Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У березні 2019 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Вказуючи на укладення договору позики та порушення зобов`язань позичальником (відповідачем у справі) з повернення суми позики в сумі\~13510\~гривень у визначену дату, також позивач просить\~суд стягнути\~на його\~користь пеню\~в сумі\~3802\~гривні 80\~коп.,\~три відсотки\~річних в\~сумі 324\~гривні,\~інфляційні втрати\~в сумі\~813\~гривень 82\~коп.,\~всього стягнути\~18450\~гривень 62\~коп. та судові витрати. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 23.04.2019 відкрито провадження та справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник вимоги викладені в позовній заяві підтримали у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті суду, у судове не з`явився, причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, заперечень не надав. \~ \~ \~ \~В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України). \~ \~ \~ \~Враховуючи дані норми, суд вважає, що справи необхідно проводити за відсутності відповідача в межах процедури заочного судового розгляду. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 1 ст. 1047 ЦК України закріплено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини щодо передачі грошей в позику, а на підтвердження укладеного між [PERSON] (позичальником) та [PERSON] (позикодавцем) договору позики, позичальником було складено розписку (оригінал долучено до матеріалів справи), датовані 30.02.2018, які підтверджують передачу грошей - 13510,00 грн. з умовою повернення до 13.04.2018 /а.с.14-15/. З пояснень позивача вбачається, що позика не була повернута протягом визначеного строку. Доказів протилежного надано не було. Враховуючи дані обставини та зміст норми ч. 1 ст. 612 ЦК України, суд приходить до висновку, що відповідач (позичальник) є таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання - позики. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, а, згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із визначених ч. 2 статті 16 ЦК України способів захисту цивільних прав є примусове виконання обов`язку в натурі. З урахуванням встановлених фактичних обставин та вищенаведених норм суд приходить до висновку, що вимога позивача щодо стягнення суми позики знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підлягає задоволенню. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення пені в сумі 3802 гривні 80 коп., три відсотки річних в сумі 324 гривні та інфляційні втрати в сумі 813 гривень 82 коп., що обумовлено договором позики (ст. 3) та нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України. Відповідно до частини 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. За змістом вказаної норми процесуального закону до складу судових витрат належать витрати на професійну правничу допомогу, до яких відповідно до статті 137 ЦПК України належать витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката. Так, в матеріалах справи наявний договір № б/н від 28.01.2019 про надання правової допомоги у цивільній справі, укладений між адвокатом Павленко С.В. та [PERSON] , відповідно до якої Клієнт доручив, а адвокат взяти на себе зобов`язання надати правову допомогу Клієнту у виді складання проекту позовної заяви до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області про стягнення грошових коштів з боржника за Договором позики від 30.03.2018, за вказану послугу Клієнт зобов`язався сплатити адвокату гонорар в розмірі 5000 грн. /а.с.7-8/ Виконання обумовленої послуги підтверджується актом виконаних робіт /а.с.9/, а факт понесення витрат на правову допомогу відповідною квитанцією № 5 /а.с.11/ З огляду на викладене, суд вважає правомірним стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. на підставі ст. 141 ЦПК України. Враховуючи, що судом задовольняються позовні вимоги, на користь позивача з відповідача підлягають стягненню судові витрати із сплати судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до Закону України "Про судовий збір" за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру стягується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Outcome: approved