Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач як опікун свого недієздатного брата звернулася до суду з вказаним позовом до відповідачки та просить суд визнати недійсним укладений між її братом та [PERSON] договір позики грошей на суму 53900 гривень від 02 квітня 2009 року. Позовні вимоги мотивує тим, що з 1996 року брат хворіє психічним захворюванням. Відповідачка живе по сусідству з братом. 10.09.2009 року [PERSON] визнано недієздатним, 15 березня 2011 року рішенням Апеляційного суду м. Києва визнано недійсним договір дарування квартири брата на користь матері відповідачки. Вважає, що договір позики також має бути визнаний недійсним, оскільки [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Грошей за договором позики у брата ніхто не бачив, відповідачка, знаючи, що брат хворіє, свідомо використовуючи його психічний стан змусила укласти договір позики. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі з вищевикладених підстав. Позивач протягом всього часу розгляду справи наполягала на тому, що відповідач знала про психічне захворювання її брата, скориставшись його хворобою переоформила на свою маму квартиру, коштів в такій сумі у брата не було та не могло бути. Брат проживає в квартирі сам, не дивлячись на те, що його визнано недієздатним сам собі купує продукти та сам себе обходить, не заперечувала факт того, що на даний час у нього є співмешканка, яка з ним проживає. Пропонувала відповідачці 3500 тисячі доларів на покриття понесених витрат на оплату комунальних послуг за квартиру брата по наданим останньою квитанціям. На даний час вважає, що усі кошти, які давала відповідач брату - вона собі повернула за рахунок картин, що малював брат та вона їх купувала за символічну плату. Відповідач та представник відповідача суду пояснили, що не дивлячись на рішення суду та усі висновки судових експертиз - вважати людині не спеціалістові в області психіатриї, що [PERSON] недієздатний не можливо, оскільки і на даний час він проживає, влаштовує свій бит без допомоги опікуна, дійсно кошти [PERSON] надавались, спочатку в рахунок плати за квартиру, але згодом коли виник спір із родичами [PERSON] дійшли згоди - що кошти повернуть їй як борг. У зв'язку з виниклою конфліктною ситуацією з родичами [PERSON], хоча сам не заперечує факту боргу, його сестра опікун бажає визнати даний договір недійсним та не повертати отримане за договором. Просять суд, у випадку прийняття рішення про визнання недійсним договору позики - зобов'язати позивача повернути отримане за договором. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON], рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10 вересня 2009 року визнаний недієздатним та [PERSON] призначена опікуном над ним та його майном. 02.04.2009 року між відповідачкою та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Захарченком О.М., відповідно до умов якого [PERSON] отримав позику у розмірі 53900 грн., що є еквівалентом 7000 доларів США. Вказана позика є безпроцентною, та сторони домовились про порядок її повернення. Як вбачається з п.1 договору позики, в строк до 01.10.2009 року позика підлягає поверненню. ( а.с.17). Як вбачається з росписки [PERSON] від 01.08.2008 року він отримав від [PERSON] сім тисяч доларів США. (а.с.78). Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доводи вказані у позовній заяві про те, що у [PERSON] ніяких коштів не було, що відповідач скористалась психічним станом [PERSON] та вона знала про психічне захворювання останнього та примусила підписати договір позики не надававши жодних коштів, судом до уваги не приймається, оскільки всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суду не було надано жодних належних та допустимих доказів окрім особистих пояснень, а зібрані по справі докази у їх сукупності спростовують дані твердження. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнана судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин недієздатною, позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що правила статті 225 ЦК (435-15) поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК (1618-15) зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Відповідно до акту № 982 амбулаторної комплексної судово-психіатричної експертизи від 03.12.2013 року, проведеної на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 04.03.2013 року, вбачається, що [PERSON] з 2001 року страждав на рекурентний депресивний розлад, з 2006 року страждав на гострий шизофреноподібний психотичний розлад, з 2009 року страждав на шизофренію, параноїдна форма, у теперішній час страждає на шизофренію, параноїдна форма, безперервний перебіг, апато-дисоціативний дефект. У період укладення договору - позики 02.04.2009 року [PERSON] страждав на хронічний стійкий психічний розлад у вигляді шизофренії, параноїдна форма, апато-дисоціативний дефект, що формується і за своїм психічним станом у зазначений період часу е міг усвідомлювати значення своїх дій та не міг керувати ними. (а.с.159-168) Свідок [PERSON] суду показав, що він є колишнім чоловіком опікуна [PERSON] з яким знайомий з 1979 року, для нього завжди були дивними деякі дії [PERSON], він міг годинами дивитись в одну точку, багато чого говорив такого, що не вміститься в нормальну голову. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження того, що [PERSON] на момент укладення договору позики не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, отже договір позики належить визнати недійсним. Разом з тим, не знайшли свого підтвердження посилання позивача на ті обставини, що відповідачу було відомо про психічні розлади [PERSON] та вона ними свідомо скористалась в своїх інтересах, оскільки жодного належного доказу на підтвердження даної обставини суду не надано. Більше того, вказані твердження позивачки спростовуються її ж поясненнями, про те, що вона згодна відшкодувати 3500 доларів США коштів відповідача сплачених за комунальні послуги в квартирі [PERSON] та за кошти, які давала брату, отже фактично визнала, що від відповідачки її підопічний кошти отримував. Також, як вбачається із показів свідків [PERSON] - сусідки відповідачки та [PERSON] і [PERSON] - матері відповідачки, [PERSON] як в період з 2001 року так і до цього часу виглядає абсолютно нормальним, здоровим чоловіком, проживає без сестри опікуна, на даний час має цивільну дружину, [PERSON] до 2009 року ніхто не бачив у будинку та знали про родичів лише з розповідей самого [PERSON], неодноразово в їх присутності [PERSON] передава [PERSON] гроші. Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Відповідно до ч.3 ст. 226 ЦК України опікун зобов'язаний повернути дієздатній стороні все одержане недієздатною фізичною особою за нікчемним правочином. Аналізуючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, про необхідність зобов'язання опікуна недієздатного [PERSON] повернути отримані [PERSON] за договором позики грошові кошти в сумі 53900 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved