Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя. Вказана позовна заява обґрунтована тим, що за час перебування у шлюбі з 19.03.2004 року по дату звернення з позовом до суду, ними було придбано два автомобілі - KIA Ceed, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 197 137 грн. та Hundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 329 484 грн., а також інше майно, а саме: телевізор SHARPAQUOS маленький - 8 938,93 грн.; медіаплеєр SHARPBD-HP21 - 570 грн.; медіаплеєр DUNEHDSmartH1 - 2 470 грн.; моноблок Lenovo 6 712,51 грн.; музикальний центр JVC - 1900 грн.; принтер HPLaserJetN1132MFP - 2 243,71 грн.; спальня (ліжко, комод, 3 тумби) - 11 982,92 грн.; музичний центр Samsung - 1 805 грн.; телевізор Samsung - 4 275 грн.; медіаплеєр AcervAspireRevoView - 997,50 грн.; колонки Samsung - 855 грн.; системний блок LGVentoA8- 4 845 грн.; монітор Beng - 1 235 грн., планшет Apple 2 шт. - 8170 грн.; стінка дитяча - 6 205,40 грн.; тумба під ТВ та 2 полиці - 2 880,40 грн.; холодильник Samsung - 8 550 грн.; мікрохвильова піч Samsung M187JNR - 1 140 грн.; пральна машина INDESITWISE - 8 644 грн.; посудомийна машина BOSH- 5 700 грн.; духова шафа BOSH HBA63B2.5F - 10 805,63 грн.; велосипед ImpulseAlloy 6061 - 6 977,75 грн.; тумба під ТВ Snait - 3 847,12 грн.; стіл Calligaris - 33 911,96 грн.; 4 стільця Calligaris - 7 773,28 грн.; телевізор SHARP3D - 24 551,80 грн.; телевізор SHARP AQUOS маленький - 8 938,93 грн.; медіаплеєр DUNE - 5 225 грн.; медіаплеєр SHARPBD-HP21 - 570 грн.; медіаплеєр 3DINEXT - 3 704,05 грн.; медіаплеєр DUNEHDSmartH1 - 2 470 грн.; медіаплеєр Samsung - 1 263,50 грн.; авто бокс - 1 991,20 грн.; музичний центр PANASONIK- 1 662,50 грн.; масажне крісло NUGABEST - 19 000 грн.; принтер CANON- 1 362,59 грн.; системний блок ASUS - 2 375 грн.; монітор Samsung - 1 662,50 грн.; телефон PHILIPS 3 шт. - 570 грн.; музичний програвач Genius - 760 грн.; фотопринтер EPSON RX640 - 1 846,71 грн.; хлібопіч PANASONIK SD-2511 - 2 500,88 грн.; мультиварка - 1 282,50 грн.; пилосос Zelmer - 2 407,63 грн.; набір м`яких меблів (диван і крісло) LVS - 7 840 грн.; тумба під ТВ Snait - 3 847,12 грн.; конвектор 2 шт. - 3 220,88 грн., яке вона просила поділити. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 01.11.2016 року відкрито провадження за даною позовною заявою, справу призначено до розгляду в судове засідання. 01.12.2016 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про уточнення позовних вимог. Відповідач, в свою чергу, користуючись наданим йому правом, 29.12.2016 року подав зустрічну позовну заяву про поділ спільного майна подружжя. В якій зазначив, що з 19.03.2004 року перебуває у шлюбі з позивачкою [PERSON] , рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2016 року шлюб розірвано. За час шлюбу було придбано наступне майно: квартира [ADDRESS] , вартістю 2513300 грн., автомобіль KIA Ceed, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 247000 грн., автомобіль Hundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 260000 грн., телевізор SHARPAQUOS маленький - 8 938,93 грн.; телевізор SHARP3D - 24 551,80 грн.; медіаплеєр DUNE - 5 225 грн., медіаплеєр SHARPBD-HP21 - 570 грн.; медіаплеєр 3DINEXT - 3 704,05 грн.; медіаплеєр DUNEHDSmartH1 - 2 470 грн.; медіаплеєр Samsung - 1 263,50 грн.; автобокс - 1 991,20 грн.; музичний центр PANASONIK- 1 662,50 грн.; масажне крісло NUGABEST - 19 000 грн.; принтер CANON- 1 362,59 грн.; системний блок ASUS - 2 375 грн.; монітор Samsung - 1 662,50 грн.; телефон PHILIPS 3 шт. - 570 грн.; музичний програвач Genius - 760 грн.; фотопринтер EPSON RX640 - 1 846,71 грн.; хлібопіч PANASONIK SD-2511 - 2 500,88 грн.; мультиварка - 1 282,50 грн.; пилосос Zelmer - 2 407,63 грн.; набір м`яких меблів (диван і крісло) LVS - 7 840 грн.; тумба під ТВ Snait - 3 847,12 грн.; конвектор 2 шт. - 3 220,88 грн.; SHARP AQUOS маленький - 8 938,93 грн.; медіаплеєр SHARPBD-HP21 - 570 грн.; медіаплеєр DUNEHDSmartH1 - 2 470 грн; моноблок Lenovo 6 712,51 грн.; музикальний центр JVC - 1900 грн.; принтер HPLaserJetN1132MFP - 2 243,71 грн.; спальня (ліжко, комод, 3 тумби) - 11 982,92 грн.; музичний центр Samsung - 1 805 грн.; телевізор Samsung - 4 275 грн.; медіаплеєр AcervAspireRevoView - 997,50 грн.; колонки Samsung - 855 грн.; системний блок LGVentoA8- 4 845 грн.; монітор Beng - 1 235 грн., планшет Apple 2 шт. - 8170 грн.; стінка дитяча - 6 205,40 грн.; тумба під ТВ та 2 полиці - 2 880,40 грн.; холодильник Samsung - 8 550 грн.; мікрохвильова піч Samsung M187JNR - 1 140 грн.; пральна машина INDESITWISE - 8 644 грн.; посудомийна машина BOSH- 5 700 грн.; духова шафа BOSH HBA63B2.5F - 10 805,63 грн.; велосипед ImpulseAlloy 6061 - 6 977,75 грн.; стіл Calligaris - 33 911,96 грн.; 4 стільця Calligaris - 7 773,28 грн.; телевізор; тумба під ТВ Snait - 3 847,12 грн. Просив: визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на 1/2 частину автомобіль KIA Ceed, державний номерний знак [NUMBER] , на 1/2 частину автомобіль Hundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , телевізор SHARPAQUOS маленький - 8 938,93 грн.; телевізор SHARP3D - 24 551,80 грн.; медіаплеєр DUNE - 5 225 грн., медіаплеєр SHARPBD-HP21 - 570 грн.; медіаплеєр 3DINEXT - 3 704,05 грн.; медіаплеєр DUNEHDSmartH1 - 2 470 грн.;.; автобокс - 1 991,20 грн.; музичний центр PANASONIK- 1 662,50 грн.; системний блок ASUS - 2 375 грн.; монітор Samsung - 1 662,50 грн.; музичний програвач Genius - 760 грн.; мультиварка - 1 282,50 грн.; пилосос Zelmer - 2 407,63 грн.; конвектор 2 шт. - 3 220,88 грн.; тумба під ТВ та 2 полиці - 2 880,40 грн. За позивачкою [PERSON] визнати право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , на 1/2 частину автомобіль KIA Ceed, державний номерний знак [NUMBER] , на 1/2 частину автомобіль Hundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , медіаплеєр Samsung - 1 263,50 грн, крісло NUGABEST - 19 000 грн.; принтер CANON- 1 362,59 грн.; телефон PHILIPS 3 шт. - 570 грн.; фотопринтер EPSON RX640 - 1 846,71 грн.; хлібопіч PANASONIK SD-2511 - 2 500,88 грн.; набір м`яких меблів (диван і крісло) LVS - 7 840 грн.; тумба під ТВ Snait - 3 847,12 грн.; SHARP AQUOS маленький - 8 938,93 грн.; медіаплеєр SHARPBD-HP21 - 570 грн.; медіаплеєр DUNEHDSmartH1 - 2 470 грн; моноблок Lenovo 6 712,51 грн.; музикальний центр JVC - 1900 грн.; принтер HPLaserJetN1132MFP - 2 243,71 грн.; спальня (ліжко, комод, 3 тумби) - 11 982,92 грн.; музичний центр Samsung - 1 805 грн.; телевізор Samsung - 4 275 грн.; медіаплеєр AcervAspireRevoView - 997,50 грн.; колонки Samsung - 855 грн.; системний блок LGVentoA8- 4 845 грн.; монітор Beng - 1 235 грн., планшет Apple 2 шт. - 8170 грн.; стінка дитяча - 6 205,40 грн.; холодильник Samsung - 8 550 грн.; мікрохвильова піч Samsung M187JNR - 1 140 грн.; пральна машина INDESITWISE - 8 644 грн.; посудомийна машина BOSH- 5 700 грн.; духова шафа BOSH HBA63B2.5F - 10 805,63 грн.; велосипед ImpulseAlloy 6061 - 6 977,75 грн.; стіл Calligaris - 33 911,96 грн.; 4 стільця Calligaris - 7 773,28 грн.; телевізор; тумба під ТВ Snait - 3 847,12 грн. Стягнути з позивачки на його користь 62542,06 грн. в якості грошової компенсації між вартістю майна, стягнути з позивачки на його користь 6890 грн. в якості відшкодування сплаченого судового збору. 09.03.2017 року [PERSON] звернулася в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою про визнання договору удаваним в частині покупця та визнання майна особистою приватною власністю, в якому просила суд визнати її особистою власністю квартиру [ADDRESS] , посилаючись на те, що вказана квартира була придбана за її особисті кошти. Так, у позовній заяві зазначено про те, що з 19 березня 2004 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2016 року даний шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі 26.09.2006 року позивачкою за особисті кошти була придбана квартира [ADDRESS] . Вартість квартири становила 156 429,43 грн. Ще до реєстрації шлюбу у власності позивача перебувала квартира [ADDRESS] . Кошти, за які була придбана дана квартира належали позивачці на праві особистої власності так як були отримані в результаті продажу 25.09.2006 року квартири [ADDRESS] в розмірі 505 000 грн., а тому позивачка вважає спірну квартиру своєю особистою власністю. Договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі № 4462 в частині покупця [PERSON] є недійсним, так як відповідач не вчиняв ніяких дій щодо виконання умов договору купівлі-продажу, коштів на її придбання не надавав. 19.04.2017 року ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва відкрито провадження у справі № 753/4538/17. 11.09.2017 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлена ухвала про об`єднання в одне провадження цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна, за зустрічною позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору удаваним в частині покупця та визнання майна особистою приватною власністю. Справі присвоєно номер № 753/4538/17. 08.05.2019 року позивач [PERSON] в порядку ст. 49 ЦПК України подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій просила суд: - Визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 26.09.2006 року, посвідчений приватним нотаріусом Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі № 4462 в частині покупця [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ) недійсним. - Визнати покупцем Ѕ частки квартири [ADDRESS] , власником якої зазначений [PERSON] , по договору купівлі-продажу від 26.09.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Кравченко І.С., зареєстрований в реєстрі № 4462, [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ), замість [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ) . - Визнати квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ). - Розділити спільне сумісне майно подружжя та визнати за [PERSON] [INFO] (ІПН [NUMBER] ) право власності на автомобіль Hundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 254191, 23 грн.; а за [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ) право власності на автомобіль KIA Ceed, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 255308, 30 грн. - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію різниці вартості автомобілів в сумі 1 117,07 грн. Решту позовних вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя просила залишити без розгляду. В задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] підтримав позовні вимоги позивачки, просив їх задовольнити та просив суд стягнути судовий збір із відповідача на користь позивача. В задоволенні зустрічних позовних вимог просив відмовити. Крім того, просив суд задовольнити заяву позивачки [PERSON] щодо строку позовної давності: про захист її порушеного права власності на квартиру у зв`язку з поважними причинами пропуску строку позовної давності. Зазначив, що вказаний процесуальний строк пропущено позивачкою з поважних та незалежних від її волі причин, а саме тривалої хвороби дитини, що підтверджується наданим суду висновком судово медичної експертизи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив наступне: У 2003 році до знайомства з позивачкою у нього була своя квартира, яка була оформлена на його матір. Після розірвання першого шлюбу, він більше не хотів оформляти квартиру на себе, оскільки у нього були побоювання, що буде поділ майна з майбутньою дружиною . З позивачкою проживали в квартирі по [ADDRESS] , яка належала позивачці, після народження доньки вони вирішили, що їм треба розширюватися і разом прийняли рішення спочатку продати його квартиру, а потім її. Йому було відомо, що квартиру позивачці купив її дядько, який постійно запитував коли повернуть борг. Ближче до кінця літа з`явився покупець на квартиру позивачки. Брокер, який допомагав з продажем та купівлею квартир знайомий її дядька. Свідки по справі є зацікавленими особами. Квартиру на Харківському шосе було знайдено за лічені дні. Для покупки нової квартири він позичив у товариша 5 тисяч доларів, далі вони продають квартир по [ADDRESS]. При укладанні угоди купівлі-продажу квартири по [ADDRESS] були лише 3 чоловіки, тобто позивачка, він і покупці. Після угоди приїхав дядько позивачки і забрав більшу частину грошей. Гроші від проданої квартири позивачки знаходилися в квартирі по [ADDRESS] , до яких він додав 5 тисяч доларів, які позичив у товариша, і на наступний день вони поїхали купувати квартиру. Отже 2/3 вартості спірної квартири були його грошима від продажу його квартири, та позичені ним. При укладанні угод купівлі-продажу квартири по Харківському шосе були присутні лише позивачка, відповідач і продавець. Він неодноразово звертався до позивачки з пропозицією про те, що готовий переписати квартиру на дітей в рівних долях, готовий був подарувати дітям. А також віддати позивачці будь-який автомобіль на її вибір. Він користувався автомобілем HundaiTucson, а вона автомобілем KIA Ceed. Те майно, яке він забрав, він ним і користується, а те, яке залишилося у квартирі, ним користується позивачка. На час розгляду справи обидві машини у нього, на одній машині їздить він, інша спірна машина находиться на СТО в м. Бровари, адресу не пам`ятає. Тому заявлені позовні вимоги позивача він не визнає, а свої позовні вимоги підтримує. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні пояснив , що позов [PERSON] не ґрунтується на належних і допустимих доказах і позивачем не доведено обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх позовних вимог, тому позов є штучним. Просив застосувати строки позовної давності в даній справі та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Також зазначив, що за півроку планувалося придбання спірної квартири, відповідач продав квартиру яка була оформлена на його матір, але фактично була його власністю. Договір купівлі продажу квартири по [ADDRESS] був оформлений за вартістю БТІ за 100000 тис. грн., бо так просив покупець. Квартира на ім`я матері відповідача була придбана з причин того, щоб не виникало питань з розподілу майна, тому дана квартира оформлювалась на матір, яка вказана як власник квартири. Сторони спільно шукали нову квартиру. Гроші давали майже в рівних частинах. Гроші внесені за рахунок продажу квартири по [ADDRESS] і саме це стало підставою того, що в договорі купівлі продажу спірної квартири зазначено, що Ѕ частина квартири належить позивачці, а інша Ѕ належить відповідачу, оскільки в іншому випадку було б нерозумно зазначати, що квартира купується в рівних долях. Стосовно строків позовної давності, представник відповідача пояснив, що з моменту укладання договору купівлі-продажу, у позивачки не було перешкод, щоб з`ясувати всі юридичні питання і подати позов раніше, оскільки до розірвання шлюбу між сторонами все було нормально. Просить поділити автомобілі, так як зазначено в зустрічному позові. Зазначив, що все майно є спільною сумісною власністю подружжя, інших доказів наявності у відповідача грошових коштів, окрім тих що знаходяться у матеріалах справи надати не може. Визнає, що продана квартира по [ADDRESS] була особистою власністю позивача. Позовні вимоги відповідача [PERSON] підтримав та просив задовольнити. Допитані в судовому засіданні свідки пояснили наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що давала рекламу по продажу квартири по [ADDRESS] , допомагала позивачу в її продажу, яка була продана в один день, а на наступний день була придбана інша. Квартиру по [ADDRESS] продавав її сусід по заниженій ціні, оскільки йому потрібні були гроші і він переїжджав до Криму. Усі перегляди квартир для купівлі здійснювались нею лише з позивачем. Свідок була присутня при продажу квартири по [ADDRESS] . Гроші від продажу квартири по [ADDRESS] отримувала лише позивач. Відповідач не був присутній при продажу квартири по [ADDRESS] . Грошові кошти від продажу квартири по [ADDRESS] були передані родичу позивачки, оскільки позивач боялася тримати їх вдома. Родич позивача взяв гроші і привіз їх на наступний день. На укладання угоди купівлі- продажу спірної квартири приїхали позивач та відповідач на автомобілі свідка. Грошові кошти були передані позивачем особисто продавцю спірної квартири. Відповідача з грошима не бачила. При розрахунку з продавцем була лише позивач та сама свідок. Перед укладення угоди між позивачем і відповідачем були розбіжності, позивач сперечалася з чоловіком. Свідок була присутня при підписанні спірної угоди. Відповідач наполягав, щоб половина квартири була оформлена на нього. [PERSON] була здивована, оскільки відповідач заявляв, що якщо позивач не погодиться то їх спільне життя на цьому закінчиться. Свідок [PERSON] пояснив, що позивач купила квартиру в 2002 році. Потім позивач вийшла заміж і захотіла збільшити свою квартиру. Вона вирішила продати свою квартиру на [ADDRESS] . Позивач звернулась до свідка, щоб той їй допоміг при продажі квартири з машиною, охороною і грошима. Брокер найшла дешевшу квартиру. Свідок допоміг. На наступний день після продажу квартири позивачем він приїхав на цю угоду і привіз гроші від проданої двокімнатної квартири. Почекав та забрав залишок грошей. Квартира по [ADDRESS] , була продана приблизно за 500000 тис. грн., а придбана квартира 130-150 тис. грн. Різниця грошових коштів знаходилась у нього вдома в сейфі і видавалася частинами. Гроші були повернуті за 2-3 роки. При продажі квартири по [ADDRESS] були присутні свідок, його водій, позивач та покупець. Відповідача не було. Гроші за квартиру передавала позивач, гроші від проданої квартири свідок в руки передав позивачу, це були саме ті ж гроші. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. З 19 березня 2004 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17.10.2016 року даний шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі , сторонами було придбано два автомобілі - KIA Ceed, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 255308,30 грн. Яким користувалася позивачка [PERSON] та Hundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 254191,23 грн. яким користується відповідач [PERSON] вказана обставина не оспорюється сторонами. Вартість спірних автомобілів підтверджується висновком судової авто- товарознавчої експертизи № 20512/ 17-54 від 26.01.2018 року. У відповідності ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку про те, що вказане спільне майно підлягає розподілу між сторонами у рівних частках. Тому суд вважає доцільним визнати вказані автомобілі спільним майном подружжя та враховуючи , що вказане майно не може буди розділено в натурі у рівних частках, враховуючи те, що неповнолітні діти сторін залишилися проживати з позивачкою, і транспортний засіб їй необхідний для зручного та безпечного транспортування дітей, суд вважає можливим визнати за [PERSON] [INFO] (ІПН [NUMBER] ) право власності на автомобіль Hundai Tucson, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 254191, 23 грн.; а за [PERSON] , [INFO] (ІПН [NUMBER] ) право власності на автомобіль KIA Ceed, державний номерний знак [NUMBER] , вартістю 255308, 30 грн. А отже з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню компенсація різниці вартості автомобілів в сумі 1 117,07 грн. Разом з тим, суд позбавлений можливості розділити решту заявленого до розподілу майна в зустрічному позові [PERSON] , оскільки у суду відсутні докази наявності такого майна та його вартості. Крім того, судом встановлено, що до реєстрації шлюбу у власності позивачки [PERSON] перебувала квартира [ADDRESS] . 25.09.2006 року квартира [ADDRESS] була продана позивачем за 505 000 грн., що підтверджується договором купівлі продажу нерухомого майна від 25.09 2006 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Реєстраційний номер 7605. Вказані обставини не оспорюються сторонами в судовому засіданні та підтверджуються наданими письмовими доказами. 26.09.2006 року була придбана квартира [ADDRESS] . Вартість квартири становила 156 429,43 грн. що підтверджується договором купівлі продажу від 26.09.2006 року посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. № 4462. Суд приходить до висновку, що вказана квартира була придбана за кошти належні на праві особистої власності позивачки [PERSON] , оскільки відповідачем [PERSON] не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що на момент купівлі спірної квартири існували спільні кошти подружжя в достатньому розмірі для придбання спірної квартири. Натомість кошти, які отримала позивачка [PERSON] від продажу власної квартири більше ніж у тричі перевищують вартість спірної квартири. Твердження відповідача [PERSON] про те, що спірна квартира була придбана в більшій частині за його особисті кошти не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки ним не надано жодного доказу про наявність у нього на момент купівлі спірної квартири будь яких особистих коштів. Посилання відповідача [PERSON] на те, що ним було продано власну квартиру, не можуть бути покладені судом в основу рішення суду, оскільки квартира [ADDRESS] була продана громадянкою [PERSON] 23.03.2006 року. Жодного доказу про те, що вказані кошти від продажу даної квартири були власністю відповідача [PERSON] , або були передані йому, суду не надано. Крім того, не надано і доказу того, що [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] .. У відповідності до ч.1 ст.317 ЦК України , власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном . При цьому ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"). У відповідності до ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Як боржники за договором купівлі-продажу позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зобов`язані були оплатити квартиру за власний рахунок або за спільні кошти подружжя, або за особисті кошти у рівних частинах, а як кредитори мали право вимагати передати їм квартиру. Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008 р., «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001 р., та «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 р. неодноразово вказував, що «оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій». Тому суд ставить під сумнів можливість оплати квартири відповідачем [PERSON] за власний рахунок чи за спільні кошти сім`ї, враховуючи відсутність таких доказів у розпорядженні суду. У відповідності до ст. 512 ЦК України , кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Оскільки відповідачем [PERSON] не надано доказів виконання своїх обов`язків боржника щодо оплати згідно Договору купівлі-продажу №4462 від 26.09.2006 р., суд приходить до висновку про виконання обов`язку боржника оплатити вартість квартири за договором купівлі-продажу № 4462 від 26.09.2006 року іншою особою - позивачкою [PERSON] .. Як вбачається з вимог ст. 89 ЦПК України ,суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Аналізуючи матеріали справи та відповідність їх норм матеріального права, суд знаходить вимоги позивачки [PERSON] такими, що знайшли своє підтвердження. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику. Крім того, покупець може домовитись з іншою особою про придбання власності за її рахунок з наступним відшкодуванням цій особі витрат. Отже, за звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою. Недодержання сторонами договору купівлі-продажу № 4462 від 26.09.2006 р. вимоги ч. 3 та 5 ст. 203 ЦК України є підставою недійсності цього правочину відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України в частині зазначення покупцем однієї особи - [PERSON] замість [PERSON] , для якої реально не настали правові наслідки, обумовлені правочином: здійснення оплати та отримання права власності на квартиру. У відповідності до ст. 217 ЦК України, недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини. Якщо при вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним з підстав, що насправді покупцем є інша особа, суд встановить, що фактично майно було придбано за кошти іншої особи, і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає, вказаний договір визнається недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір. Тому суд вважає, що визнання договору купівлі-продажу № 4462 від 26.09.2006 р. недійсним в частині покупця [PERSON] та переведення прав цього покупця на [PERSON] не має наслідків недійсності інших його частин та не спричинить значних правових наслідків. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Аналізуючи подані сторонами докази у справі та відповідність їх нормам матеріального права , суд дійшов висновку що позовні вимоги про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу квартири в частині покупця та переведення права покупця на позивача є доведеними, оскільки [PERSON] виступав фіктивним покупцем по договору у зв`язку з тим, що позивачка вимушена була оформити частину квартири на ім`я свого чоловіка який не мав в наявності та не надавав коштів на її придбання, а вимоги позивачки [PERSON] є такими, що знайшли своє підтвердження. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. 11.09.2017 року відповідачем по справі [PERSON] подано до суду заяву про застосування строків позовної давності, в якій вказано про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Вирішуючи питання щодо клопотання відповідача [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд виходив із наступного. У відповідності до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст. 253 - 255 ЦК України. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Згідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч. ч. 3-5 ст. 267 Цивільного кодексу України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Верховний Суд у своїх постановах наголошує, що за положеннями ч. 5 ст. 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причин пропуску позовної давності. Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. З наданого суду висновку експерта комісійної судово-медичної експертизи № 88/К від 21.08.2019 року, стосовно [PERSON] , [INFO] ( молодшого сина сторін), згідно якого з 2008 по 2016 рік він постійно хворів на хронічні захворювання перебіг яких заздалегідь передбачити не можливо і при неправильному та несвоєчасному лікуванні яких можуть мати негативні наслідки для здоров`я та подальший розвиток дитини та які потребують постійного догляду з метою запобігання ускладнень, які могли спричинити небезпеку для здоров`я та життя дитини. Крім того, судом враховується і той факт, що відповідачем [PERSON] в судовому засіданні визнано факти хвороби дихальних шляхів викликаних алергією у дитини у вказаний у експертному висновку період. Враховуючи вище викладене, суд вважає обґрунтованим та доведеним твердження представника позивачки про те, що пропуск строку на звернення до суду з позовом позивачки [PERSON] відбувся з поважних причин , що не залежали від її волі і які вона не могла передбачити - тривала хронічна хвороба дитини. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню у повному об`ємі. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 16090 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved