Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину, який було уточнено. В заяві вказує, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2013 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , який перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Декілька років потому шлюбні відносини фактично припинені з причин відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на подружнє життя. Позивачка вважає, що подальше спільне подружнє життя неможливе, оскільки сім`я розпалась остаточно, можливість її встановити втрачена, просить суд шлюб розірвати, стягнути з відповідача сплачений нею судовій збір в сумі 704,80 грн. Спір про майно відсутній. Крім того, просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 3000 грн. щомісяця, до його повноліття, оскільки відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід. Сторони до суду не з`явилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка на задоволенні уточненого позову наполягала. Відповідач уточнений позов визнав повністю, суду заперечень не надав. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Відповідно до 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності до ст. 110 СК України. В силу ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я й матеріальне становище дитини, а також платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків, інших дітей. Згідно зі ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Сторонами досягнуто згоди відносно місця проживання їх неповнолітніх дітей: з матір`ю - [PERSON] . Оскільки позивачка до суду не з`явилася, суд позбавлений можливості з`ясувати її думку стосовно вибору прізвища після розірвання шлюбу, що не позбавляє її можливості скористатися цим правом в подальшому. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають і судові витрати, попередньо понесені нею. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають 50% судового збору, сплаченого нею при подачі позову в частині розірвання шлюбу до суду, а 50% судового збору - підлягають поверненню позивачу з Державного бюджету України. Крім того, у зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача в доход держави підлягають 50% судового збору, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору в частині вимог про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved