Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду та в судовому засіданні свої вимоги підтримала та мотивує тим, що вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] 16.05.2017 року у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінніцькій області. Подружжя мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки шлюбні стосунки між ними припинені, через втрату почуття любові та поваги, спільне господарство не ведеться, проживають окремо з березня 2020 року. Також просить визнатичи місце проживання дітей разом з нею та стягнути аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку відповідача, іле не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідач зобовязаний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи сповіщений належним чниом, що дає суду можливість розглянути справу без його участі. Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що з 16.05.2017 року сторони знаходяться у шлюбі, який зареєстрований у Вінницькому міському відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінніцькій області, актовий запис № 957, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 4). Подружжя має двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] , батьком яких, згідно свідоцтв про народження є відповідач [PERSON] (а.с. 5,6). Діти знаходиться на утриманні матері, батько матеріальну допомогу на утримання дітей в добровільному порядку не надає. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. Відповідно до частини восьмої та дев`ятої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до положень ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст. 7 Сімейного кодексу України вирішення будь-яких питань щодо дітей має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Стаття 160 ч.1 СК України, передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Під час вирішення спору, щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан і здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням віку дітейй та те, що вони тривалий час мешкають разом з матерью [PERSON] та мають особисту прихільність до неї, то суд вважає необхідним визначити місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] разом з матерью. Тлумачення статей 198, 200 СК України свідчить, що при встановленні, повнолітні непрацездатні дочка чи син потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 ч.1 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] до досягнення ними повноліття у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь позивачки. Подружні стосунки між сторонами припинені, в зв`язку з втратою почуття любові та поваги, відсутністю взаєморозуміння, через різні погляди на життя, сторони проживають окремо з березня 2020 року. Стаття 24 Сімейного кодексу України передбачає, що шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із ч.2 ст. 104 СК України підставою для припинення шлюбу є його розірвання. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу, може бути пред"явлений одним із подружжя. Суд, приходить до переконання, що подальше спільне подружнє життя та збереження сім`ї неможливе, шлюб необхідно розірвати. Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача 840-80 грн. судового збору на користь держави за відстрочку позивачу у сплаті судового збору про розірвання шлюбу та 840-80 грн. Судового збору на користь держави, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, а всього 1681 грн. 60 коп.

Outcome: approved