Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернулась в суд із позовом, яким після уточнення заявлених вимог просила визнати квартиру за номером [ADDRESS] об»єктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]; провести поділ майна подружжя, визнавши право власності позивача , [PERSON], на 1 /2 частку квартири за номером [ADDRESS], залишивши за відповідачем [PERSON] право власності на 1 /2 частку квартири , стягнути понесені нею судові витрати ( а.с. 54-55). Вимоги мотивує тим, що 11 вересня 2010 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 629. У шлюбі народилась дитина -[PERSON], [INFO]. На даний період шлюб розірваний . За час шлюбу, згідно Договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2012 року , посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., зареєстрованого в реєстрі №972, за їх спільним рішенням на ім»я відповідача було придбано у власність квартиру за номером [ADDRESS] , яка складається із наступних приміщень: коридор 11,8 кв.м., кімната 11,8 кв.м., 10,1 кв.м., 8,3 кв.м., 17, 3 кв.м., кладова 1,2 кв.м., санвузол 1, 2 кв.м., ванна 2, 7 кв.м, кухня 8,9 кв.м., лоджія( з урахуванням знижувального коефіцієнту) 3, 1 кв.м., загальною площею 76, 4 кв.м., житловою площею 47, 5 кв.м. Згідно пункту 2.3 Договору , оціночна вартість квартири становить на 17.09.2012 року -258 900, 00 грн. Вказує на те, що квартира була придбана за спільні їх кошти , в період шлюбу, тому вона є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, їх частки становлять по 1 / 2 для кожного. Домовленості щодо добровільного поділу майна між ними не досягнуто. Відповідач позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити, та одночасно прийняти до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний про визнання права особистої приватної власності, згідно вимог якого просив визнати за ним, [PERSON] право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] ( а.с. 37-40). Згідно ухвали Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.11.2014 року зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права особистої приватної власності об»єднана в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя ( а.с. 52). В подальшому відповідач неодноразово уточнював зустрічний позов та остаточно просив: визнати за ним право особистої приватної власності на 918/1000 частини квартири [ADDRESS]; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на інші 82/1000 частки квартири; припинити право [PERSON] на частку у спільному майні подружжя, а саме 82/1000 частини, з присудженням їй грошової компенсації в розмірі 10 650,89 грн. із депозитного рахунку територіального управління Державної судової адміністрації України в області , які були ним внесені ( а.с. 113-115 , 139-140), раніше заявлені вимоги просив залишити без розгляду . Згідно ухвали суду від 13.05.2015 року вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , залишено без розгляду. Зустрічний позов відповідач мотивує тим, що до шлюбу з позивачкою, ним у 2005 році була придбана квартира[ADDRESS], яка в подальшому 15.06.2012 року була ним продана [PERSON] за кошти еквівалентні 28500 доларів США, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом 15.06.2012 року Дніпропетровського міського нотаріального округу, Іщенко Н.Д., за реєстровим №3528 та попереднім договором про купівлю-продаж квартири від 05.06.2012 року, укладеного між ним та [PERSON] Із отриманої ним суми , 100 доларів США було сплачено за допомогу [PERSON], а інша сума 28 400 доларів США була перерахована йому на картковий рахунок № [NUMBER] та ця сума була конвертована відповідно до курсу НБУ у 226 987 грн. Ним , особисто було внесено на купівлю спірної квартири 237 598, 22 грн., які є його особистою приватною власністю і 21 301, 78 грн. спільних коштів . Тому вважає, що якщо перевести його особисті кошти в частку від спірної квартири, то вона буде становити приблизно 918/1000 , а інші 82/1000 частини є їх спільною сумісною власністю. Так як квартира є неподільною і 41/1000 частина не може бути виділена позивачці в натурі, і не може бути установлений порядок користування квартирою, оскільки частка її є незначною (4, 1 %) , то також просив припинити її право на відповідну частку з присудженням їй грошової компенсації з депозитного рахунку, яку він вніс, а це 10 650, 89 грн. Представник позивача в судовому засіданні первісний позов підтримала, у задоволенні зустрічного просила відмовити, так як вважає його безпідставним , необгрунтованим. Свідок [PERSON] в судовому засіданні яке проводилось в режимі відео конференції , вказувала на те, що кошти від продажу квартири в м.Дніпропетровську були покладені відповідачем в сумі 28 400 доларів США на рахунок в банку . Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника , як по первісному позову , так і по зустрічному, свідка , дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову, та відмову у зустрічному, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 вересня 2010 року по 08 вересня 2014 року , від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з матір»ю . Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08.09.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано . В період перебування у шлюбі сторонами придбано наступне майно: чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. за договором купівлі-продажу квартири від 19.09.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Кріпким Ю.В., за реєстром №972, укладеного на ім'я покупця - [PERSON] (а.с. 9-14). Домовленості про добровільний поділ майна -квартири, між сторонами не досягнуто. Відповідач вважає, що спірна квартира є його особистою власністю. Згідно з вимогами ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. На підставі ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п.22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-70 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при не досягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого чайна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як видно із наданого висновку про вартість майна -спірної квартири станом на 18.09.2012 року , час її придбання, оціночна вартість становить 258 900, 00 грн. Із даною оцінкою при розгляді справи в суді сторона відповідача погодилась . Враховуючи, що квартира [ADDRESS] придбана відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2012 року, під час перебування його в зареєстрованому шлюбі з позивачкою, суд вважає, що спірна квартира є їхнім спільним майном подружжя, з наступного. Згідно із ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. За загальним правилом, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, виходячи із рівності часток та за їх взаємною згодою. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до ч. 7 ст. 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Згідно з правовою позицією, зазначеною Верховним Судом України у постанові від 02.10.2013 року у справі № 6-79цс13, застосування якої в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. З матеріалів справи видно, що відповідачу до одруження на праві власності належала квартира [ADDRESS], яка була продана 15 червня 2012 року за 104 602 , 00 гривні ( а.с. 80 ). Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підтвердження вимог зустрічного позову, в частині визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на 918/1000 частини квартири [ADDRESS], відповідач надає вказаний договір купівлі-продажу від 15.06.2012 року, квитанцію №15735757 від 15.06.2012 року про зарахування коштів за продаж квартири на картковий рахунок [NUMBER] на суму 226 987 ,00 грн., еквівалент 28 400 доларів США та попередній договір про купівлю-продаж квартири від 05.06.2012 року , укладений між ним, [PERSON] та [PERSON] Проте, суд зазначає, що попередній договір про продаж квартири відповідно до положень ч.1 ст. 635 ЦК України нотаріально не посвідчений , а відтак є нікчемним, в розумінні статті 60 ЦПК України є неналежним доказом. Крім того, грошове зобов»язання по нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу квартири від 15.06.2012 року виражено у грошовій одиниці України -гривні, грошовий еквівалент зобов»язання у іноземній валюті умовами договору не визначено. Будь-який розрахунковий документ, яким - би підтверджувався факт отримання до підписання договору купівлі-продажу від 15.06.2012 року відповідачем грошових коштів у розмірі 104 602 грн. від покупця квартири [ADDRESS] [PERSON], також не надано. Показання свідка [PERSON] про передачу [PERSON] відповідачу за вказану квартиру 28 400 доларів США не є належними на підтвердження вказаного факту , а тому до уваги судом не приймаються. Докази перерахування коштів [PERSON] на ім»я [PERSON] за продану ним квартиру у розмірі 28 500 доларів США відсутні. Відомостей про здійснення банківської операції відділенням Укрпошти по конвертації доларів США у гривну подана ним квитанція не містить, призначення платежу по розрахункам за квартиру не значиться. При цьому, судом враховується , що на час придбання квартири [ADDRESS], покупець [PERSON] стверджував, що перебуває у зареєстрованому шлюбі, цей правочин (договір купівлі- продажу від 19.09.2012 року, реєстровий номер 972) вчинено за згоди його дружини [PERSON], що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 19.09.2012 року , реєстровий № 971, про те що вона дає згоду своєму чоловікові , з яким перебуває у шлюбі, на укладення договору купівлі-продажу вказаної квартири за гроші, що є їх спільною сумісною власністю (а.с. 70). Дане положення вказано і у п.1.4 Договору . Договір купівлі-продажу спірної квартири ні сторони, ні інші заінтересовані особи не оспорювали. Сам факт продажу відповідачем квартири [ADDRESS] , та придбання ним спірної чотирикімнатної квартири, не є належним доказом на підтвердження того, що у придбання майна вкладені, крім спільних коштів подружжя , і кошти, що належали відповідачу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. На підставі ч.ч.4,5 ст.71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитних рахунок суду. Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 25 Постанови № 11 від 21.12.2007 року, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Зі справи вбачається, що належна подружжю на праві спільної сумісної власності спірна квартира є неподільною. Разом з тим, відповідач вніс на депозитний рахунок суду 10 650, 89 грн. грошової компенсації ніби-то за частку позивача [PERSON] 82/1000 , на яку просить припинити її право у спільному майні подружжя. Суд вважає, що заявлені такі вимоги, з вирахуванням відповідачем розміру часток у спірній квартирі , без відповідних підтверджуючих документів, зокрема залучення спеціалістів та/ або проведення експертизи , є недопустимим, тим більше , сам відповідач вказує на те, що ним проведено такі вирахування приблизно . В свою чергу, позивач, зокрема її представник заявила про те, що [PERSON] не дає своєї обов»язкової згоди на отримання грошової компенсації, та із відповідною її сумою не погоджується. У відповідності до роз'яснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Однак, при вирішені питання зустрічного позову в частині щодо припинення права власності та присудження грошової компенсації дійсна вартість нерухомого майна сторін, що підлягає поділу, на час розгляду справи не визначена, і жодна із сторін не заявляла клопотань щодо визначення такої вартості шляхом проведення відповідної судової будівельно-технічної експертизи, що унеможливлює здійснення такого поділу в натурі. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що поділ майна подружжя слід здійснити шляхом виділення сторонам ідеальних часток, а саме по 1 / 2 частині об'єкта нерухомості, що є спільною сумісною власністю, як і просить сторона позивача . Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що спірна квартира була придбана сторонами під час перебування у шлюбі й за спільні кошти подружжя, а тому їх частки є рівними, а відтак вимоги первісного позову суд вважає обґрунтованими, такими , що підлягають до задоволення, а вимоги зустрічного позову безпідставними та необґрунтованими,у задоволенні яких суд відмовляє . З врахуванням вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує із [PERSON] на користь [PERSON] внесений судовий збір в розмірі - 1 294, 50 грн. ( а.с. 1). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved