівель громадської забудови. Відповідно до ст.206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно ст.288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Плата за землю справляється у вигляді орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки землі. Відповідно до ст. 14.1.136 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Суб`єктом плати за землю (платником) є землекористувач, у тому числі орендар. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за угодою сторін у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі», орендна плата (розмір, індексація, форми платежу, терміни та порядок внесення і перегляду) є однією з істотних умов договору оренди земельної ділянки. Частиною 1 ст.377 ЦК України, визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно з ч.ч.1, 2 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. За змістом ч.3 ст.7 Закону України "Про оренду землі" до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда. У розумінні наведених положень законодавства при виникненні в іншої особи права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (відповідно до договору, який містить необхідні за законом істотні умови), право попереднього власника або користувача припиняється в силу прямої вказівки закону без припинення у цілому договору оренди земельної ділянки. Відповідно, новий власник об`єкта нерухомості, якому переходить право оренди, набуває права оренди за чинним договором оренди, а не у порядку повторного надання земельної ділянки, тобто має місце заміна сторони у зобов`язанні. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 у справі №910/20774/17, від 27.02.2019 року №913/661/17. У разі переходу права власності на нерухомість заміна орендаря земельної ділянки у відповідному чинному договорі оренди землі відбувається автоматично, в силу прямої норми закону, незалежно від того, чи відбулося документальне переоформлення орендних правовідносин шляхом внесення змін у договір стосовно орендаря, оскільки переоформлення лише формально відображає те, що прямо закріплено в законі. Враховуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що після придбання відповідачкою нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , до неї перейшло право попереднього користувача за договором оренди земельної ділянки. [PERSON] фактично стала стороною договору оренди землі укладеного з [PERSON] , за яким у нього виник обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.\~ Відповідно до п.4.4. Договору оренди землі від 28.07.2015 року, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового місяця. Статтею 96 ЗК України, встановлений обов`язок землекористувачів, у тому числі орендарів, своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Відповідно до ст.24 Закону України «Про оренду землі», орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. У відповідності до ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.614 ЦК України особа яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договірними зобов`язаннями, орендна плата за користування земельною ділянкою, починаючи з 04 жовтня 2016 року до 23 жовтня 2017 року систематично не вноситься, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальній сумі 69147,56грн., яка складається з боргу за листопад 2016 року в розмірі 5514,47грн., за грудень 2016 року- 5698,29грн., за січень 2017 року- 6056,73грн., за лютий 2017 року- 5470,60грн., за березень 2017 року- 6056,73грн., за квітень 2017 року- 5861,35грн., за травень 2017 року- 6056,73грн., за червень 2017 року- 5861,35грн., за липень 2017 року- 6056,73грн., за серпень 2017 року- 6056,73грн., за вересень 2017 року- 5861,35грн.,за жовтень 2017 року,- 4616,50грн. Для розрахунку було прийнято розмір орендної плати на рівні 3% від грошової оцінки землі для функціонування, нормативна грошова оцінка земельної ділянки: на 2016 рік- 1495,04грн./кв.м, на 2017 рік- 1584,74грн./кв.м, з урахуванням коефіцієнту індексації. Розрахунок заборгованості відповідає вимогам законодавства та приймається судом. Що стосується посилань відповідача на існування переплати за оренду землі зі сторони колишнього власника нерухомості [PERSON] слід зазначити наступне. Як вбачається з листа Головного управління ДПС у Донецькій області на ім`я [PERSON] , по ІКП орендної плати з фізичних осіб рахується переплата в сумі 7700,00грн. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року [PERSON] відмовлено в задоволенні позову до Головного управління Державної фіскальної служби України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії. Предметом спору в тому числі було зобов`язання відповідача подати висновок до Управління державної казначейської служби України у м.Маріуполі Донецької області про перерахунок надміру сплачених коштів з орендної плати за земельну ділянку по [ADDRESS] з 14.04.2014 року по 08.06.2016 року в сумі 128903,00грн. Постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 03.12.2019 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року залишено без змін. Відповідно до норм ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як вже було зазначено вище після придбання відповідачкою нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , до неї перейшло право попереднього користувача за договором оренди земельної ділянки з жовтня 2016 року, таким чином обов`язок зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з жовтня 2016 року лежить саме на [PERSON] та не може бути перекладений на будь-яку іншу особу, у зв`язку з чим наявність переплати за оренду землі колишнім власником нерухомості не може бути предметом розгляду по вказані справі. Згідно ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Із рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19.08.2019 року вбачається, що [PERSON] здійснює законні заходи щодо повернення надміру сплаченої ним орендної плати на землю. Враховуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, які підлягають задоволенню в повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати з оплати судового збору пропорційно до суми задоволеного позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved