Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 17.04.2010 року вона зареєстрував шлюб з [PERSON] від якого у них є дочка [PERSON] , [INFO] . З червня 2015 року вони з відповідачем припинили спільне проживання, а 10.12.2015 року за рішенням суду їх шлюб було розірвано. Відповідно до медичного висновку КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішин» № 44 від 28.11.2014 року їх дочка [PERSON] є інвалідом з дитинства і їй встановлено діагноз «Дитячий аутизм». В зв`язку з психічним захворюванням донька потребує постійного лікування. Після розірвання шлюбу дочка залишилася проживати разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. З червня 2017 року позивачка та її малолітня дитина проживають а Республіці Італія, де дочка проходить лікування. Відповідач з червня 2015 року проживає окремо та жодного з покладених на нього батьківських обов`язків не виконує, життям та здоров`ям доньки не цікавиться, участі у її вихованні, утриманні та лікуванні не приймає, не спілкується з дитиною. Судовим наказом Нетішинського міського суду Хмельницької області від 23.08.2017 року з відповідача стягнуту аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку, доходу, проте батько свої зобов`язання належним чином не виконує, в зв`язку з чим має заборгованість по сплаті аліментів. 04.10.2017 року органом опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . За час, що минув після надання висновку, відповідач жодного разу не проявив інтересу до життя та здоров`я дочки. Зазначені обставини, на думку позивачки, свідчать про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків, хоча має таку можливість, але не вчиняє відповідних дій, тому позбавлення його батьківських прав відповідатиме інтересам дітей. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22.05.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 12.07.2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, необґрунтованими. Зазначив, що позивачка не надала доказів того, в чому полягає захист інтересів їх дочки шляхом позбавлення його батьківських прав щодо неї та доказів, які б свідчили про те, що він умисно ухиляється від виконання покладених на нього батьківських обов`язків. У підготовчому судовому засіданні 19.07.2019 року представником позивачки заявлено клопотання про зобов`язання органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися. В підготовче судове засідання 12.09.2019 року представник позивачки [PERSON] подав заяву в якій просив розгляд справи проводити у відсутності позивачки та її представника, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання 12.09.2019 року не з`явився. До суду надійшло клопотання представника відповідача - [PERSON] в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнає, не заперечує щодо ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні. Просить розгляд справи проводити у відсутності його та представника. Представник третьої особи - органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради в підготовче судове засідання не з`явився. Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши надані докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини Обов`язки батьків щодо дитини визначено статтею 150 СК України, за якою вони зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п.18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 11 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Преамбулою вказаної Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. Отже, ухилення від виконання своїх обов`язків із виховання дитини повинно бути навмисним, коли особа повністю розуміє наслідки своєї винної поведінки, змінити її в кращу сторону не бажає, нехтуючи при цьому найкращими інтересами дитини, внаслідок чого фізичний, психічний і моральний розвиток дитини піддаються небезпеці. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 17.04.2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.12.2015 року. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю. Відповідно до медичного висновку КМЗ НМР «СМСЧ м.Нетішин» № 44 від 28.11.2014 року [PERSON] , [INFO] , є інвалідом з дитинства і їй встановлено діагноз «Дитячий аутизм». В зв`язку з психічним захворюванням дитина проходить лікування в центрі для дітей-аутистів в Республіці Італія. Судом встановлено, що дитина сторін, через поведінку відповідача, як батька, була позбавлена можливості виїхати за межі України разом з позивачкою з метою отримання консультацій лікарів Республіки Італія з приводу подальшого лікування захворювання на яке вона страждає, що суперечило інтересам дитини та позбавляло її права на отримання медичної допомогу. Вказані обставини об`єктивно підтверджуються рішенням Нетішинського міського суду від 19.08.2017 року, яке набрало законної сили, та яким [PERSON] надано дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] до Республіки Італія. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради №12/23-02-03/17 від 04.10.2017 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Нетішинської міської ради №12/13-02-03/19 від 08.08.2019 року визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки він свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Згідно вказаного висновку розмір заборгованості відповідача по сплаті аліментів на користь позивачки на утримання дочки [PERSON] складає 79499,38 гривень. В підготовче судове засідання надійшло клопотання представника відповідача в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги визнав, будь-яких доказів на спростування доводів позивачки про те, що він свідомо нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання дитини суду не надано. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, а саме: не цікавиться її життям, здоров`ям, не спілкується з нею, не створює нормальних умов для її повноцінного розвитку, не забезпечує лікуванням. Ці обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню малолітньої дочки, свідоме нехтування ним своїми обов`язками. Дитина проживає разом з матір`ю [PERSON] , яка опікується нею, займається її вихованням, утриманням та лікуванням. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки переконаний, що таке є доцільним та відповідає інтересам дитини, сприятиме її повноцінному фізичному та духовному розвитку. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, поверненню позивачці з державного бюджету підлягають 384,20 гривень судового збору. Решта 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову до суду, що становить 384,20 гривень підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно положень ч.3 ст.7 Закону "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. На підставі ст.ст.150, 164-166 СК України,

Outcome: approved