Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з цивільним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги мотивує тим, що 14.02.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Стверджує, що відповідач своїх зобовязань за кредитним договором не виконала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у загальному розмірі 33017,44 грн., з яких 24342,91 грн. заборгованості за кредитом, 6076,08грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 550,00 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи в розмірі 500,00 грн. фіксована частина та 1548,48 грн. процентна складова. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач та представник відповідача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, а саме телефонограмою вих.№450/2172/14-ц від 28.09.2016, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останньої не надходило. Проте, відповідач та її представник у процесі судового розгляду заперечили проти позову. З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи відповідачем була подана заява про застосування судом строку позовної давності та відмови у задоволенні позову з цієї підстави. Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи: 14.02.2011 року між сторонами у цій справі було укладено кредитний договір, що підтверджено анкетою-заявою про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.02.2011 року. Відповідачка своїм підписом у заяві-анкеті підтвердила, що така, разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає кредитний договір, з умовами якого вона ознайомлена. Таким чином, інформування позичальника про умови та порядок надання кредитних коштів було здійснено у відповідності до вимог ЗУ "Про захист прав споживачів". Підписання вказаного договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг. З наведеного випливає висновок про те, що між сторонами було укладено договір приєднання, котрий, згідно вимог ст. 634 ч. 1 ЦК України є договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. На підставі договору кредиту відповідачу було надано кредитні кошти у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, ці обставини підтверджені розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. Згідно п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. [PERSON] нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на офіційному сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджено п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою» У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Свої вимоги за договором відповідачка не виконала внаслідок чого у неї сформувалося 24342,91 грн. заборгованості за кредитом, 6076,08 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 550,00 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.7.6. при порушенні позичальником строків платежів за грошовими зобовязаннями, передбаченими договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню у розмірі 500 грн. та 5 % від суми заборгованості. У відповідності із ст. 549 ч. 2, 3 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Отже, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 33017,44 грн., з яких 24342,91 грн. заборгованості за кредитом, 6076,08грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 550,00 грн. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи в розмірі 500,00 грн. фіксована частина та 1548,48 грн. процентна складова. Згідно довідки від 30.05.2016р. [PERSON] отримала в користування карти: 20.02.2013 року - 5457092301227348 (строк дії картки 12/16); 22.08.2011 року - 4149437714638085 (строк дії картки 08/15); 20.01.2011 року 4149437703903185 (строк дії картки 01/15), що свідчить про одночасне використання [PERSON] трьох карток за одним договором. Відповідачем розрахунку заборгованості та обставин викладених у довідці не спростовано, підписання вказаного договору є прямою та безумовною згодою відповідача щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.3 та п.2.1.12.4 умов та правил надання банківських послуг. Користування вказаним кредитним лімітом та його часткове погашення [PERSON], підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку. Позивачем надані виписки із зазначенням різних номерів карток, оскільки [PERSON] отримано в користування карти: 5457092301227348 строк дії картки 12/16; 4149437714638085 строк дії картки 08/15; 4149437703903185 строк дії картки 01/15, що свідчить про одночасне використання [PERSON] трьох карток за одним договором. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлений позов є підставним, його розмір відповідає фактичним обставинам справи, а тому такий підлягає до задоволення. Заява відповідача про застосування строку позовної даності задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4ст.267 ЦК України). Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України ) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України ), а не закінченням строку дії договору. 20.02.2013р. [PERSON] отримала картку з новим строком дії. 21.02.2013р. їй був встановлений кредитний ліміт у розмірі 25000грн., Таким чином, враховуючи правову позицію Верховного Суду України та отримання [PERSON] кредитної картки з новим терміном дії, то з наведеного вбачається, що на день предявлення позову строк дії карток не закінчився, а тому позов позивача до [PERSON] про стягнення заборгованості предявлений в межах строк передбаченого ст.257 ЦК України.

Outcome: approved