Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення суми боргу за договором позики, мотивуючи свої вимоги тим, що у лютому 2013 року до неї звернулась знайома її покійної матері [PERSON], яка просила позичити їй 2 000 доларів США. Так як [PERSON] була знайомою її матері у неї сумнівів відносно того дати чи ні грошові кошти у борг не виникло. 14.02.2013 року вона позичила [PERSON] грошову суму у розмірі 2 000 доларів США. У підтвердження [PERSON] надала їй власноручно складену розписку від 14.02.2013 року про те, що вона бере в борг у [PERSON] грошову суму у розмірі 2 000 доларів США, які зобов'язується повернути у серпні 2013 року. У випадку прострочення повернення суми боргу зобов'язалась виплатити неустойку у розмірі 1% від отриманої суми за кожен день прострочення. Але, по закінченню серпня 2013 року [PERSON] не повернула їй грошові кошти, на контакт з нею перестала виходить та по теперішній час вона вичерпала усі наявні можливості вирішити питання в досудовому порядку. На зазначених підставах просила стягнути з [PERSON] суму боргу у розмірі 2000 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ на 02.12.2013 року 7,993 грн. за 1 дол. США 15 986 грн. Також просила стягнути з відповідача три процента річних від простроченої суми за період з 01.09.2013 року по 28.11.2013 року, 89 днів у розмірі 116,00 грн., а також понесені судові витрати. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але з'явився його представник [PERSON], діючій на підставі довіреності. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені у позовній заяві підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі та просив стягнути суму боргу за договором позики, три проценти річних за неналежне виконання зобов'язання за договором та понесені судові витрати,а саме судовий збір та витрати пов'язані з викликом відповідача через засоби масової інформації. На питання суду зазначив, що проценти які встановлені у розписці не стягують з відповідача, лише три відсотка річних встановлених законодавством. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином через засоби масової інформації, до суду не прибула, причини своєї неявки не повідомила. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, та дослідивши надані сторонами докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.. 60 ЦПК України, якою встановлено, що "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.". Відповідно до ст. ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статі 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що [PERSON] позичила у [PERSON] 2000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою, суму боргу вона зобов'язалась повернути 31.08.2013 року (а.с. 24). Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як зазначено в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року за № 6-63цс13 статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Відповідно до частини 2 статті 1049 Цивільного кодексу України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Із тексту розписки вбачається, що [PERSON] зобов'язалась повернути взяті в борг грошові кошти 31.08.2013 року (а.с. 24). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Виходячи з положень зазначеної норми закону, наслідками прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отримання компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, отже положення ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором не в іноземній валюті, а виключно у гривні. Як було встановлено у судовому засіданні, позивач не стягує з відповідача проценти передбачені за договором, лише встановлені законом три процента річних за неналежне виконання умов договору. Таким чином очевидні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми заборгованості за договорами позики у розмірі 17 291,60 грн. (сімнадцять тисяч двісті дев'яносто одна гривня 60 копійок), що еквівалентно згідно курсу НБУ станом на 18.02.2014 року 864,5800 гривень за 100 доларів США, а також 3% річних ( за період з 01.09.2013 року по день винесення рішення суду - 171 день) - 243,04 грн., що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ 28,11 доларів США. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Позивачем сплачено судові витрати у вигляді судового збору в сумі 229,40 грн. та витрати пов'язані з викликом відповідача через засоби масової інформації у сумі 630,00 грн., що підтверджуються квитанціями, отже, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 207, 526, 625, 1046,1047,1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved