Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

у жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулася у суд з позовом про визнання права власності. В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що 24 січня 2011 року між нею та [PERSON] укладено договір дарування частини нежилих приміщень, відповідно до умов якого останній передає 52/100 частини нежитлових приміщень в будинку [ADDRESS] , загальною площею 33,30 кв.метрів, у її власність. Відповідно до 1.3 Договору дарування відчужується нежитлові приміщення 1-го поверху з № 1 по № 4 (грипи приміщень в будинку [ADDRESS] , загальною площею 33,30 кв.м, що складає 52/100 частини. 14 вересня 2020 року позивач отримала лист від ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», в якому відповідач, як співвласник багатоквартирного будинку, з метою підготовки до проведення загальних зборів співвласників та інвентаризації приміщень загального користування, пропонувало звільнити частину 48/100 від вказаного нежитлового приміщення, оскільки останнє належить співвласникам на праві спільної сумісної власності. Позивач вважає, що обставини, на які посилається Товариство, не відповідають дійсності, а правові підстави, які зазначені, не мають жодного відношення до права власності на нежитлове приміщення, що набуте позивачем на підставі Договору дарування. За таких підстав, позивач просить визнати за нею право власності (без визначення часток) на нежитлові приміщення 1-го поверху ( в літ. А) з № 1 по № 4 (групи приміщень [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2020 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі. (а.с. 18) 03 грудня 2020 рок до суду надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс». Відповідач визнає позовні вимоги та не заперечує проти їх задоволення. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач в судове засідання не забезпечив явку свого представника, надіслав до суду заяву про судовий розгляд без участі ттовариства, а також зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 24 січня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування частини нежитлових приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івченко А.В., відповідно до умов якого дарувальник передає 52/100 частини нежилих приміщень в будинку [ADDRESS] , загальною площею 33,30 кв.м, у власність обдарованого безоплатно. Відповідно до п. 1.3 Договору відчужується нежитлові приміщення 1-го поверху (в літ. А) з № 1 (один) по № 4 (чотири) (грипи приміщень в будинку [ADDRESS] , загальною площею 33,3 кв.м, що складає 52/100 частини (від нежилих приміщень в будинку площею 63,90 кв.м). Відповідно до ч. 3 ст. 334 Цивільного кодексу України (в редакції, що діяла на момент укладання цього договору) право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Частиною 4 цієї статті визначено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. На момент укладання Договору діяв Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 671 від 26 травня 2004 року, відповідно до п. 5 якого договір дарування не входив до переліку правочинів, що підлягає державній реєстрації. Враховуючи зміст ч. 3 ст. 334, ч. 1 ст. 774 Цивільного кодексу України (в редакції що діяла на момент укладання договору), яка визнає право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття вищевикладене та відповідно до п. 3.5 Договору, в якому зазначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдарований свідчить, що дарунок приймає. Прийняттям дарунок вважається одержання оригінального примірника договору після його нотаріально посвідчення, таким чином позивач [PERSON] з 24 січня 2011 року набула права власності на нежитлове приміщення. Встановлено, що 14 вересня 2020 року [PERSON] отримала лист від ТОВ «Компанія з управління активами та адміністрування пенсійних фондів «Ніко Фінанс», як співвласника багатоквартирного будинку, з метою підготовки до проведення загальних зборів співвласників та інвентаризації приміщень загального користування, відповідно до якого товариство пропонувало звільнити частину 48/100 від вказаного нежитлового приміщення, оскільки останнє належить співвласникам на праві спільної сумісної власності, та обґрунтовуючи тим що, такого об`єкта права спільної часткової власності, як нежиле приміщення 63,90 кв.м. у будинку не існує, як і не існує іншого співвласника на частину 48/100 з огляду на дані інформаційної довідки та технічного паспорту, вважає, що інша частина 48/100 від приміщення 33,90 кв.м. належить до приміщень загального користування». В якості правової підстави такого твердження Товариство посилається на ст. 382 Цивільного кодексу України. Позивач. звернувшись суд. вважає, що обставини, на які посилається Товариство, не відповідають дійсності, а правові підстави зазначення останнім, не мають жодного відношення до права власності на нежитлове приміщення, що набуте позивачем на підставі договору дарування. В матеріалах справи містится довідка НЖ-2020 № 1497 від 30 вересня 2020 року, видана КП КМР «КМ БТІ», з якої вбачається, що згідно даних реєстраційних книг Бюро первинна реєстрація права власності на нежилі приміщення № 1-4(групи приміщень 11), загальною площею 30,60 кв.м, (в літ. А) була проведена за юридичною особою на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15.09.1998 року Головним управлінням житлового господарства та майна міста. Далі право власності на вказане нежиле приміщення, загальною площею 33,3 кв.метрів, що складає 3/100 ч. від усього домоволодіння, перейшло до юридичної особи на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою № 6 від 03.11.1998 року. Далі право власності на нежиле приміщення 1-го поверху 9в літ. А) з № 1 по № 4 (гр. пр. 12),загальною площею 33,3 кв.метрів, що складає 52/100 ч. від нежилих приміщень в будинку, площею 63,9 кв.метрів, перейшло до фізичної особи на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріальногоокругу Мироник О.В. 25.05.2007 р. Далі право власності на вказані приміщення перейшло та зареєстровано за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ёкиївського міського нотаріального округу Івченко І.В. 24.01.2011 р. за реєстровим № 110, зареєстрованого в бюро 04.03.2011 р. за реєстровим № 2822. (а.с. 8) Згідно довідки НЖ-2020 № 1497 від 30.09.2020 р., виданої Комунальним підприємством Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації", первинна реєстрація права власності на нежилі приміщення № 1, 2, 3, 4 (гр. пр. 1), загальною площею 30,60 кв.метрів (в літ. А), по [ADDRESS] була проведена за юридичною особою на підставі свідоцтва про право власності, виданого 01.08.2005 р. Головним управлінням комунальної власності м. Києва. Далі право власності перейшло та зареєстровано за фізичною особою на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ёкиївського міського нотаріального округу Назарчук Н.В. 08.06.2006 р. (а.с. 9) Отже, виходячи зі змісту вказаних довідок КП КМР «КМ БТІ» відсутній об`єкт, а саме нежиле приміщення (нежилі приміщення), площею 63,9 кв.м, у вказаному будинку, що належить декільком особам на праві спільної часткової власності. Частиною ч. 2 ст. 355 Цивільного кодексу України визначено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Натомість у Договорі дарування (п. 1.1 та п.п. 1.3) зазначено, що здійснювалося відчуження нежитлових приміщень 1-го поверху (в літ. А) з № 1 по № 4 (групи приміщень в будинку [ADDRESS] , загальною площею 33,30 кв.м, що складає 52/100 частини (від нежилих приміщень в будинку, площею 63,9 кв.м). А тому, в Договорі дарування зазначено лише частку приміщень, що відчужуються від загальної площі нежитлових приміщень в даному будинку, а не частку у праві власності на нежиле приміщення (нежилі приміщення), площею 63,9 кв.м у вказаному будинку. З моменту набуття Фондом приватизації комунального майна Старокиївського району м. Києва права власності на оспорюванне нежитлове приміщення, яке було зареєстроване за останнім без визначення часток, правочини, що вчинялись щодо цього приміщення не містили передбачених законом підстав для виникнення права спільної часткової власності. Таким чином, на підставі Договору дарування [PERSON] набула право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху (в літ. А) з № 1 по № 4 (грипи приміщень в будинку [ADDRESS] , загальною площею 33,30 кв.м, а не частку (52/100) у праві власності на нежилі приміщення у будинку площею 63,9 кв. м. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи те, що позивач, не може здійснювати таке право власності, як розпоряджатися майном, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності (без визначення часток) на нежитлові приміщення 1-го поверху ( в літ. А) з № 1 по № 4 (групи приміщень [ADDRESS] . З таких обставин, вимоги позивача ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений судовий збір.

Outcome: approved