Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду із позовом і просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] , право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0057393. Посилається на те, що у жовтні 1991 року мати позивача зареєструвала шлюб із [PERSON] . Від спільного проживання у зареєстрованому шлюбі вони мають сина [PERSON] , [INFO] , який є позивачем по справі. Оскільки батько зловживав спиртними напоями, шлюб було розірвано. 04 червня 2001 року мати позивача зареєструвала щлюб із [PERSON] та змінила своє прізвище на « [PERSON] ». У вересні 1999 року [PERSON] виїхав із с.Дівички Переяслав-Хмельницького району Київської області до селища Сосновий Бір, м.Санкт-Петербург, Росія. Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 17 грудня 2002 року [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. У жовтні 2003 року позивач за рішенням суду,був усиновлений [PERSON] і його прізвище змінилося на « [PERSON] », по батькові на « [PERSON] ». Однак і після усиновлення позивач вважав [PERSON] своїм батьком, спілкувався із його родичами та намагався розшукати. Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року [PERSON] було оголошено померлим. Після оголошення його померлим, відкрилася спадщина на належне [PERSON] майно. Нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] в зв`язку з тим, що він не довів факту родинних відносин з померлим. Ухвалою від 10 лютого 2021 року було відкрито провадження у справі (а.с.35). Ухвалою від 01 березня 2021 року було закрите підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду (а.с.56). Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити. Представник відповідача Дівичківської сільської ради Київської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Судом встановлено наступне. Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 30 серпня 1999 року, що набрало законної сили, був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 жовтня 1991 року Дівичківською сільської радою, актовий запис № 16 (а.с.29). З копії вищезазначеного рішення вбачається, що за час проживання у зареєстрованому шлюбі [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 17 грудня 2002 року (а.с.28) [PERSON] було визнано безвісно відсутнім. Згідно рішення Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 14 жовтня 2003 року позивач був усиновлений [PERSON] , його прізвище змінено із « [PERSON] » на « [PERSON] », по батькові із « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.15). Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2019 року (а.с.20-21) [PERSON] , [INFO] , було визнано померлим. Рішення суду набрало законної сили 26 березня 2019 року. 31 серпня 2019 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] відносно [PERSON] (а.с.4). Після оголошення [PERSON] померлим відкрилася спадщина на належні йому 1/3 частини квартири [ADDRESS] та право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0057393 (а.с.14, 16, 17-19). 31 серпня 2019 року позивач звернувся до Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після померлого [INFO] [PERSON] (а.с.41). Даних про інших спадкоємців після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Нотаріус відмовив позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] в зв`язку із неподанням ним документів, що підтверджують факт родинних відносин із померлим (а.с.5). Позивач [PERSON] , який був допитаний в якості свідка, показав, що його батько [PERSON] виїхав до Росії, коли він навчався у школі. Він спілкувався із тіткою, яка проживала в Росії, їздив до неї гостювати. Завжди вважав його своїм батьком, а прізвище і по батькові змінив, щоб мати однакове прізвище із матір`ю після її одруження та вже після того, яка батька було визнано безвісно відсутнім. Третя особа [PERSON] , допитана в якості свідка, показала, що розірвала шлюб із [PERSON] у 1998 році. Він виїхав до Росії, але залишився зареєстрованим в Україні. Вдруге вона одружилася в 2001 році. У 2002 році [PERSON] було визнано безвісно відсутнім і тому чоловік усиновив сина, однак вона ніколи не заперечувала щодо спілкування батька із сином і останній завжди вважав своїм батьком [PERSON] . Суд приймає до уваги усі подані докази, на підставі яких встановлені обставини справи, та вважає їх належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин, що мають значення для справи. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі регулюються нормами Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. Відповідно до п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику в справах про спадкування", особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. В силу вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В силу вимог ч.ч.1, 4 ст. 374 ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п.17 Розділу X Перехідних положень Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 232 СК України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею та іншими родичами за походженням. При усиновленні дитини однією особою ці права та обов`язки можуть бути збережені за бажанням матері, якщо усиновлювачем є чоловік, або за бажанням батька, якщо усиновлювачем є жінка. Як вбачається із матеріалів справи, позивач був усиновлений після визнання його біологічного батька безвісно відсутнім. Не зважаючи на це, він продовжував спілкуватися із батьковими родичами, намагався розшукувати батька. Його мама [PERSON] не перешкоджала цьому і не .вважала за необхідне припиняти особисті та майнові права і обов`язки між ним та батьком, вважаючи їх збереженими. Зважаючи на вищезазначене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 328, 374, 1216, 1218, 1224, 1261, 1268 ЦК України, ст. 232 СК України,

Outcome: approved