Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Позивач у зміненій позовній заяві та його представник в судовому засіданні просять стягнути в користь позивача з відповідача 1883,21 гривні шкоди заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки та судові витрати по справі, що складаються із сплаченого при поданні позову до суду судового збору в розмірі 640,00 гривень. В обґрунтування своїх позовних вимог сторона позивача покликається на те, що позивач [PERSON] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії ЯА №492122, що виданий 19.09.2005 року, являється власником земельної ділянки загальною площею 1,277 га., кадастровий номер 6122085400:01:001:0166, яка розташована на території Кошилівської сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачем, як стверджує його представник, з'ясовано та підтверджено довідками сільської ради, що упродовж 2016-2017 років його земельна ділянка оброблялась відповідачем - Приватним аграрно-промисловим підприємством Колос без укладення договору оренди. З метою відновлення порушених прав позивач звертався письмово до представника відповідача, однак йому було офіційно відмовлено з огляду на те, що факту самовільного зайняття земельної ділянки не було встановлено компетентним органом та відсутній розрахунок розміру завданої шкоди. Після цього позивач звернувся в Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області і ініціював перевірку дотримання вимог земельного законодавства відповідачем, якою встановлено факт самовільного зайняття останнім земельної ділянки позивача, видано припис про усунення виявленого порушення та здійснено розрахунок заподіяної позивачу шкоди на суму 1883,21 гривні. А, тому, позивач, як власник земельної ділянки, яку самовільно зайнято відповідачем, вважає свої права порушеними та з метою їх відновлення вимушений звернутись до суду з даним позовом, який його представник просить задоволити в повному обсязі змінених позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні зміненого позову не визнала, подала письмовий відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог повністю, в основному покликаючись на те, що його доводи є безпідставними та необґрунтованими, так як посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області при проведенні перевірки порушений порядок її проведення, встановлений законом, тому її висновок є неналежним та недопустимим доказом. Довідки сільської ради також, на думку представника відповідача, не можуть служити доказом самовільного зайняття належної позивачу земельної ділянки саме відповідачем. Межі земельної ділянки, належної позивачу, в натурі (на місцевості) не встановлювались, що вказує на відсутність обов'язку у будь-яких осіб, в тому числі і відповідача, на дотримання таких меж та ставить під сумнів, знову ж таки, висновок акту обстеження земельної ділянки. Представник третьої особи - Кошилівської сільської ради Заліщицького району в дане судове засідання не з'явився, однак в попередньому судовому засіданні заперечень проти позову не мав, просив його задоволити, про що також подав письмову заяву. Заслухавши пояснення представників сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний змінений позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного: згідно ст.ст.15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.3 ч.1 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку, серії ЯА№492122, що виданий 19.09.2005 року, позивач [PERSON] являється власником земельної ділянки загальною площею 1,28 га., кадастровий номер 6122085400:01:001:0166, яка розташована на території Кошилівської сільської ради, Заліщицького району, Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до ст.321 ч.1 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.407 ч.1 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Відповідно до ст.93 ч.1 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. В судовому засіданні встановлено, що між сторонами договору оренди спірної земельної ділянки у 2016-2017 роках не укладалось, про що ствердив представник позивача та не заперечив представник відповідача. Згідно ст.1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно інформації відображеної в довідці №631 виданій 07.08.2017 року Кошилівською сільською радою Заліщицького району Тернопільської області земельна ділянка (пай) позивача [PERSON] у 2016-2017 роках оброблялась відповідачем - ПАПП Колос. Відповіддю відповідача - ПАПП Колос №85 від 04.04.2017 року позивачу [PERSON] відмовлено в усуненні порушень його прав на землю, з мотивів того, що його вимога не містила жодних даних про розмір завданої шкоди. Актом обстеження земельної ділянки №419/ДК/243/АО/10/01/-17 від 29.09.2017 року, який складено державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області [PERSON] встановлено, що ПАПП Колос самовільно зайняло земельну ділянку [PERSON] площею 1,28 га. із земель приватної власності на території Кошилівської сільської ради, чим порушено вимоги ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України. Вищевказане також стверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об'єктом земельної ділянки с.Кошилівці Заліщицького району№419/ДК/528/АП/09/01/-17 від 29.09.2017 року та приписом №419/ДК/343/Пр/03/01/-17 від 29.09.2017 року, яким ПАПП Колос зобов'язано усунути порушення вимог земельного законодавства. Відповідно до розрахунку розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ПАПП Колос, виконаного державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області [PERSON], розмір заподіяної шкоди становить 1883,21 гривні. Доводи представника відповідача про те, що посадовими особами Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області при проведенні перевірки був порушений порядок проведення такої перевірки, встановлений законом, тому її висновок є неналежним та недопустимим доказом суд до уваги не приймає та вважає їх такими що спрямовані на уникнення відповідальності за самовільне використання земельної ділянки належної позивачу [PERSON], що підтверджується рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду №819/5/18 від 04.04.2018 року, яким відмовлено в задоволенні позову ПАПП Колос про визнання дій державного інспектора у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законордавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області [PERSON] протиправними та скасування припису. Відповідно до ст.82 ч.4 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Також суд критично відноситься до доводів представника відповідача про те, що так як межі земельної ділянки, належної позивачу, в натурі (на місцевості) не встановлювались, це вказує на відсутність обов'язку у будь-яких осіб, в тому числі і відповідача, на дотримання таких меж. Суд вважає, що відсутність межових знаків на земельній ділянці позивача не дає підстав будь кому іншому здійснювати обробіток такої земельної ділянки. Положеннями ст.ст.125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. З позицією позивача та його представника, про те, що дії по складанню розрахунку розміру шкоди є правомірними суд погоджується та вважає такий розрахунок належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, оскільки підставою для здійснення розрахунку розміру шкоди, заподіяної юридичним чи фізичним особам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок є акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства, протокол про адміністративне правопорушення, припис з вимогою усунення порушення земельного законодавства, акт обстеження земельної ділянки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], який працює державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області пояснив суду, що з метою проведення перевірки земельної ділянки за зверненням [PERSON] ним було здійснено безпосередній виїзд на земельну ділянку, що знаходиться на території Кошилівської сільської ради Заліщицького району. В ході обстеження спірної земельної ділянки, яку він виділив із загального масиву земельних ділянок навіть за відсутності межових знаків, використовуючи відомості Публічної кадастрової карти та свої спеціальні знання та навики, ним було встановлено факт її самовільного зайняття. Встановив він це виходячи з того, що на цій земельній ділянці, а також на земельних ділянках, що з нею межують було зібрано суцільний масив ріпака, що свідчило про те, що земельні ділянки оброблялись суцільним масивом без будь-якого відокремлення. Пояснення даного свідка суд приймає до уваги, з огляду на те, що він, як посадова особа, має відповідну освіту, навики та здійснив безпосереднє обстеження спірної земельної ділянки і має право давати компетентні висновки щодо даного факту. Представник відовідача ні в судовому засіданні, ні в відзиві на позовну заяву не надав суду жодних доказів, які б підтверджували право користування відповідача земельною ділянкою позивача [PERSON] та могли б свідчити про відсутність факту самовільного зайняття земельної ділянки останнього. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно положень ст.211 ч.1 п. "б" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. А, тому, з огляду на вищевказане, суд приходить до переконання, що даний змінений позов [PERSON] слід задоволити, стягнути з відповідача ПАПП Колос в користь позивача шкоду заподіяну самовільним зайняттям земельної ділянки в розмірі 1883,21 гривні. Вирішуючи, відповідно до ст.141 ЦПК України питання розподілу судових витрат по даній справі між сторонами, суд враховуючи те, що позивачем сплачено при поданні позову до суду 640,00 гривень судового збору, що підтверджено квитанцією №4 від 10.11.2017 року, вважає доцільним стягнення із відповідача в користь позивача 640,00 гривень судових витрат. Виходячи із викладеного вище, всього слід стягнути з відповідача в користь позивача 2523,21 гривні шкоди заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки та судових витрат по справі.

Outcome: approved