Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобов'язань. В обґрунтування заявлених позовних вимог Банк зазначив, що 25.05.2011 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі по тексту - Банк) та відповідачем було укладено кредитний договір № 002-07580-250511, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, надав у користування платіжну картку та зобов'язався здійснити обслуговування держателя картки на умовах, викладених у Тарифному пакеті Кредитна картка № 1 Visa Classic неіменна. На підставі укладеного договору Банк надав [PERSON] кредит, шляхом відкриття відновлюваної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 договору на загальну суму 30000 грн. та встановленням на день укладання договору ліміту кредитної лінії на рахунку 5000 грн. Відповідно до умов вказаного договору, кредитні кошти та власні кошти держателя картки використовуються для розрахунків за товари чи послуги, зняття готівки, виконання зобов'язань перед банком за договором, та вчинення інших операцій, передбачених договором. Відповідач у свою чергу зобов'язалась щомісяця здійснювати погашення заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Право здійснювати договірне списання грошових коштів відповідно до п. 3.4 кредитного договору належить Банку. Свої зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 12.06.2015 р. виникла заборгованість, яка складається з: тіла кредиту - 14755,93 грн., простроченого тіла кредиту - 4816,05 грн., заборгованості за відсотками - 9504,42 грн. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, Банк просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 29076,40 грн. Представник позивача, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні позовні, заперечуючи проти вимог Банку, послався на письмові заперечення, подані до суду 16.10.2015 р. Як на підстави відмови у позові Банку, представник відповідача вказав на неузгодженість суми відсотків за договором із часом виникнення простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсутністю у чинному ЦК України такого правового наслідку порушення зобов'язання як «заборгованість за відсотками». Також представник відповідача, посилаючись на вимоги ст. 258 ЦК України, зробив заяву про застосування позовної давності в один рік до спірних правовідносин. Крім того, у зв'язку із запровадженням процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк», представник відповідача вважав за необхідне провадження у справі закрити. Посвідчені позивачем копії документів, доданих до позову, представник відповідача вважав недопустимими доказами у цій справі. Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи встановлено, що 25 травня 2011 року між юридичною особою - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено договір № 002-07580-250511 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с. 3-4). Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 100000 грн., ліміт якої на день укладення договору складав 5000 грн. для розрахунків за товари чи послуги, які придбані у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання боржником зобов'язань перед банком за договором, вчинення інших операцій, а [PERSON] зобов'язалась щомісяця у строки, визначені Правилами надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, здійснювати погашення заборгованості у вигляді обов'язкового мінімального платежу, складові якого зазначені у Тарифах. Умовами тарифного пакету передбачено, що держатель картки Visa Classic неіменна зобов'язаний щомісяця погашати частину заборгованості у вигляді Обов'язкового мінімального платежу, який складається із частки обов'язкового погашення тіла кредиту - 5%, нарахованих процентів за кредит (тариф 1.6.1.), плати за обслуговування (тариф 1.7.), овердрафту, процентів за овердрафт (тариф 1.6.3.), штрафу за прострочену заборгованість (тариф 3.1) та суми заборгованостей минулих періодів (а.с.4). Правила надання банківських послуг фізичним особам за поточними рахунками з використанням платіжної картки у національній та іноземній валюті, затверджені Рішенням ради Директорів ПАТ «Дельта Банк» (далі - Правила), оприлюднені шляхом їх розміщення на інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та сайті банку в мережі Інтернет, Тарифи - є додатком до кредитного договору. Зі змісту п. 5.1. кредитного договору вбачається, що з підписанням цього договору держатель картки засвічує, що він ознайомлений з Правилами, Тарифами та погоджується вважати їх обов'язковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний кредитний договір укладений сторонами у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Відповідачем він не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак, вказаний правочин є чинним, тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами. Також під час розгляду справи встановлено, що свої зобов'язання за кредитним договором Банк виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти в сумі 5000 грн. на особовий картковий рахунок позичальника на споживчі цілі. Відповідач отримала вказану в договорі суму грошових коштів та використовувала їх на особисті потреби, що підтверджено документально та не заперечувалось представником відповідача під час розгляду справи судом. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами в договорі строк. Під час розгляду справи встановлено, що позичальником останній платіж щодо погашення заборгованості за кредитним договором було здійснено 23.04.2014 р. у сумі 600 грн. (а.с. 7). З вказаного часу погашення заборгованості [PERSON] не здійснювалось, у зв'язку з чим утворилась заборгованість. Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 002-07580-250511 від 25.05.2011 р. станом на 12.06.2015 р. складає 29076,40 грн. Вказана сума складається з: тіла кредиту - 14755,93 грн., простроченого тіла кредиту - 4816,05 грн., заборгованості за відсотками - 9504,42 грн. (а.с. 7). Розмір заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту представником відповідача оспорений не був. Стосовно доводів представника відповідача щодо безпідставності позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитним коштами та невизначеності їх правової природи, суд зазначає наступне. Пунктом 2.3. спірного договору передбачено, що клієнт сплачує Банку проценти за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за ставками, які зазначені в Тарифах. Розділом 1 Тарифів на обслуговування платіжних карток, які є додатком до договору, передбачено, що держатель картки Visa Classic неіменна зобов'язаний щомісяця, крім іншого, погашати нараховані проценти за кредитом (тариф 1.6.1. - 0,0001% річних) та проценти за овердрафтом (тариф 1.6.3. - 48% річних). Враховуючи викладене, передбачені договором проценти є платою за обслуговування карткового рахунку та кредитної лінії, а не відповідальністю за порушення виконання боржником зобов'язання. Штрафні санкції за прострочену заборгованість передбачені окремим розділом Тарифів та не є предметом розгляду у даній справі. Враховуючи викладене, судом визнається правильним та таким, що відповідає умовам кредитного договору, представлений позивачем розрахунок суми заборгованості за процентами у сумі 9504,42 грн. Під час судового розгляду справи, представником відповідача було зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин скороченої позовної давності в один рік та відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» у повному обсязі. Вирішуючи питання про застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд виходить з наступного. Положеннями статей 256 і 257 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч.1 ст. 252 ЦК). Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених Сторонами у цьому Договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Крім того, п. 5.2. договору визначено, що він набуває чинності з дати його укладання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобов'язань за цим Договором. Отже, укладений між сторонами правочин передбачає автоматичну пролонгацію на новий строк, якщо жодна із сторін не висловила бажання його розірвати. Як вже було зазначено судом, відповідач при укладанні кредитного договору зобов'язалась до 15-го числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитом у вигляді обов'язкового мінімального платежу. Таким чином, умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути борг частинами шляхом щомісячного внесення платежів у визначеному розмірі - періодичними платежами, що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року висловлена правова позиція, за якою відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. За інформацією, наданою Банком, часткове повернення кредиту [PERSON] мало місце 23.04.2014 р. Остання операція по платіжній карті щодо користування кредитними коштами здійснена відповідачем 03.04.2014 р. (а.с. 7). У зв'язку з непред'явленням позову про стягнення з [PERSON] неустойки, суд не погоджується з доводами представника відповідача щодо спеціальної позовної давності та зазначає, що до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яка відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки. Враховуючи, що останній платіж за кредитним договором був внесений відповідачем 23.04.2014 р., право на позов у Банку виникло у травні 2014 року. Даний позов був пред'явлений Банком у серпні 2015 р., тобто в межах строку позовної давності. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені сторонами в порядку статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд визнає, що [PERSON] належним чином не виконала обов'язки, передбачені укладеним у встановленому законом порядку кредитним договором. Такі дії відповідача є неправомірними, тому позовні вимоги Банку підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", у редакції, що діяла на момент пред'явлення позову, позивача при звернені до суду було звільнено від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме - судовий збір у сумі 290,76 грн.

Outcome: approved