Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Представник позивача, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - Калініченко В., звернувся до суду із позовною заявою, згідно якої просить суд ухвалити рішення, яким: стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суму надмірно виплаченої пенсії в розмірі 5 592 грн. 33 коп.; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. Вимоги позову мотивовані тим, що на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області перебував відповідач [PERSON] та отримував соціальну пенсію згідно Закону України «Про соціальне забезпечення». Відповідач отримував соціальну пенсію з 30 березня 2004 року до лютого 2021 року включно. Згідно списків одержувачів пенсій, по яких виявлено факти недостовірних даних про працевлаштування Управлінням встановлено, що відповідач працював, тобто у зв`язку із працевлаштуванням відповідач втратив право на отримання соціальної пенсії. Представник позивача зазначає, що про обов`язок повідомити органи Пенсійного фонду стосовно обставин, що спричиняють зміни розміру пенсійної виплати або припинення її виплати, серед яких і вступ на роботу, відповідач був ознайомлений 30 березня 2004 року. У зв`язку із невиконанням відповідачем вказаного обов`язку позивачем продовжувалось нарахування та виплата пенсії, яку [PERSON] отримував та, таким чином, безпідставно отримав суму пенсії в період з листопада 2020 року по лютий 2021 року включно в сумі 5 592 грн. 33 коп. Представник позивача вказує, що з метою вирішення спору в досудовому порядку на адресу відповідача направлялись листи із пропозицією сплатити заборгованість, однак вони залишені без реагування. За викладених обставин, у зв`язку із недобросовісною поведінкою з боку відповідача, позивач і вимушений звернутись до суду із даним позовом. Представник позивача, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області, в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, при цьому представником управління Калініченко В.С. надано до суду заяву, згідно якої остання просила суд розглянути справу без участі представника позивача та зазначила, що позов підтримує і просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справу, що підтверджується змістом рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, не надав до суду пояснень про причини неявки, відзив не надавав. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 280 Цивільного процесуального Кодексу України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи, оскільки відповідач був повідомлений належним чином про дату, час та місце слухання справи, він не повідомив суд про причини неявки, ним не подано відзив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Суд, приймаючи до уваги думку представника позивача, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області - Калініченко В.С., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що згідно положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на підставі заяви про призначення пенсії по інвалідності від 30 березня 2004 року відповідач [PERSON] , [INFO] , перебував на обліку Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області та отримував соціальну пенсію по інвалідності, що вбачається із протоколу 1993 від 23 квітня 2004 року та перерахунку пенсії від 13 червня 2020 року. Згідно статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року поширюється на осіб, яким призначена пенсі згідно цього та інших Законів. Згідно наявних письмових матеріалів справи, відповідач [PERSON] отримував соціальну пенсію з 30 березня 2004 року до лютого 2021 року включно. Стаття 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року встановлює, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт "а" статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років. Перелік медичних показань, що дають право на одержання соціальної пенсії на дітей-інвалідів віком до 16 років, визначається в порядку, встановлюваному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року встановлено обов`язок повідомляти територіальні органи Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту їх виникнення. В заяві, поданій відповідачем [PERSON] 30 березня 2004 року на призначення пенсії наявний перелік обставин, що впливають на розмір пенсії та, підписавши цю заяву, відповідач взяв на себе обов`язок своєчасно повідомляти органам Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або припинення її виплати. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] був працевлаштований з листопада 2020 року, отримував дохід, що вбачається із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, сформованого 07 квітня 2021 року та 25 травня 2021 року. Тобто, з огляду на вказані вище норми чинного законодавства, відповідач втратив право на отримання соціальної пенсії з часу працевлаштування. У зв`язку із неповідомленням про працевлаштування позивачем продовжувалось нарахування та виплата [PERSON] соціальної пенсії, сукупний розмір якої за період з 26 листопада 2020 року по 28 лютого 2021 року склав 5 592 грн. 33 коп., що підтверджується відповідним розрахунком переплати пенсії. Згідно статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09 липня 2003 року, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Відповідно до статей 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII від 05 листопада 1991 року, пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавські області на адресу [PERSON] 20 квітня 2021 року за вих.№1600-0210-8/29665 та 31 травня 2021 року за вих.№1600-0804-8/38816 були направлені повідомлення та претензія про виявлений факт відсутності інформування щодо працевлаштування та запропоновано внести суму переплати пенсії за період з 26 листопада 2020 року по 28 лютого 2021 року в розмірі 5 592 грн. 33 коп. на рахунок Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області, однак зазначені повідомлення відповідачем залишено без реагування. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Згідно статті 1215 Цивільного кодексу України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, а також те, що відповідач [PERSON] безпідставно отримав суму пенсії внаслідок неповідомлення про працевлаштування, що призвело до виникнення переплати пенсії, добровільно в досудовому порядку суму переплати не повернув, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області є законними та обґрунтованим, та такими, що підлягають задоволенню. Оскільки, статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавські області судовий збір в розмірі 2 270 грн. 00 коп., який було сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved