Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на 1/20 частину житлового будинку № 14 по 1-му пров. Будівельному (колиш. Ворошилова) в м. Мелітополі Запорізької області за набувальною давністю. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 19/20 частин вказаного житлового будинку і проживає в ньому починаючи з 1998 року і до теперішнього часу. Власником 1/20 спірного житлового будинку є її рідна сестра [PERSON], яка з 1990 року не мешкає за адресою: м. Мелітополь, 1-й пров. Будівельний, буд. 14. За період проживання за вищезазначеною адресою позивачкою були зроблені такі поліпшення житлових умов, а саме: було проведено газопостачання, водопостачання та водовідвід, повністю у будинку було зроблено опалювання, замінено старі вікна на нові металопластикові. Увесь час позивачкою сплачувалися комунальні послуги. На сьогоднішній день позивачка продовжує добросовісно та безперервно володіти та відкрито користуватися житловим будинком та земельною ділянкою, доглядає за майном та утримує його, постійно робить в ньому поточний та капітальний ремонти, оскільки завжди проживає в м. Мелітополі. Позивачка зверталася усно до Мелітопольської міської ради з клопотанням визнати за нею право власності на 1/20 частину житлового будинку № 14 по 1-му пров. Будівельному (колиш. Ворошилова) в м. Мелітополі Запорізької області, яка належить відповідачці та до КП ММБТІ з приводу виготовлення технічної документації, оскільки вона понад 26 років безперервно користується та володіє даним нерухомим майном. Однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. В судове засідання позивачка не з'явилася, від її представника адвоката [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, на позові наполягає і просить задовольнити. Відповідачка в судове засідання не зявилася. Про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином через оголошення у пресі, відомостей про поважні причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення справи або про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило. Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, тому суд визнає її неявку в судове засідання неповажною та вважає можливим розглядати справу за її відсутністю, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У звязку з неявкою сторін у судове засідання, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню за наступними підставами. Згідно зі\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що право власності на житловий будинок з господарчими будовами і спорудами № 14 по 1-му пров. Будівельному (колиш. Ворошилова) в м. Мелітополі Запорізької області зареєстровано: 19/20 часток за [PERSON] на підставі договору дарування від 15.06.1998 року за реєстровим № 2213, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON]; 1/20 частка за [PERSON] на підставі дублікату свідоцтва на спадщину від 18.06.1987 року, за реєстрованим № 1-2991, виданого Мелітопольською державною нотаріальною конторою Запорізької області, що підтверджується копіями договору дарування частини будинку від 15.06.1998 року, технічного паспорту на житловий будинок, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та листом КП ММБТІ від 01.10.2016 року. /а.с. 9-15/. Позивачка дійсно зареєстрована за адресою: м. Мелітополь, 1-й пров. Будівельний (колиш. Ворошилова), буд. 14, з 1998 року і по теперішній час, а прописана за вказаною адресою з 2000 року і по теперішній час, про що свідчить довідка голови квартального комітету № 12 Мелітопольської міськради народних депутатів від 08.06.2016 року. /а.с. 58/. Згідно довідки голови квартального комітету № 12 Мелітопольської міськради народних депутатів від 27.09.2016 року сестра [PERSON], 10.09.2016 року [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: м. Мелітополь, 1-й пров. Будівельний (колиш. Ворошилова), буд. 14, однак не проживає за даною адресою з 1990 року. Із наданих позивачкою копій розрахункових книжок з оплати комунальних послуг, чеків, вбачається, що позивачкою протягом за період її проживання за адресою: м. Мелітополь, 1-й пров. Будівельний (колиш. Ворошилова), буд. 14 проводилася оплата комунальних послуг. /а.с. 16-27/. Відповідно до\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Ураховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з\~\~01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Частиною 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відтак, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами\~ст. 344 ЦК України\~необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння має бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Оскільки позивач добросовісно заволоділа чужим майном -\~частиною житлового будинку, таке володіння було відкритим, володілець ставилася до вказаного майна як до власного\~експлуатувала та утримувала майно в належному стані, володіла майном протягом встановленого законом строку, відповідно до вимог\~ст. 344 ЦК України\~заявлений позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved