Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Прокурор Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Харківській області звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт від 15.12.2009 року серії ЯЕ № 492900 на право власності на земельну ділянку площею 2,0га для ведення селянського господарства на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (кадастровий номер 6322083001:00:000:2379), виданий [PERSON] та зареєстрований Харківською регіональною філією ЦДЗК при Держкомземі України в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010969300479; визнати недійсним запис № 010969300479; витребувати з незаконного володіння [PERSON] указану вище земельну ділянку посилаючись на те, що прокуратурою Дергачівського району Харківської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок, розташованих у с. Черкаська Лозова Дергачівського району, за результатами якої 27.03.2012 року винесено постанову про порушення кримінальної справи за фактом перевищення службових повноважень та підроблення службовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, зокрема, рішення 43 сесії 5 скликання від 05.03.2009 року, яким передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 2,0га для ведення особистого селянського господарства. Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.06.2013 року, який набрав законної сили, встановлено факт підроблення Черкасько-Лозівським сільським головою вищевказаного рішення. Цивільно-правові наслідки дій Черкасько-Лозівського сільського голови полягають у видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, за відсутності такого права. Так, у державному акті на право власності на земельну ділянку від 15.12.2009 року підставою для видачі [PERSON] зазначено рішення 43 сесії 5 скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 05.03.2009 року. З огляду на відсутність прийнятого у встановленому порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність відповідне право [PERSON], в силу ст. 116 ЗК України, не набуте. Відсутність у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання недійсним запису про державну реєстрацію даного державного акту. Відповідно до договору купівлі-продажу від 02.02.2010 року власником земельної ділянки в даний час є [PERSON] Вказаний договір є нікчемним, порушує публічний порядок, спрямований на незаконне заволодіння майном держави. Факт відсутності набутого [PERSON] у встановленому законом порядку права на спірну земельну ділянку виключає саму можливість відчуження права власності на неї [PERSON], у зв'язку з чим у останнього не виникло на законних підставах право власності на відповідну земельну ділянку, тому вона підлягає витребуванню. Представник прокуратури Дергачівського району Харківської області позовні вимоги підтримав. Представник позивача Головного управління Держземагенства у Харківській області до судового засідання не з'явився, просить справу розглядати без участі представника, про що надана відповідна заява. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, надавши письмові заперечення, в яких просить справу розглядати без його участі та зазначив, що позовні вимоги не визнає з тих підстав, що в 2008 році він особисто звернувся до Черкасько-Лозівської сільської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Черкасько-Лозівської сільської ради. Рішенням 43 сесії 5 скликання від 11.07.2008 року йому надано дозвіл на розробку проекту землеустрою. Відповідною організацією було розроблено проект відведення, який погоджено в установленому законом порядку та подано до Черкасько-Лозівської сільської ради на затвердження та прийняття рішення про передачу земельної ділянки йому у власність. Рішенням 43 сесії 5 скликання від 05.03.2009 року за результатом розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки йому передано у приватну власність спірну земельну ділянку площею 2,0га для ведення особистого селянського господарства. Ним був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку, потім земельна ділянка продана іншій особі. Представник відповідача Харківської філії ДП «Центр ДЗК» до судового засідання не з'явився, подавши заяву про визнання Харківської філії ДП «Центр ДЗК» неналежним відповідачем, оскільки на даний час до їх компетенції не входить вирішення питання державної реєстрації прав на земельні ділянки або реєстрації припинення таких прав. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, поштова кореспонденція неодноразово повернута до суду за закінченням терміну зберігання. Представник третьої особи реєстраційної служби Дергачівського районного управління юстиції до судового засідання не з'явився. Відповідно до ч.3 ст. 35 ЦПК України повідомлення про згоду на участь у справі до суду не надано, тому справа розглядається без участі представника третьої особи. Вивчивши наявні у справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно рішення від 11 липня 2008 року 43 сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] надано дозвіл на розробку проекту відведення землеустрою щодо відведення земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення (запас) для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га (а.с.8). Рішенням від 05 березня 2009 року 43 сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 2,00га на території Черкасько-Лозвіської сільської ради (а.с.9). Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. На підставі зазначеного вище рішення [PERSON] 15 грудня 2009 року видано державний акт серії ЯЕ №492900 на право власності на земельну ділянку площею 2,0000га на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, яка призначена для ведення особистого селянського господарства (а.с.10). Стаття 13 Конституції України передбачає, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 3 матеріалів справи вбачається, що прокуратурою Харківської області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при прийнятті рішень органом державної виконавчої влади, за результатами якої встановлено, що [PERSON] незаконно та протиправно набув право власності на земельну ділянку площею 0,20га, що знаходиться на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області та призначена для ведення селянського господарства Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області 05.03.2009 року на 43 сесії V скликання питання щодо передачі відповідачу у приватну власність земельної ділянки не вирішувалося. Рішення щодо передачі відповідачу у приватну власність цієї земельної ділянки сільською радою не приймалося. Зазначені обставини встановлені також вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2013 року, яким засуджено [PERSON] за ст.ст.365 ч.2, 366 ч.2 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили. А саме, вказаним вироком суду встановлено факт відсутності рішення Черкасько-Лозівської сільської ради, яким спірна земельна ділянка була надана [PERSON], оскільки рішення 43 сесії 5 скликання від 05.03.2009 року Черкасько-Лозівської сільської ради, є підробленим. Так, ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування з Україні», ст. 12. п. 12 розділу X ЗК України передбачено, що виключно на засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до ЗК України. Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Суд також враховує, що відповідач [PERSON] не отримував в законному порядку спірну земельну ділянку, відповідного рішення сільської ради з приводу вказаного не виносилося. Згідно п. б) ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власності, та земель, зазначених в абзаці, третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 136 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. ст. 116,118 ЗК України - недійсним. Необхідність визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у випадку встановлення судом, що рішення про передачу земельної ділянки у власність сільською радою не приймалося, випливає зі змісту ч.2 ст. 152 ЗК України та правової позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова від 20.02.2012 №6-78 цс-11). За даними Управління Держкомзему України в Харківській області на земельну ділянку (кадастровий номер 6322083001:00:000:2379) площею 2,0000га для ведення особистого селянського господарства на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 02.02.2010 року № 290 зареєстровано за № 6322083001000002380:3:001 від 31.01.2011 року перехід права власності до [PERSON]. Так, вказаний договір купівлі-продажу порушує публічний порядок набуття прав на землю, спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою державної форми власності, а тому відповідно до ст.228 ЦК України є нікчемним. Частиною 1 ст.228 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований, зокрема, на незаконне заволодіння майном держави. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» такими є правочини, що посягають на економічні інтереси держави, зокрема: правочини, спрямовані на незаконне володіння, користування об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За зміст ост. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Факт відсутності набутого [PERSON] у встановленому законом порядку права на спірну земельну ділянку виключає саму можливість відчуження права власності на неї [PERSON], у зв'язку з чим в останнього не виникло на законних підставах право власності на відповідну земельну ділянку. Відповідно до ч.3 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у справах за позовами власників майна щодо його відчуження за наступними правочинами таке майно може бути витребувано від особи шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч.1 ст.388 ЦК України. Згідно ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, не з її волі, оскільки компетентним органом у встановленому законом порядку рішення про передачу земельної ділянки не приймалося. Необхідність витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння із застосуванням положень статей 387, 388 ЦК України у випадку встановлення судом, що земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася, рішення сільської ради, зазначене в державному акті на право власності - підроблене, визначене правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова від 26.09.2011 №6-34 цс-11). Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Як роз'яснено ч.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). В зв'язку з наведеним позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved