Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Державний експортно-інпортний банк України звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 4528,82 швейцарських франків та 163966,96 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно кредитної угоди № 5407С14 від 19.06.2007 року АТ Укрексімбанк надав [PERSON] кредит в сумі 22000,00 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення 18.06.2014 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки № 54110Р2 від 15.09.2010 року з [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого поручитель зобов'язалася перед АТ Укрексімбанк солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] зобов'язання з Кредитної угоди. Відповідач [PERSON] у відповідності до умов договору зобов'язався щомісячно сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі річної процентної ставки, яка визначається відповідно до умов пункту 2.2.1 Кредитної угоди у валюті кредиту, а відповідно до пункту 2.4.1 Кредитної угоди відповідач зобов'язаний здійснювати погашення кредиту щомісяця рівними частинами, починаючи з наступного місяця після одержання кредиту у сумах, визначених Графіком надання та погашення кредиту у валюті кредиту. Відповідач [PERSON] не виконав своїх кредитних зобов'язань по сплаті в визначені Кредитною угодою строки належних банку платежів. В зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору АТ Укрексімбанк в жовтні 2011 року звернувся до Надвірнянського районного суду з позовною заявою про стягнення з відповідачів всієї заборгованості, яка утворилася станом на 27.09.2011 року. Рішенням Надвірнянського районного суду від 13.12.2011 року, яке було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.02.2012 року, позов банку було задоволено в повному обсязі, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь банку 130155,42 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Рішенням ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.08.2012 року рішення Надвірнянського районного суду змінено і вирішено стягнути з [PERSON] і [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 14694,69 швейцарських франків та пеню 564,29 грн. Згідно рішення Надвірянського районного суду від 18.06.2014 року стягнено з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором ,яка виникла за період з 27.09.2011 року по 13.03.2014 року в сумі 2595,14 швейцарських франків нарахованихі несплачених відсотків і 10000 грн.пені. За період 01.03.2014 року по 28.02.2017 року виникла заборгованість за кредитним договором 4528,82 швейцарських франки і пеня за період з 0.04.2016 року по 01.03.2017 року в сумі 163966,96 грн. Банк має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. В звязку з цим банк просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства Державний експортно-імпортний банк України заборгованість за кредитним договором від 19.06.2007 року № 5407С14 в розмірі 4528,82 швейцарських франків та 163966,96 грн., а також судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні заявлений банком позов підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, суду пояснив, що банком неправомірно нараховано заборгованість по процентам, а також пеню, оскільки, на його думку, невірно визначено суму заборгованості по кредиту, на яку нараховані відсотки і пеня, що суперечить чинному законодавству. Тому просить в позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася,про час і місце судового розгляду повідомлена належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору № 5407С14 від 19.06.2007 року і додаткових договорів до нього від 07.05.2009 року, 15.05.2010 року, 15.09.2010 року АТ Укрексімбанк надав [PERSON] кредит в сумі 22000,00 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення 18.06.2016 року. Даний факт сторонами не заперечується. З метою забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором було укладено договір поруки № 54110Р2 від 15.09.2010 року з [PERSON] та [PERSON], відповідно до якого поручитель [PERSON] зобов'язалася перед АТ Укрексімбанк солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником [PERSON] всіх зобов'язань, що випливають з Кредитного договору. Оскільки відповідач [PERSON] не виконав належним чином своїх зобов'язань по сплаті в визначені Кредитним договором строки належних банку платежів, АТ Укрексімбанк в жовтні 2011 року звернувся до Надвірнянського районного суду з позовом про стягнення з відповідачів всієї заборгованості, яка утворилася станом на 27.09.2011 року. Рішенням Надвірнянського районного суду від 13.12.2011 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09.02.2012 року, позов банку задоволено, стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь банку 130155,42 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати. Рішенням Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08.08.2012 року рішення Надвірнянського районного суду змінено і вирішено стягнути з [PERSON] і [PERSON] солідарно заборгованість за кредитним договором в розмірі 14694,69 швейцарських франків та пеню 564,29 грн. Рішення скеровано до примусового виконання. Згідно рішення Надвірянського районного суду від 18.06.2014 року стягнено з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором ,яка виникла за період з 27.09.2011 року по 13.03.2014 року в сумі 2595,14 швейцарських франків нарахованихі несплачених відсотків і 10000 грн.пені Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1, ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і з неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Також судом встановлено, що і після винесення рішення суду, зазначена заборгованість з повернення кредиту не погашалася в повному обсязі і відповідач продовжує користуватися кредитними коштами. Крім того, пунктом 6.1 Кредитного договору даний договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним. Відповідно до ч. 1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов кредитного договору. Таким чином, станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем за кредитним договором, за винятком стягненої згідно з рішеннями суду , становить: - 4528,82 швейцарських франків нарахованих і несплачених відсотках за період з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року; 163966,96 грн. пені за період з 01.04.2016 року по 01.03.2017 року. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. З урахуванням викладеного, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 4528,82 швейцарських франків заборгованості по нарахованих відсотках є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Стосовно розміру нарахованої пені, то в даному випадку суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.549, п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки - грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобов'язання. Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Між тим, відповідно до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При вирішенні питання про зменшення неустойки необхідно враховувати конкретну ситуацію, інтереси обох сторін та їх майновий стан, ступінь виконання зобов'язання, причини неналежного виконання зобов'язання та форму вини боржника, співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення. У той же час, відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України одними із загальних засад цивільного законодавства України є справедливість, добросовісність і розумність, а також судовий захист цивільного права та інтересу. Враховуючи вказані засади цивільного права, інтереси банку та відповідача [PERSON] як позичальника, нарахована позивачем пеня підлягає зменшенню до 30000, 00 грн. Ч.1 ст..553 ЦК України передбачено ,що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником . У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Під виконанням сторонами зобовязання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обовязків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобовязання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обовязки сторін кредитного договору. Як установлено судом, боржник [PERSON] (а відтак і поручитель) взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 18 червня 2016 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Як встановлено в судовому засіданні позивач звернувся з позовом в суд до відповідача [PERSON], як до поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором 09.03.2017 року , тобто більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобовязання. В силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припинилася. Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги позивача до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором такими, що не підлягають до задоволення . Таким чином, оцінюючи всі докази та обставити справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача - ПАТ Державний експортно-імпортний банк України слід стягнути судові витрати по справі, повязані зі сплатою судового збору в частині задоволених позовних вимог.. На підставі наведеного, ст.ст. 16, 525, 526, 530, 553, 554, 549, 610, 611, 1054, 1050 Цивільного кодексу України, та

Outcome: approved