Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

У березні 2016 р. позивач звернувся до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачкою 18 вересня 2013 р. шлюбу, від якого вони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини між ними на даний час фактично припинилися з 30.04.2014 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просив розірвати шлюб. До початку судового засіданні позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглянути справу за його відсутності та розірвати шлюб. На позовних вимогах наполягає, вказавши в заяві, що шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2014 р., спору про майно подружжя та місця проживання дитини не має, проти надання судом строку для примирення позивач категорично заперечує. Відповідачкою до початку судового засідання надано заяву, в якій просила вищевказану справу розглянути за її відсутності, з позовними вимогами позивача згодна у повному обсязі. Зазначила про припинення шлюбних відносин з серпня 2014 р., відсутність спорів про майно подружжя та місце проживання дитини, проти надання строку для примирення категорично заперечує. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 18 вересня 2013 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1586, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 18.09.2013 р. Від подружніх відносин сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2014 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи дитина мешкає з відповідачкою, проти чого не заперечує позивач. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже певний час, сторони проживають окремо один від одного та категорично заперечують проти примирення. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до відділу ДРАЦС Подільського РУЮ в м.Києві для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 18.09.2013 р. № 1586, складеному відділом ДРАЦС Оболонського РУЮ у м.Києві. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.3, 7, 24, 105 ч.3, 112, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved