Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON], 3-я особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначення їх місця проживання та заборону вивезення за кордон. В ході розгляду справи, на підставі заяви від 09.02.2016 р. представником позивача уточнені позовні вимоги шляхом відмови від позовних вимог в частині заборони вивезення за кордон неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовної заяви позивач посилався на те, що з 18.09.2010 року по 25.07.2015 року вона перебувала з відповідачем у цівільному шлюбі після чого почали жити окремо. Від ціх відносин у них народились двоє дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Внаслідок того, що відносини між позивачем та відповідачем припинені, вони проживають окремо, сімейного бюджету та спільного господарства не ведуть. Відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на дітей надає не постійно, є здоровим, працездатним, інших осіб на утриманні не має. Для сумісного проживання позивачем були орендовані квартири. У 2015 році сторони проживали окремо на орендованій квартирі за адресою [ADDRESS], у липні 2015 року останні були вимушені зняти нову квартиру за адресою [ADDRESS]., після переїзду на яку відповідач не надає позивачу можливості користуватися орендованим майном та перешкоджає останній в спілкуванні з її дітьми. До теперішнього часу позивач та відповідач не дійшли згоди щодо місця проживання їх спільних дітей, останні мешкають разом з відповідачем. Позивач не згодна із тим, щоб діти проживали разом із відповідачем, наполягає на визначенні місця проживання дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] із нею. За захистом своїх прав, вона була вимушена звернутися до правоохоронніх органів та органів опіки.18.11.2015 року нею було направлено заяву до міліціі за місцім проживання також того ж дня було подано заяву до органу опіки за місцім проживання, але бажанного результату це не дало. Таким чином вважає, що проживання дітей разом із нею відповідає їх інтересам, оскільки позивач має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися вихованням дітей, чого відповідач забезпечити не взмозі. Разом з тим, посилається на те, що не чинитиме жодних перешкод для спілкування відповідача із дітьми і готова зі свого боку усіма силами сприяти тому, щоб дитина через відсутність взаємовідносин батьків не була позбавлення піклування батька. Також зазначає, що відповідач не може дати дитині ні належного виховання та розвитку, ні матеріального забезпечення, не може забезпечити нормальних безпечних для здоров'я дитини умов проживання. При цьому,згідно з актом обстеження від 16.11.2015 року спеціалістів служби у справах дітей для виховання, розвитку проживання та утримання своїх дітей позивач забезпечила всі необхідні умови, а тому була вимушена звернутися до суду із вищезазначеними вимогами. Представник позивача надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, уточнені позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції та смс-повідомлення, яке згідно довідки доставлено останньому , заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення поштової кореспонденції, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника та подав висновок щодо заявлених позовних вимог. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що уточнений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 18.09.2010 року по 25.07.2015 року позивач проживала разом із відповідачем та від ціх відносин у них народились двоє дітей [PERSON] [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову РС ХМУЮ зроблено відповідний актовий запис № 3316 від 11.12.2012 року, а також [PERSON] [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову РС ХМУЮ зроблено відповідний актовий запис № 3010 від 13.08.2011 року. (а.с. 9,18) [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом із матір'ю, позивачем у справі, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою про склад сім'ї виданої [PERSON] (а.с. 23) Згідно зі ст. 141 ч. 1 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно положень ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. У Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, зазначено, що "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження". Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Тому, при вирішенні спору щодо місця проживання дітей сторін, суд бере до уваги встановлені у судовому засіданні ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, наявність у матері житла, достатнього заробітку, можливість розвитку додаткових здібностей. Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця, [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], з 20.08.2009 року зареєстрована як фізична-особа підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців під № 24800000000112520.(а.с. 13) Згідно висновку Заступника директора Департаменту - начальника Управління служб у справах дітей, щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], встановлено наступне.(а.с. 42-43) Управлінням служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради розглянуто питання щодо визначення місця проживання малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено, що батьками дітей є [PERSON] та [PERSON], які у зареєстрованому шлюбі не перебували. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані разом з матір'ю, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], де для дітей створені усі умови для повноцінного розвитку (акт обстеження від 16.11.2015).(а.с.20-21) [PERSON] матеріально забезпечена, здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрована фізичною особою-підприємцем, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. [PERSON] повідомила, що 3 жовтня 2015 року не має можливості вільного спілкування з дітьми у зв'язку з тим, що батько дітей, [PERSON], не дає їй можливості бачитися з дітьми, погрожує фізичною розправою. [PERSON] зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо захисту її прав на виховання дітей.(а.с. 15-16,24) Батько дітей, [PERSON], був запрошений до Управління служб та на засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, але не з'явився. Необхідний пакет документів не надав. При розгляді питання щодо визначення місця проживання дітей Управлінням служб не було виявлено виняткових обставин, за яких діти можуть бути розлучені з матір'ю. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved