Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2002 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. У зв'язку з тим, що подружні стосунки у них з чоловіком не склалися через відсутність взаєморозуміння та відмінність поглядів на життя, вони не зійшлися характерами, мають різне світосприйняття та відношення до сімейного життя, в сім'ї виникали постійні сварки, вони втратили почуття поваги і любові одне до одного, тривалий час проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не підтримують подружні стосунки, на примирення не згідні, відповідач не цікавиться дітьми, не надає допомоги на їх утримання, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить шлюб розірвати і стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей по 600 грн. щомісячно на кожну дитину та сплачений нею судовий збір. Дана справа слухалася Рівненським районним судом і 26 січня 2016 року у справі було ухвалено заочне рішення і позов задоволено повністю. За заявою відповідача, ухвалою Рівненського районного суду від 25 листопада 2016 року заочне рішення було скасоване і справа призначена до розгляду в загальному порядку. При повторному розгляді справи, позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча судом вживалися заходи до її виклику в судове засідання, але адресований їй конверт, де була судова повістка, повернувся до суду з відміткою пошти, що повертається "за закінченням терміну зберігання". Суд вважає неявку позивачки до суду неповажною. Але враховуючи, що при попередньому розгляді справи позивачка подала заяву про слухання справи за її відсутності, де вона позов підтримує, просить його задоволити, суд вважає за можливе справу слухати у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Через свого представника [PERSON] 06 грудня 2016 року [PERSON] до суду передав заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позов у частині розірвання шлюбу визнає, просить шлюб розірвати, у частині стягнення аліментів позов визнає частково, просить зменшити розмір аліментів на утримання дітей, не покладати на нього сплату судового збору, який сплатила позивачка, враховуючи його тяжке матеріальне становище. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе справу слухати у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2002 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, синів: [PERSON], [INFO], і [PERSON], [INFO]. Діти на даний час проживають з матір'ю. Тривалий час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх стосунків, на примирення не згідні, обоє бажають розлучитися. Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, відповідно до посвідчення серії [NUMBER] від 29 березня 2002 року є інвалідом ІІІ групи, єдиним його доходом є пенсія по інвалідності, інших утриманців не має. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім'я існує формально. В ситуації, що склалася, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них та інтересам їх неповнолітніх дітей. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. На думку суду, неповнолітніх дітей необхідно залишити з матір'ю, що сторонами не оспорюється. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 184 Сімейного кодексу України передбачає, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач є інвалідом ІІІ групи, єдиним його доходом є пенсія в сумі 1230 гривень, то суд вважає, що він може утримувати своїх неповнолітніх дітей, а тому позов підлягає до задоволення частково і стягненню підлягають аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі. На думку суду, аліменти необхідно стягнути в сумі по 300 гривень щомісячно на кожну дитину, тобто у меншій сумі, яка зазначена в позові. При визначенні суми аліментів враховується як матеріальний стан відповідача, так і матеріальний стан позивачки і дітей, стан їх здоров'я, а також те, що ст.182 СК України встановлено мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини. На думку суду, стягнення аліментів у вказаній сумі є реальним і відповідатиме належному утриманню дітей. Позивачка, в такому випадку, не буде позбавлена можливості звернутися до соціальних органів для оформлення допомоги на дітей, якщо для цього будуть законні підстави. Стягнення аліментів у сумі нижчій, ніж вказано в позові, викликано інвалідністю відповідача, його незначною пенсію. Стягнення аліментів по 300 гривень щомісячно на кожну дитину, становитиме половину його пенсії, тоді як стягнення аліментів по 600 гривень призведе до того, що в рахунок аліментів буде стягнута майже вся пенсія відповідача. Суд вважає, що при подачі позовної заяви і потім заяви про слухання справи за її відсутності, позивачка діяла не добросовісно, адже їй було відомо, що відповідач є інвалідом, але вона про це не вказала. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.367 ЦПК України суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача належить стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, як це передбачено ст.88 ЦПК України, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду і сума судового збору визначається на час подання позову, а враховуючи тяжке матеріальне становище відповідача сплачений позивачкою судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу не підлягає стягненню на користь позивачки.

Outcome: approved