Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення штрафу за ненадання споживачу телекомунікаційних послуг та завданої моральної шкоди, посилаючись на те, що 08 грудня 2006 року між ним та ТзОВ «ТелекомІнформ» був укладений договір М-309 про надання послуг в системі ефірно-кабельного телебачення, згідно умов якого на його замовлення відповідач на оплатній основі став надавати йому телекомунікаційні послуги. 23 квітня 2010 року між ним та відповідачем був укладений новий договір про надання послуг в системі ефірно-кабельного телебачення № М-309. Наприкінці 2012 року ним отримано від відповідача лист про одностороннє розірвання договору № М-309 від 08 грудня 2006 року, після чого відповідач припинив надання йому телекомунікаційних послуг. Разом з тим, договір укладений між сторонами 23 квітня 2010 року продовжує діяти, тому дії відповідача щодо ненадання йому як споживачу телекомунікаційних послуг є неправомірними і порушують його права та інтереси. Просив в порядку пп. 3 п.1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про телекомунікації» стягнути з відповідача штраф за ненадання споживачу телекомунікаційних послуг протягом 36 місяців в розмірі 3168 гривень та завдану моральну шкоду в розмірі 1000 гривень, яку він отримав у виді душевних страждань внаслідок неправомірних дій відповідача. В судове засідання позивач позов підтримав та просив задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням\~ст. 224 ЦПК України.\~\~ Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 грудня 2006 року між сторонами був укладений договір № М-309 про надання послуг в системі ефірно-кабельного телебачення. 23 квітня 2010 року між сторонами був укладений новий договір № М-309 про надання послуг в системі ефірно-кабельного телебачення, відповідно до умов якого абонент (позивач) замовляє, а провайдер (відповідач) на платній основі зобовязується надавати телекомунікаційні послуги за встановленими показниками якості відповідно до стандартів та інших нормативно-правових документів. 23 листопада 2012 року відповідач повідомив позивача про одностороннє розірвання договору № М-309 від 08 грудня 2006 року. Разом з тим, укладений між сторонами договір від 23 квітня 2010 року продовжив діяти. Відповідно до ст.ст. 11, 509 ЦК України зобовязання виникають з договорів та інших правочинів. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином. За змістом ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Згідно ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Згідно п. 6.2.1 договору № М-309 від 23 квітня 2010 року за неналежне виконання взятих на себе зобовязань по даному договору провайдер несе відповідальність передбачену чинним законодавством. Відповідно до пп. 3 п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про телекомунікації» оператор, провайдер телекомунікацій несе перед споживачами за ненадання або неналежне надання телекомунікаційних послуг таку майнову відповідальність: за безпідставне відключення кінцевого обладнання у розмірі абонентної плати за весь період відключення. З меморіального ордеру № 131 від 22 жовтня 2012 року вбачається, що плата позивача за надані відповідачем телекомунікаційні послуги становило 88 гривень в місяць. З розрахунку заборгованості вбачається, що штраф за ненадання споживачу телекомунікаційних послуг за договором між сторонами № 309 від 23 квітня 2010 року протягом 36 місяців становить 3168 гривень. Враховуючи, що відповідач в порушення умов договору № М-309 від 23 квітня 2010 року не надав позивачу обумовлені договором послуги в системі ефірно-кабельного телебачення, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення штрафу за невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань в обраний позивачем спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Приймаючи до уваги, що права позивача на отримання телекомунікаційних послуг відповідачем були порушені та позивач внаслідок протиправних дій відповідача отримав душевні страждання, суд вважає, що діями останнього позивачу спричинена моральна шкода, сума якої визначена позивачем в розмірі 1000 гривень на думку суду є достатньою для компенсації йому завданої моральної шкоди та підлягає стягненню з відповідача. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на корись держави слід стягнути судові витрати по справі у виді судового збору. На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 23, 509, 525, 526, 526, 599, 610, 615, 901, 1167 ЦК України, ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", ст. 40 Закону України «Про телекомунікації», суд

Outcome: approved