overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.12.2007 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] 13.06.2014 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося через різні характери, відсутність взаємопорозуміння, згоди, взаємних прав та обов'язків, відповідач не цікавиться ні її життям, ні життям їхньої спільної доньки. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що з серпня 2012 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин, та й взагалі не спілкуються. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачкою не склалося, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 29.12.2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4558 (а.с.6), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з серпня 2012 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.2004 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через відсутність взаєморозуміння, вони втратили почуття любові один до одного, тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що з березня 2013 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачем не склалося, вони тривалий час проживають окремо один від одного, протягом якого відносин не підтримують, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 31.07.2004 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1552 (а.с.5), від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.7). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з березня 2013 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї Куртяк неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-24 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.10.1998 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через зради відповідачки у подружній вірності, вона стала проживати окремо в орендованій квартирі, зловживати спиртним, не бажає спілкуватися з ним. Зазначив, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач і його представник у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на мотиви такого, який просять задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечила, зазначивши, що подружнє життя із позивачем не склалося, і підтвердила, що вони із позивачем з жовтня 2015 року проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 31.10.1998 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, актовий запис №2140 (а.с.4), і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Також встановлено, що сторони з жовтня 2015 року не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, проживають окремо один від одного. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей - дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою. Добровільно відповідач матеріально не надає допомогу на утримання дітей, хоча має таку можливість, оскільки він має постійне місце роботи та щомісяця отримує заробітну плату. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі по 1/4 частки від усіх його доходів щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, надала заяву про зміну заявлених позовних вимог та просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, змінені позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши представлені в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню так як відповідач позов визнав повністю та визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення, та ст.182 ч.2 СК України - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем позову в даному конкретному випадку не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів інших осіб. Разом з цим, в межах задоволення позову, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 243,60 грн.- на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою. Добровільно відповідач матеріально не надає допомогу на утримання дочки. Відповідач має можливість надавати допомогу на утримання дочки, оскільки він має постійне місце роботи та щомісяця отримує заробітну плату. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дочки в розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу у її відсутність, про що надала заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши представлені в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню так як відповідач позов визнав повністю та визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення, та ст. 182 ч.2 СК України - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем позову в даному конкретному випадку не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів інших осіб. Разом з цим, в межах задоволення позову, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 243,60 грн.- на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Добровільно відповідач матеріально не надає допомогу на утримання сина. Позивачка просила стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів щомісця, але не меньше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня звернення до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилася, просила розглянути справу у її відсутніть, про що надала заяву, в якій підтримала заявлені позовні вимоги. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю. Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши представлені в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню так як відповідач позов визнав повністю та визнання ним позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ст.180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст.182 ч.1 СК України - при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника та одержувача аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, які мають істотне значення, та ст. 182 ч.2 СК України - розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем позову в даному конкретному випадку не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів інших осіб. Разом з цим, в межах задоволення позову, на підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 229,40 грн.- на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Подружнє життя у сторін не склалося, що призвело до того, що вони проживають окремо, а шлюб носить лише формальний характер. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. [PERSON] працездатний та здоровий, працює продавцем - консультантом магазину "Сільпо" в м. Одеса, інших осіб на утриманні не має, однак матеріальної допомоги дитині не надає. Враховуючи вищенаведене, позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить постановити рішення суду, яким щомісячно стягувати з [PERSON], [INFO] жителя [ADDRESS] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з'явився та не повідомив суд про причини неявки, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявних у ній доказах. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки, згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відповідач [PERSON] в добровільному порядку не надає позивачці матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітнього сина (свідоцтво про народження а.с. 4). Ч. 1 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі з 02 березня 2013 року, від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем. Добровільно надавати кошти на утримання дитини відповідач відмовляється. В позовній заяві позивач просила стягувати з відповідача на її користь 1/4 частину зарплати щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги. Відповідач позов визнав частково. Пояснив, що згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у вказаному позивачем розмірі, однак відмовляється сплатити судовий збір, так як у нього хворі батьки, яких він доглядає. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з огляду на таке. Згідно з ксерокопією свідоцтва про шлюб, сторони одружились 02 березня 2013 року (а.с.5). Відповідно до ксерокопії свідоцтва про народження, сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.6). Згідно з довідкою голови квартального комітету "Заріччя" від 17 лютого 2015 року, дитини проживає біля позивача та її родини (а.с.7). Відповідно до довідки про доходи, середньомісячна заробітна плата відповідача за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року складає близько 5627 грн. (а.с.19) Відповідач також надав суду копію документів, які підтверджують, що його батьки хворіють і потребують його догляду (а.с.20-23). Оцінюючи вище перераховані докази відповідно до ст.212 ЦПК України, суд з урахуванням вимог ст.ст.58, 59 цього Кодексу вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані в передбаченому законом порядку. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 183 ч.1 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі з 09.02.2008 року, який був зареєстрований Слободо-Шаргородською сільською радою Шаргородського району, Вінницької області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому пояснила, що стосунки між нею та відповідачем не склалися, що призвело до того, що вони разом не проживають, спільне господарство не ведуть і шлюбних стосунків не підтримують. На підставі викладеного просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати. Позивачка в судове засідання не з"явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з"явився, надав заяву до суду про слухання справи у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про обґрунтованість позову, оскільки судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 09.02.2008 року, який був зареєстрований Слободо-Шаргородською сільською радою Шаргородського району, Вінницької області, актовий запис № 02. Від даного шлюбу мають малолітнього сина [PERSON]. Стосунки між сторонами не склалися, що призвело до того, що вони разом не проживають, спільне господарства не ведуть, шлюбних стосунків не підтримують. Малолітнього сина для подальшого виховання суд залишає при матері.

Outcome: approved