Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

У квітні 2015 року до суду з позовною заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся [PERSON] в якому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить суд: - визнати припиненим Кредитний договір № 005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON]; - визнати припиненим договір поруки № П-005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] (поручитель) та [PERSON] (боржник); - визнати припиненим Іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], яким передано в заставу наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1213 га, що знаходиться у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області, по вул. Кооперативна під номером 76 та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; - припинити обтяження нерухомого майна земельної ділянки площею 0,1213 га, що знаходиться у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області, по вул. Кооперативна під номером 76, накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; - визнати припиненим Іпотечний договір від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON], яким передано в заставу наступне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться під номером 76 по вулиці Кооперативна у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В, та вилучити запис про іпотеку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного реєстру іпотек; - припинити обтяження нерухомого майна житловий будинок, що знаходиться під номером 76 по вулиці Кооперативна у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області, загальною площею 129,8 кв.м. і житловою площею 62,4 кв.м., яке належить [PERSON], накладене на підставі іпотечного договору від 20 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON]В та вилучити запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна; - стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 20 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ним був укладений кредитний договір № 005/14-И, відповідно до п. 2.1 якого банк надає [PERSON] в тимчасове користування кредитні ресурси в сумі 948\~000 грн. з оплатою по процентній ставці 16 % річних, з кінцевим терміном повернення 20 листопада 2023 року. Сторонами було погоджено в умовах кредитного договору право Банку вимагати від [PERSON] дострокового повернення всієї суми наданого кредиту у випадках невиконання останнім зобовязань, встановлених кредитним договором, в тому числі зобовязань щодо погашення кредиту в строк, встановлений в п. 3.2 Договору та в Графіку платежів до договору. У звязку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору, банк 10.11.2011 року направив повідомлення про дострокове повернення кредитних коштів та в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Також 26.01.2011 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором № 005/14-И від 20.11.2007 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.02.2011 року було відкрито провадження у справі № 2-755/11 за вказаною позовною заявою. Ухвалою Ленінського районного суду по вказаній справі від 14.12.2012 року позовну заяву Банку було залишено без розгляду. Таким чином, банк реалізував наявне у нього право вимоги до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом предявлення позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за відповідним договором, а також шляхом направлення 10.11.2011 року повідомлення (вимогу) про виконання порушеного зобовязання в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», тобто банк звернувся до [PERSON] за виконанням зобовязання за кредитним договором як шляхом стягнення грошових коштів, так і шляхом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Початок перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 005/14-И від 20 листопада 2007 року розпочався з наступного дня після предявлення позову банком тобто з 27.01.2011 року. [PERSON], у межах встановленого трирічного строку, з 27.01.2011 року по 27.01.2014 року не скористався своїм правом та не звернувся після залишення відповідної позовної заяви без розгляду повторно до компетентного суду з позовною заявою про погашення кредиту позивачем. ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було пропущено трирічний строк позовної давності, який закінчився 27.01.2014 року. Саме у межах строку позовної давності [PERSON] мав право вимагати від [PERSON] виконання зобовязання за кредитним договором. Зі спливом позовної давності матеріальне субєктивне право припиняє своє існування. Тобто зобовязання за кредитним договором фактично припинилися, оскільки їх погашення відбулося зі спливом позовної давності. 20 листопада 2007 року між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № П-005/14-И. Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобовязань за Кредитним договором № 005/14-И від 20.11.2007 року. Також в забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором, між банком та [PERSON] 20.11.2007 року були укладені наступні Іпотечні договори: 1) іпотечний договір, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] (іпотекодавець) передає в заставу Банку (іпотекодержатель) наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1213 га, що знаходиться у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області, по вул. Кооперативна під номером 76, 2) іпотечний договір, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] (іпотекодавець) передає в заставу Банку (іпотекодержатель) наступне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться під номером 76 по вулиці Кооперативна у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області Відповідно до ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Абзацом 5 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», п.1 ч.1 ст.593 ЦК України та положень іпотечних договорів встановлено, що однією із підстав припинення договору іпотеки є припинення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, або закінчення строку дії іпотечного договору. Отже, у звязку з припиненням основного зобовязання, припиняються і зобовязання за договором поруки та іпотечних договорів, а тому всі обтяження та заборони щодо заставленого майна мають бути припинені та вилучені з реєстрів. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з урахуванням уточнень у повному обсязі. Представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі. Вказувала на наявність укладеної між позивачем та відповідачем додаткової угоди № 2 від 10 жовтня 2012 року до кредитного договору № 005/14-И від 20 листопада 2007 року, яка встановлює порядок реструктуризації боргу за кредитним зобовязанням та встановлює подальший графік здійснення платежів за кредитним договором. Також вказана додаткова угода на думку представника відповідача свідчить про переривання строків позовної давність щодо вимог банку до [PERSON] та не дає підстав стверджувати про припинення кредитного договору № 005/14-И від 20 листопада 2007. А подальша сплата грошових коштів [PERSON] на підставі додаткової угоди №2 свідчить про визнання її з боку позивача. Приватний нотаріус ХМНО [PERSON] в судове засідання не зявилася. Через канцелярію суду подала заяву, якою просила розгляд справи здійснювати без її участі та ухвалити судове рішення на розсуд суду. [PERSON] в судові засідання не зявилася, через канцелярію суду подала клопотання, яким просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі. Заслухавши представників сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі, при цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, 20 листопада 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та громадянином [PERSON] був укладений Кредитний договір № 005/14-И, відповідно до п. 2.1 якого [PERSON] надає [PERSON] в тимчасове користування Кредитні ресурси в сумі 948\~000 грн. з оплатою по процентній ставці 16 % річних, з кінцевим терміном повернення 20 листопада 2023 року. Відповідно до положень п.п. 19, 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника. Продукцією є будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Тобто кредитний договір № 005/14-И від 22 листопада 2007 має всі суттєві властивості споживчого кредиту та є договором про надання споживчого кредиту. В забезпечення виконання зобовязання [PERSON] за кредитним договором, 20 листопада 2007 року між Банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № П-005/14-И. Відповідно до п.1.1 договору поруки, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязань за кредитним договором № 005/14-И від 20.11.2007 року. Також в забезпечення повернення кредитних ресурсів за кредитним договором, між банком та [PERSON] 20.11.2007 року були укладені наступні Іпотечні договори: 1) іпотечний договір, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] (іпотекодавець) передає в заставу Банку (іпотекодержатель) наступне нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1213 га, що знаходиться у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області, по вул. Кооперативна під номером 76 ;2) іпотечний договір, відповідно до п. 1 якого, [PERSON] (іпотекодавець) передає в заставу Банку (іпотекодержатель) наступне нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться під номером 76 по вулиці Кооперативна у с.м.т. Високий, Харківського району, Харківської області, загальною площею 129,8 кв.м. і житловою площею 62,4 кв.м.. Згідно зі ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За умовами п. 3.2 Кредитного договору (з урахуванням Договору від 27.05.2008 року про внесення змін № 1 до Кредитного договору № 005/14-И від 20.11.2007 року) позичальник зобовязується щомісяця, в термін з 1 по 10 число місяця здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими Кредитними ресурсами шляхом зарахування відповідної суми на відповідний позичковий рахунок. Отже, у Кредитному договорі сторони встановили строки виконання [PERSON] зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, що виникло на основі Договору. Згідно з п. 3.4 Кредитного договору, [PERSON] має право припинити видачу Кредитних ресурсів, відмовити Позичальнику у продовженні строку дії цього Договору, а також вимагати дострокового повернення Кредитних ресурсів, сплати нарахованих процентів по них, неустойки відповідно до умов цього Договору у наступних випадках: зокрема, п. б) позичальник несвоєчасно або не в повному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом та/або процентів, припускався інших порушень; в) позичальник на вимогу Банку не сплатив у передбачених цим Договором випадках неустойку (штраф, пеню). Тобто, сторонами було погоджено в умовах кредитного договору право Банку вимагати від [PERSON] дострокового повернення всієї суми наданого кредиту у випадках невиконання останнім зобовязань, встановлених кредитним договором, в тому числі зобовязань щодо погашення кредиту в строк, встановлений в п. 3.2 Договору та в Графіку платежів до договору. У звязку з порушенням [PERSON] умов Кредитного договору щодо своєчасного повернення суми отриманого кредиту, сплати процентів за його користування, у позичальника перед Банком виникла прострочена заборгованість. Банком 10.11.2011 року було направлено повідомлення про дострокове повернення кредитних коштів та в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку». Також 26.01.2011 року [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою про стягнення з [PERSON] та [PERSON] солідарно заборгованості за кредитним договором № 005/14-И від 20.11.2007 року. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11.02.2011 року було відкрито провадження у справі № 2-755/11 за вказаною позовною заявою. Ухвалою Ленінського районного суду по вказаній справі від 14.12.2012 року позовну заяву банку було залишено без розгляду. За приписами ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України). Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, що банк реалізував наявне у нього право вимоги до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом предявлення позовної заяви до [PERSON] про стягнення заборгованості за відповідним договором, а також шляхом направлення 10.11.2011 року повідомлення (вимогу) про виконання порушеного зобовязання в порядку ст. 35 ЗУ «Про іпотеку», тобто [PERSON] звернувся до [PERSON] за виконанням зобовязання за кредитним договором як шляхом стягнення грошових коштів, так і шляхом задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ст. 261 ЦК України). Згідно з положеннями ст.ст. 264, 265 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності. Початок перебігу строку позовної давності за вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором № 005/14-И від 20 листопада 2007 року розпочався з наступного дня після предявлення позову Банком тобто з 27.01.2011 року. [PERSON] банк, у межах встановленого трирічного строку, з 27.01.2011 року по 27.01.2014 року не скористався своїм правом та не звернувся після залишення відповідної позовної заяви без розгляду повторно до компетентного суду з позовною заявою про погашення кредиту позивачем. Судом встановлено, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», було пропущено трирічний строк позовної давності, який закінчився 27.01.2014 року. Саме у межах строку позовної давності [PERSON] мав право вимагати від [PERSON] виконання зобовязання за кредитним договором. Саме у межах строку позовної давності [PERSON] мав право вимагати від [PERSON] виконання зобовязань за кредитними договорами. Положеннями п. 7 ч. 11 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» взагалі забороняється кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з положеннями п. 1 ч.1 ст. 593 ЦК України, право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про заставу», застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання. Відповідно до ст. 1 Закону України від 05.06.2003 р. «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Абзацом 5 ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку», п.1 ч.1 ст.593 ЦК України та положень іпотечних договорів встановлено, що однією із підстав припинення договору іпотеки є припинення основного зобовязання, забезпеченого іпотекою, або закінчення строку дії іпотечного договору. Вищезазначені положення закону також знаходяться у нерозривному звязку із сталою судовою практикою, що підтверджується п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року - оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). У звязку з припиненням основного зобовязання припиненню підлягають договір поруки № П-005/14-И від 20 листопада 2007 року, укладений між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит», [PERSON] та [PERSON]; іпотечні договори від 20 листопада 2007 року, укладені між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] Суд також не погоджується із твердженнями представника відповідача щодо переривання строків позовної давності, у звязку з укладанням між банком та позивачем 10 жовтня 2012 року додаткової угоди № 2 до кредитного договору № 005/14-И від 20 листопада 2007 року. Відповідно до п. 1.1. Додаткової угоди № 2 позичальник зобовязується повернути Банку у строк до 10 жовтня 2012 року отримані ним у фактичне користування Кредитні ресурси у сумі 301\~830 грн. 48 коп. Відповідно до п. 1.2. залишок Кредитних ресурсів у сумі 452\~745 грн. 70 коп., що залишиться у фактичному користуванні Позичальника після зазначеного у п. 1.1 цієї Додаткової угоди погашення, Позичальник зобовязується повернути Банку у нижчезазначених розмірах та у нижче вказані строки відповідно до Графіку зниження заборгованості, що є додатком 1 до цієї угоди. Відповідно до ч. 3 Додаткової угоди № 2, пункти 1.2, 1.3, 1.3.1, 1.3.2, 1.4, 1.4.1, 1.5 цієї Додаткової угоди набувають чинності лише за умови беззастережного, своєчасного та в повному обсязі виконання Позичальником свого зобовязання, зазначеного у п. 1.1 цієї додаткової угоди. У випадку невиконання або неналежного виконання позичальником свого зобовязання у зазначений у п. 1.1 цієї Додаткової угоди строк, ця Додаткова угода безумовно втрачає чинність та не створює жодних юридичних наслідків для сторін. Судом встановлено, що [PERSON] не виконано умови, передбачені в п. 1.1 Додаткової угоди № 2. Оскільки відповідно до платіжного доручення № 2 від 10 жовтня 2012 року ним було перераховано Банку 301\~830 грн. 48 коп. саме 10 жовтня 2012 року, тобто з пропуском встановленого угодою строку своєчасного виконання [PERSON] взятого на себе зобовязання за додатковою угодою. Отже, відповідно до умов Додаткової угоди № 2, вона безумовно втратила чинність та не створила жодних юридичних наслідків для сторін. А, отже, посилання на неї представника відповідача в обґрунтування своєї правової позиції є безпідставним. Згідно зі ст.\~3,\~4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої\~статті 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1\~ст. 316 ЦК України\~передбачено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до\~ст. 319 ЦК України\~визначено, що власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. Відповідно до\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 391 ЦК України, визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача\~\~про припинення та вилучення обтяження на нерухоме майно підлягають задоволенню. Оскільки наявність таких обтяжень та записів у реєстрах є неправомірними, безпідставними та такими, що порушують права позивача на право приватної власності, а, отже, записи мають бути вилученими із реєстрів. На підставі викладеного\~та

Outcome: approved