Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась в суд із позовом, яким просить стягнути із [PERSON] на її користь 2 248 доларів США, з яких 800 доларів США- сума позики та 1 448 доларів США- пеня за період з 26.03.2019 року по 23.09.2019 року; стягнути із відповідача понесені судові витрати. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 20.03.2019 року до неї звернулась відповідач [PERSON] з проханням позичити їй 800 доларів США (вісімсот доларів США), що за курсом НБУ на 20.03.2019 року становило 21 728 гривень 00 копійок (двадцять одна тисяча сімсот двадцять вісім гривень 00 копійок) для лікування свого онука. Зобов`язуючись повернути грошові кошти в повному обсязі своєчасно до 26.03.2019 року, а в разі недотримання строків повернення коштів забов`язувалась виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожний день прострочення. Враховуючи те, що вона була раніше знайомою з відповідачем і на той час в неї була така сума грошей, то погодилась позичити 800 доларів США, за умови повернення їй зазначеної вище суми. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На підтвердження передачі грошей відповідач власноруч в присутності свідків підписала їй розписку і отримала гроші. Однак, відповідач свої зобов`язання згідно договору та вказані в борговій розписці строки не виконала. Неодноразово зверталась до неї з вимогою повернути гроші, проте [PERSON] гроші їй не повертає. Вказане змусило її звернутися за захистом порушеного права до суду. З огляду на вище викладене відповідач [PERSON] не повернула в строк позику в розмірі 800 доларів США (вісімсот доларів США), що за курсом НБУ на 20.03.2019 року становило 21 728 гривень 00 копійок (двадцять одна тисяча сімсот двадцять вісім гривень 00 копійок), чим не виконала взяті на себе забов`язання стосовно поверненню грошових коштів в повному обсязі вчасно до 26.03.2019 року, в зв`язку із чим зобов`язана виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення відповідно до розписки від 20.03.2019 року. Вважає, що станом на 23.09.2019 року сума боргу відповідача перед позивачем становить 2 248 доларів США (дві тисячі двісті сорок вісім доларів США), що випливає відповідно до розрахунку. Прострочення строків повернення грошових коштів в повному обсязі вчасно з 26.03.2019 до моменту звернення до суду 23.09.2019року становить 181 день * на один процент від суми боргу 8 доларів США = 1448 доларів США (одна тисяча чотириста сорок вісім доларів США) +800 доларів США (вісімсот доларів США) = 2 248 доларів США (дві тисячі двісті сорок вісім доларів США), що в гривневому еквіваленті на дату подання позову (23.09.2019 року) за курсом національного банку України 24,67 грн. за долар США, складає 55 457.94 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Бершадську О.В. для розгляду справи про стягнення боргу. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 жовтня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Згідно ухвал Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 жовтня 2019 року та 31 жовтня 2019 року у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив їх задовольнити, пославшись на обставини, які викладені у позовній заяві . Відповідач в судовому засіданні визнала, що брала у борг 500 доларів США, спочатку 300, а потім 200, та не повернула, так як хворіла. Розписку писала, але під тиском, до правоохоронних органів не зверталася. Заслухавши виступи представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення заявлених вимог, з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом ( ст. 81 ЦПК України). Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що 20 березня 2019 року (дата написання розписки ) відповідач, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, без будь-якого примусу (фізичного чи психологічного тиску) з боку інших осіб, взяла у борг у позивача- 800 доларів США (вісімсот доларів США), що за курсом НБУ на 20.03.2019 року становить 21 728 гривень 00 копійок (двадцять одна тисяча сімсот двадцять вісім гривень нуль копійок) для лікування свого онука. Крім того, в розписці зазначено, що вона написана без будь-якого примусу (фізичного чи психологічного тиску) до [PERSON] з боку інших осіб. Розписка написана в присутності [PERSON] та [PERSON] , які підтвердили факт передачі грошей ( а.с. 5 ). Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач, пред`явивши позов, посилалась на те, що їй позика не повернута, наявність самого боргового документа у позикодавця свідчить про те, що позика не повернута (а.с. 63). Відповідач стверджує, що розписку підписала під тиском, але кошти за договором позики отримувала. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Згідно зі ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Відповідач не надала жодних доказів того, що розписка складена під тиском, або ж під час її складення був застосований примус. Крім того, [PERSON] не зверталася до суду із позовом та не ставила перед судом питання про визнання договору недійсним з причин укладення його під тиском, погрозою, тощо. Вказане свідчить, що договір (розписка) в силу ст. 204 ЦК України є дійсним. Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 16.05.2019 у справі № 442/158/18. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За правилами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст. 530 ЦК України). Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов"язання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Договором згідно розписки від 20 березня 2019 року передбачено, що відповідач зобов`язалась повернути грошові кошти в повному обсязі своєчасно до 26 березня 2019 року. У разі недотримання цього зобов`язалась виплатити пеню в розмірі одного відсотка від суми за кожен день прострочення (а.с. 63). Відповідач [PERSON] перед позивачем належним чином не виконала зобов"язання, внаслідок чого станом на 26.03.2019 року утворилась заборгованість за договором позики згідно розписки від 20.03.2019 року в сумі - 800,00 доларів США та 1 448,00 доларів США пеня за період з 26.03.2019 року по 23.09.2019 року (181 день х 8= 1 448 доларів США), а всього: 2 248,00 доларів США (а.с. 3). Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Таким чином, відповідач належним чином не виконала взятих на себе зобов`язань, кошти не повернула, а тому з останньої підлягає до стягнення на користь позивача борг за договором позики згідно розписки від 20.03.2019 року в сумі - 800,00 доларів США та 1 448,00 доларів США пеню за період з 26.03.2019 року по 23.09.2019 року, а всього: 2 248,00 доларів США. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача-768,40 грн. внесеного судового збору ( а.с. 1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved