Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначено, що 12.08.2020 [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого, вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії. У судовому засіданні представник заявника вважала необхідним госпіталізувати [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, заяву просила задовольнити. Прокурор підтримав думку представника заявника. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, допитавши свідка, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного.захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 12.08.2020 [PERSON] була госпіталізована до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за заявою родичів у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. При обстеженні її психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що психічний стан змінився з травня 2020 року, після того, як вкрали телефон: стала казати, що «шахраї слали смс-повідомлення, скопіювали телефон», що за нею стежать. За декілька днів до госпіталізації: не спить, стала казати чоловікові, що він їй зраджує, дезорієнтована у часі, сама з собою розмовляє, при госпіталізації метушлива, тривожна, місця не тримається. Голосно кричить, погрожує чоловікові, потім просить у нього пробачення. Сказала, що за нею слідкують. [PERSON] поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії. Лікар-психіатр Шевченко І.Ю. підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] , показав суду, що він є чоловіком [PERSON] . На початку травня у [PERSON] вкрали телефон та через ці обставини в ней стався нервовий зрив. Вона приймала пігулки для сну, які виписав лікар. [PERSON] постійно забуває, що їй кажуть, де вона знаходиться, який день тижня, їй здається, що хтось стежить за нею, вона не спить вночі. На морі почала нервувати та казати, що [PERSON] їй зраджує. В неї постійно якісь голоса в голові, постійно вночі плаче та щось шукає. У судовому засіданні [PERSON] частково заперечувала обставини, зазначені свідком [PERSON] та зазначила, що в неї гарні стосунки з чоловіком та вона не знає чому він таке каже. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 13.08.2020 було встановлено, що психічний стан змінився з травня 2020 року, після того, як вкрали телефон: стала казати, що «шахраї слали смс-повідомлення, скопіювали телефон», що за нею слідкують. За декілька днів до госпіталізації: не спить, стала казати чоловікові, що він їй зраджує, дезорієнтована у часі, сама з собою розмовляє, при госпіталізації метушлива, тривожна, місця не тримається. Голосно кричить, погрожує чоловікові, потім просить у нього пробачення. Сказала, що за нею слідкують. Згідно заяви чоловіка [PERSON] - [PERSON] , останній просив госпіталізувати свою дружину [PERSON] до лікарні у зв`язку зі зміною психічного стану. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі №689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із чим, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved