overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. В позові вказано, що позивачка є власником квартири [ADDRESS]. На даний час в належній їй квартирі зареєстрований відповідач, який в 2005 року добровільно залишив квартиру і в ній не проживає. Місце проживання та перебування відповідача невідоме. За вказаних обставин просить визнати відповідача таким, що втратила право на користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено наступне. Позивачка є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 19.03.1996 року. Відповідач зареєстрований в квартирі [ADDRESS], що підтверджується копією довідки КП ,,Єдиний розрахунковий центр" від 08.09.2014 року. Позивачка вказує, що відповідач є її сином та з 2005 року не проживає за місцем реєстрації і місце його проживання їй невідоме. Згідно із ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положення ст.ст. 71, 72 ЖК України не підлягають застосуванню до спірних відносин, як про це просить позивачка, оскільки вказані норми права входять до Глави 2 ЖК України, яка регулює відносини з користування приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 ,,Про судове рішення у цивільній справі" суд повинен вирішити справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, незалежно від того вірно чи помилково позивач просить застосувати ту чи іншу правову норму. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, відповідач не проживає у вищевказаній квартирі, понад строки встановлені законодавством, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. 20.05.2015 між позивачем та відповідачем укладено договір дарування 1/6 частки квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки №3293 від 22.07.2015 у даній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Відповідач майже 20 років в квартирі не проживає, його речей в квартирі не має, а відтак відповідач втратив право користування квартирою. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, з підстав викладених у ньому просила задовольнити. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в м.Києві в с/з заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. Представник відповідача 1 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Представники третіх осіб в судовому засіданні позов підтримали. Суд, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого. Встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS]. належить позивачці (а.с.17-20). Встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с.21). Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі тривалий час. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про визнання відповідача таким що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. 28.07.2003 між позивачем та відповідачем укладено договір про найм приміщення, відповідно до умов якого позивач як власник квартири надала відповідачу право на проживання в квартирі, за що відповідач зобов»язалась щомісячно сплачувати плату за квартиру. Строк дії Договору закінчився 28.07.2008 року. На підставі даного договору відповідачка була зареєстрована за вказаною адресою. Після закінчення строку дії договору відповідач в квартирі не проживає, її речей в квартирі не має, а відтак відповідачка втратила право користування квартирою. В судове засідання представник позивача не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась за останнім відомим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого. Встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачці (а.с.5-6). Встановлено, що в спірній квартирі з 2003 зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не проживає в спірній квартирі тривалий час ( а.с.11-16). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач порушує право власності позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. З 2010 в спірній квартирі зареєстрована відповідачка - невідома їй особа, яка тривалий час в кваритрі не проживає, її речей в квартирі не має, а відтак відповідачка втратила право користування квартирою. В судове засідання представник позивача не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явилась, про день та час розгляду справи повідомлялась за останнім відомим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого. Встановлено, що на підставі рішення Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2014 квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачці (а.с.5-6). Встановлено, що в спірній квартирі з 2010 зареєстрована відповідачка [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка не проживає в спірній квартирі 18 місяців ( а.с.9). Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право користування квартирою підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що відповідач порушує право власності позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки форми №3 від 26.01.2016 у даній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Відповідач з 2007 року в квартирі не проживає, її речей в квартирі не має, а відтак відповідач втратила право користування квартирою. В судове засідання позивач не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, та вказала, що позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з»явилась, направила заяву про визнання позову, та розгляд справи у її відсутність( а.с.19). Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступного. Судовим розглядом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачці (а.с.6-7). Встановлено, що в спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі тривалий час. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про визнання відповідача таким що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, посилаючись на те, що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Окрім позивача в квартирі зареєстрований [PERSON], який був власником квартири до 2001 року. З 2001 року відповідач в квартирі не проживає, а відтак відповідач втратив право користування квартирою. В судове засідання позивач не з»явилась, представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутність та вказала, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до слідуючого. Судовим розглядом встановлено, [PERSON] що є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Встановлено, що в спірній квартирі зареєстрований [PERSON] Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним в власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі тривалий час. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги про визнання відповідача таким що втратив право користування квартирою підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 551,21 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

позивачка звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що з часу одруження і до жовтня 2008 року прожили з відповідачем однією сім'єю. В 2008 році відповідач виїхав за кордон, сімейне життя поступово погіршувалося іі кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Від шлюбного життя мають двох дітей. Вважає, що примирення між ними є неможливим, шлюб носить лише формальний характер, а тому просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею. Позивачка в судове засідання не з'явилась. Подала заяву, згідно якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв від нього не надходило. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.10.1999 року сторони одружились 30.10.1999 року у виконавчому комітеті Бистрицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження 30.10.1999 року зроблено запис за №8. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти навчаються в НВК ,,школа-гімназія №3" Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області. Згідно довідки виданої ОК ,,Житловий №11" за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Вовчинецька, 186/124 зареєстровані позивачка, відповідач та двоє дітей сторін: син [PERSON] та син [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, позивачка миритися не бажає. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON] - [INFO] та сина [PERSON] - [INFO]. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони та двоє дітей сторін зареєстровані на проживання за адресою: [INFO]. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі наведеного, ст.ст. 104, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина, який було уточнено. В заяві вказує, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 26.04.1996 року, який розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 16.08.2007 року. Від спільного подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO], який фактично перебуває на утриманні позивачки. На теперішній час [PERSON] є студентом 1 курсу "Київського політехнічного інституту ім. Ігоря Сікорського", денної форми навчання, за державним замовленням. Термін навчання до 30.06.2021 року. У зв'язку з навчанням, він потребує матеріальної допомоги. Відповідач має таку можливість. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн. щомісяця, до його повноліття, оскільки відповідач не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, до закінчення навчання або досягнення 23-х років. Сторони до суду не з'явилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка на задоволенні уточненого позову наполягала. Відповідач уточнений позов визнав повністю, суду заперечень не надав. Зясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом про стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину. В заяві вказує, що з відповідачем знаходилась у зареєстрованому шлюбі з 15 червня 1996 року, який розірвано відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 27.01.2004 року. Від спільного подружнього життя мають сина: [PERSON], [INFO], який фактично перебуває на утриманні позивачки. На теперішній час [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми навчання Дердавного навчального закладу "Запорізьке машинобудівне вище професійне училище". Кінцевий термін навчання 14.12.2015 року. У зв'язку з навчанням, він потребує матеріальної допомоги. Відповідач має таку можливість. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до закінчення навчання або досягнення 23-х років. Сторони, до суду не з'явились, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка на задоволенні позову наполягала. Відповідач позов визнав повністю, суду заперечень не надав. Третя особа: [PERSON] суду заперечень не надав, до суду не з'явився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив. З'ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 199 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання й у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення 23-х років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Однак, право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Відповідно до ст. 174 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору в сумі 243,60 грн. в доход держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved