Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Представник позивачка звернулася до суду з даним позовом, в обґрунтування якого вказала, на підставі рішення Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON]» від 16.04.2015 року за TOB «ФК «Вектор Плюс» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 82,60 кв.м. Названа квартира на праві власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 05 вересня 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] належить позивачу. Крім того, вказана квартира є предметом іпотеки за іпотечним договором № 970-Ф\\ІП-1 від 5.09.2007 року, укладений в рамках виконання кредитного договору від 05.09.2007 року № 970-Ф між позивачем та ЗАТ «ТАС-ІнвестБанк». На підставі договору факторингу № 15 від 28.11.2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Позивач вважає, що її законні права та інтереси були порушені в результаті неправомірних дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] щодо реєстрації права власності на квартиру за ТОВ «ФК Вектор Плюс» у зв'язку з чим звернулася до суду та просить скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] індексний номер 20733143 від 16.04.2015 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, яким було зареєстровано за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 82,60 кв.м. та стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору у розмірі 551, 20 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розгляд справи провести без участі позивача та її представника, позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ТОВ «ФК «Вектор Плюс» у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» скориставшись своїм правом, щодо позасудового врегулювання спору щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, звернувся до Державної реєстраційної служби України із заявою про перереєстрацію право власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS] та державним реєстратором було встановлено законність і обґрунтованість поданої заяви і проведено перереєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за ТОВ «ФК «Вектор Плюс». Після чого, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» шляхом укладання договору купівлі-продажу від 12.03.2015р. передав у власність зазначену квартиру ТОВ «ЄВРОВАЛ». Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08.06.2016 року позов було задоволено та витребувано іпотечну квартиру з незаконного володіння ТОВ «Євровал», скасовано право власності ТОВ «Євровал», визнано за позивачем право власності на спірну квартиру. Ухвалою апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Євровал» було вирішено вважати неподаною та повернуто скаржнику. Зазначає, що згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в реєстрі зареєстровано право власності за позивачем. Таким чином, вважають, що доводи позивача є безпідставними та таким, що не відповідають об'єктивній дійсності, а отже просять відмовити [PERSON] в задоволенні позову. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 05.09.2007 року, між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 970-Ф, відповідно до якого остання отримала грошові кошти у розмірі 105000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом та кінцевим терміном повернення кредиту до 04.09.2027 року. (а.с. 20-25). Разом із кредитним договором, між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» та [PERSON] було укладено іпотечний договір від 05.09.2007р. № 970-Ф/ІП-1, предметом якої стала квартира розташована за адресою: [ADDRESS], яка належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 05.09.2007р. (а.с. 13-18). Договором факторингу № 15 від 28.11.2012р. право вимоги за кредитним договором № 970-Ф від 05.09.2007р. та договором іпотеки № 970-Ф/ІП-1 від 05.09.2007р. перейшло до ТОВ «ФК «Вектор Плюс» (а.с.32-38, 114-120) та договору відступлення прав за іпотечним договором від 08.11.2012 року укладеного між ПАТ «Сведобанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс». 16 квітня 2015 року відповідачем прийнято рішення про реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на підставі іпотечного застереження, що містилося в іпотечному договорі, та на його підставі здійснено відповідні реєстраційні дії. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним. Згідно постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 року у справі за позовом [PERSON] до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково, а саме визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень, індексний номер 20733143, прийняте 16.04.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], в іншій частині вимоги залишено без задоволення. У постанові, в обґрунтування задоволення вимог зазначається, що у приватного нотаріуса [PERSON] були відсутні правові підстави для прийняття оспорюваного рішення про проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, а також відсутні повноваження для такої реєстрації. Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 29.09.2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.10.2015 року скасовано, а провадження у справі закрито., з підстав, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства (а.с. 26-34). У зв'язку із чим позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства. Відповідно до п. 2 Загальних положень Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою КМУ від 17.10.2013 року №868 (яка діяло на час виникнення спірних правовідносин) державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Відповідно до абзацу 4 вказаного пункту нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-ІУ від 01.07.2004 р., таким чином, дану реєстрацію мала право здійснювати виключно Державна реєстраційна служба. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 08.06.2016 року позов [PERSON] до ТОВ «ФК «Вектор Плюс», ТОВ «Євроал», [PERSON] про витребування з чужого незаконного володіння нерухоме майно, скасування права власності, визнання права власності було задоволено та витребувано іпотечну квартиру з незаконного володіння ТОВ «Євровал», скасовано право власності ТОВ «Євровал», визнано за позивачем право власності на спірну квартиру. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно з пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає я забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) з споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеної будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 25 кв. метрів для житлового будинку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. У ст.10 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Аналізуючи викладене,судом зазначається про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, що належить позивачу, є неможливим, а тому відповідач, приймаючи оскаржуване рішення, мав врахувати норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Крім того, реєструючи право власності на належну позивачу квартиру за іпотекодержателем, за переконанням суду, відповідач порушила вимоги ст.ст. 3, 15, 16 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяження», оскільки вчинена нею дія не була пов'язаною із вчиненням нотаріальної дії з нерухомим майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо скасування рішення приватного нотаріуса є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача по справі на користь позивача підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved