Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

У березні 2021 року фізична особа-підприємець [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначив, між сторонами у справі було укладено договір підряду від 10.02.2020 року № ИН07013193897. Відповідно до у мов договору позивач зобов`язаний за дорученням відповідача виготовити кухонні меблі у відповідності з ескізним проектом, а відповідач прийняти та сплатити за отримані меблі грошові кошти. Загальна вартість договору склала 97 540,00 грн., з якої відповідачем здійснено часткову передоплату розміром 50 000,00 грн. Станом на жовтень 2020 р. роботи за укладеним договором виконані на 95%. Відповідач доступ до приміщення не надає, акт приймання-передачі робіт підписати відмовився, на листи не відповідає. Попри прийняття кухонної меблі, відповідач зобов`язання за договором не виконує, залишок коштів у сумі 42 663,00 грн. не сплачує. Просив суд стягнути відповідача на свою користь вищевказану суму заборгованості за договором підряду. Ухвалою суду від 14.04.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом . Вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Розгляд справи призначено на 21.05.2021 року. 21.05.2021 року розгляд справи відкладено на 15.06.2021 року через перебування головуючого в нарадчій кімнаті. 15.06.2021 року розгляд справи відкладено на 06.07.2021 року для повторного виклику відповідача по справі. 06.07.2021 року по справі оголошено перерву до 26.07.2021 року. У судовому засіданні 06.07.2021 р. судом заслухано вступне слово позивача та його представника адвоката Штабовенко Д.В., допитано свідка [PERSON] . У судове засідання 26.07.2021р. представник позивача не з`явився, до суду подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання 26.07.2021р. в черговий раз не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи з постановленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що між сторонами у справі було укладено договір підряду від 10.02.2020 р. № ИН07013193897 (далі - Договір) ( а.с.14-15) Відповідно до п. 1.1 Договору позивач зобов`язаний за дорученням відповідача виготовити кухонні меблі у відповідності з ескізним проектом (додаток №1 до Договору), а відповідач прийняти та сплатити за отримані меблі грошові кошти. Зокрема, за ескізним проектом позивач зобов`язався виготовити та здійснити монтаж наступних кухонних меблів (мовою Договору): «Столешницы: кварцит мрамор калакада 20мм, торцовка-фаска. Стекло панель: каленое белое стекло (диамант). Коробка: ламинат - светло-серый (пепел) 16мм, торцовка - АБС 0,4мм. Фасады: стекло белое (диамант), рамки - AL профиль минимальный, ручки - AL интегрированная. Фурнитура: ящики - BLUM легробоксы 5 штук, петли- BLUM, сушка тарелки - VIBO размер 700мм 1 штука, сушка чашки VIBO 700 мм 2 штуки, подъёмники- BLUM АВЕНТОС 4 штуки, подъёмники - BLUM АВЕНТОС XS, цоколь - AL, подсветка LED интегрированная, розетка GTV 2 штуки, поддон под мойку AL». Відповідно до п. 3.3 Договору загальна вартість кухонних меблів та монтажних робіт складає 97 540,00 грн. В день укладання Договору відповідачем здійснено часткову передоплату у розмірі 50 000,00 грн., що не заперечується позивачем. Відповідно до п. 2.1 Договору позивач зобов`язався виготовити та передати кухонні меблі відповідачу протягом 60 календарних днів з моменту укладання договору. В подальшому сторонами змінювались строки виготовлення меблів внаслідок внесення змін до їх конструкції. У серпні 2020 р. позивачем розпочато монтаж меблів на об`єкті відповідача в [ADDRESS] , який тривав до жовтня 2020 р. Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами та показами свідка [PERSON] , який був допитаний у судовому засіданні 06.07.2021 р. Свідок [PERSON] повідомив суду, що в період з лютого 2020 року та по цей час працює монтажником позивача, був присутній на всіх монтажах замовленої відповідачем кухонної меблі. Пояснив, що після початку монтажу у серпні 2020 року виник конфлікт із [PERSON] , оскільки його дружина вимагала знизити стільницю, а це було конструктивно не вірно. В наслідок цього виникло багато складнощів із переробкою кухонних меблів, але вони були остаточно встановлені та могли використовуватися за призначенням. Відповідно до наявної в матеріалах справи претензії відповідача, останній вважав, що якість кухонних меблів (виробу) не відповідає заявленим позивачем стандартам та відповідно, визначеній ціни, виконавцем порушені строки виконання зобов`язань за договором, а отже відповідач вимагав зменшення ціни договору на 50% у зв`язку з наявністю дефектів виробу. Згідно із наданою позивачем відповіддю на претензію, останній погодився зменшити ціну договору на 5% та, відповідно, вважав роботи виконаними на 95%, просив відповідача надати доступ позивачу до об`єкту для усунення зазначених відповідачем недоліків. Відповідно до п. 4.1, п. 4.2 Договору, приймання-передача виконаних робіт здійснюється за відповідним актом, що складається та підписується сторонами та у якому замовник, у разі наявності будь-яких зауважень або претензій до виконаних робіт, має право про них зазначити, а підрядник їх в свою чергу усуне. При цьому матеріали справи містять листи позивача від 27.10.20р., 29.12.20р. з вимогою прийняти виконані роботи та прикладеним актом виконаних робіт, досудові вимоги від 22.02.21р., 03.03.2021р., які залишені відповідачем без реагування. Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу . Згідно з ч. 4 ст. 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акту визнані судом обґрунтованими. Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акту виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акту. У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт) законом покладений саме на замовника. Відмова замовника від підписання акту виконаних робіт за договором підряду за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт не звільняє відповідача від покладених на нього обов`язків прийняти та оплатити роботи за ціною погодженою ним у договорі. Зазначене узгоджується із висновками Верховного суду, викладеними в постанові від 06.08.2018р. у справі №911/662/17. Згідно ст. 858 ЦК України , якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника: 1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк; 2) пропорційного зменшення ціни роботи; 3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором. Як встановлено судом, вбачається з матеріалів справи, підтверджується дослідженими судом доказами та не заперечується позивачем, роботи за договором підряду № ИН07013193897 від 10.02.2020 р. виконані на 95%, а вимоги по усуненню недоліків викладені в претензії відповідача не можуть бути виконані з причин не надання доступу до об`єкту останнім. Інших вимог по усуненню недоліків відповідачем не заявлялось. Зазначене узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри. Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази. У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Outcome: approved