Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернувся до Центрального районного суду м.Миколаїв із позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням в м.Миколаєві по вул. Перша Піщана, будинок №48-А, оскільки більше за вищевказаною адресою не проживає. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін в порядку заочного розгляду, оскільки у відповідності до вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а також у справі достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно Свідоцтва від 17 березня 2017 року, виданого приватним нотаріусом ММНО [PERSON] від 29.06.2005 р. за р. №3656, житловий будинок, який розташований за адресою: м. Миколаїв, Матвіївка, вул. Перша Піщана, 48 "А". 27.05.2003 року за вищевказаною адресою була зареєстрована [PERSON], що підтверджується копією будинкової книжки та довідкою про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 26.10.2017 р. сектором соціально-економічного розвитку мкр. Матвіївка. Відповідач з 10.01.2004 за зареєстрованим місцем проживання не проживає. Усі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг та витрати, пов'язані з утриманням домоволодіння позивач оплачує самостійно, ніякої допомоги від відповідача не отримує. Факт не проживання відповідача за вищевказаною адресою підтвердили сусід [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у Акті про не проживання за місцем реєстрації від 26.10.2017 р. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до правової позиції Верховного Суду України в справі №688/63/15-ц, у справі №6-709цс16 положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин в будь-який час. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14. Таким чином, встановивши, що відповідач набув право проживання у спірному будинку у межах правовідносин з попереднім власником, та оскільки законодавство не передбачає перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Відповідач на час предявлення позову до суду не має сімейних відносин з позивачем, тобто не був членом її сімї, оскільки є матірю колишньго власника. На підставі викладеного, суд дійшов до висновку, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеною квартирою. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved