Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно та звільнення майна з-під арешту. Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 серпня 2013 року з системи конфіскованого і арештованого майна Позивачу стало відомо, що ТОВ «Укрспецторг Групп» проводяться прилюдні торги з реалізації належного їй майна, а саме: земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер 3222486201:01:018:0166), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. З врахуванням тієї обставини, що відносно неї не відкрито жодного виконавчого провадження, Позивач звернулась до попереднього власника зазначеної земельної ділянки, який надав їй копію листа ТОВ «Укрспецторг Групп» (вих. № 4680/13 від 19.07.2013 року), в якому його повідомляли про те, що належна йому на праві власності вищезазначена земельна ділянка арештована і реалізується в порядку прилюдних торгів. Враховуючи ту обставину, що ця земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок, який також належить Позивачу на праві власності, яке зареєстроване в установленому порядку, Позивач звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва, який ухвалою від 27.08.2013 року у справі № 826/12496/13-а відкрито провадження за позовом [PERSON] до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії. Під час ознайомлення представника Позивача з матеріалами виконавчого провадження, долученого до матеріалів справи, їй стало відомо про те, що арешт на належну їй земельну ділянку накладено державним виконавцем Києво-Святошинського районного управління юстиції на виконання постанови управління державної виконавчої служби від 07.11.2012 року ВП № 34483172 про перевірку майнового стану боржника на підставі акту опису і арешту майна від 21.12.2012 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-3918/2011, виданого 17.09.2012 року Святошинським районним судом міста Києва проведено опис та накладено арешт на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею 0,1000 га з кадастровим номером 3222486201:01:018:0166. Право власності на зазначену земельну ділянку виникло у Позивача на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.05.2012 року та зареєстровано 21.03.2013 року Реєстраційною службою Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області за номером 409986. Позивач просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер 3222486201:01:018:0166), що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; зняти арешт з належного [PERSON] на праві власності нерухомого майна, а саме: земельної ділянки загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер 3222486201:01:018:0166), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який було накладено на підставі акту опису й арешту майна у виконавчому провадженні № 34483172, яке здійснюється відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУ юстиції у м. Києві. Представником третьої особи було подано заперечення проти позову, відповідно до яких зазначено, що 28 травня 2012 року Святошинським районним судом було ухвалено рішення по справі про перегляд рішення Святошинського районного суду м. Києва у зв'язку з ново виявленими обставинами у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], ТОВ «Компанія «Імперія», третя особа: [PERSON] про стягнення коштів за договором позики, яким заяву про перегляд за ново виявленими обставинами було задоволено, а саме: стягнуто з [PERSON] та ТОВ «Компанія «Імперія» на користь [PERSON] борг за договором позики у розмірі 520 905,60 євро, що за курсом Національного банку України на дату ухвалення рішення становить 5 223 324 грн. 12 коп. Згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого Позивачем 30 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що знаходиться у матеріалах справи, 27 серпня 2012 року та 9 жовтня 2012 року було винесено постанови про накладення арешту на все майно [PERSON] та заборону на відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику (обтяження зареєстровані у реєстрі відповідно 31.08.2012 року та 09.10.2012 року). Відповідно до листа Головного управління Держкомзему у Київській області від 31 жовтня 2012 року встановлено, що за боржником на праві власності зареєстрована земельна ділянка 0,1000 га (для будівництва та обслуговування житлового будинку), кадастровий номер 3222486201:01:018:0166, яка розташована в [ADDRESS]. 21 грудня 2012 року відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області описано та накладено арешт на майно, яке належить боржнику на праві власності, а саме: на спірну земельну ділянку. 21 березня 2013 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Абрамською Є.М. прийняте рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від № 1470482 про реєстрацію за [PERSON] права власності на нерухоме майно - земельну ділянку. В ході судового розгляду Позивачем була подана заява про зміну підстав позову з нормативним обґрунтуванням заявлених позовних вимог. В судовому засіданні представник Позивача та представник [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги. Представник [PERSON] заперечував проти заявленого позову. Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України " Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з-під арешту. У Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначається, що вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Як встановлено в судовому засіданні, згідно Витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого Позивачем 30 травня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу,ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Державна реєстрація правочинів, на момент вчинення правочину, проводилась нотаріусами відповідно до Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 671. Відповідно до абз. 5 п. 2 вказаного порядку, який був чинний на дату укладення договорів купівлі-продажу, реєстратори - державні нотаріальні контори, приватні нотаріуси (далі - нотаріуси), які згідно з договорами, укладеними з адміністратором Реєстру, проводять державну реєстрацію правочинів, змін, внесених до них, відомостей про припинення їх дії, приймають запити, видають завірені витяги з Реєстру та виконують інші функції, передбачені цим Порядком. Отже, з моменту нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та його державної реєстрації в реєстрі правочинів Позивач набула право власності на зазначений в договорі об'єкт нерухомого майна, а у продавця - [PERSON] припинилось право власності. 21 грудня 2012 року відділом державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області описано та накладено арешт на майно, яке належить боржнику на праві власності, а саме: на спірну земельну ділянку. Тобто, перехід права власності на спірну земельну ділянку відбулось до винесення постанов про накладення арешту на майно [PERSON] та заборони його відчуження. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги Позивача щодо визнання права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га (кадастровий номер 3222486201:01:018:0166), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та зняття арешту з належного [PERSON] на праві власності нерухомого майна, та як на час накладення арешту вищезазначена земельна ділянка боржнику [PERSON] не належала. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 13, 41, 140, 144 Конституції України, ст.ст. 3, 15, 16, 328, 324 Цивільного кодексу України, ст. 81 Земельного кодексу України 2001 року, Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року № 671,

Outcome: approved