Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

У жовтні\~2020\~року позивач,\~як правонаступник\~ЗАТ КБ\~"ПриватБанк",\~звернувся\~до\~суду з позовом до [PERSON] , обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором б/н від 28.03.2007, внаслідок чого на 15.07.2020 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 13141,69\~грн. Заборгованість складається із 12348,34 грн заборгованості за тілом кредиту, 793,35 грн пені. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем при зверненні до суду судового збору 2102,00 грн. Ухвалою суду від 11.11.2020 визначено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, запропоновано відповідачеві, зокрема, в 15-денний строк подати відзив на позов. У справі є клопотання позивача про ухвалення заочного рішення і розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач повідомлений про розгляд справи за зареєстрованим місцем проживання; судове повідомлення з ухвалою суду, позовною заявою з додатками повернено до суду у зв`язку з не проживанням відповідача за вказаною адресою; відповідач не подав відзив або будь-яких інших документів у справі; у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив (а.с. 63, 69-71). Ураховуючи зазначені обставини суд відповідно до ч. 1 ст. 223, ст. 279 ЦПК України, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснити заочний розгляд справи і за відсутності представника позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України). Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч.\~1\~ст. 83 ЦПК України). Тобто процесуальний обов`язок доведення позовних вимог, у т.ч. надання відповідних письмових доказів, покладено саме на позивача. Суд встановив, що між позивачем, як банком, і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання відповідачем 28.03.2007 заяви укладено договір б/н, згідно якого відповідач отримав у банку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту № [NUMBER] у сумі 2500,00 грн, базова процентна ставка 2,9 % на місяць із розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти. Заява не містить вказівки на будь-які комісії, штрафи, пеню, проценти за ст. 625 ЦК України тощо (а.с. 38). Термін дії отриманої відповідачем 28.03.2007 у банку карти № [NUMBER] визначено 03/13, тобто 31\~березня 2013 року (а.с. 37). Довідка банку без номера, без дати, без зазначення особи, яка підписала довідку, вказує на встановлення 28.03.2007 кредитного ліміту для відповідача у сумі 21600,00 грн (а.с. 36). Однак суд відхиляє вказану довідку як доказ через відсутність належних реквізитів як до документа, а також через її суперечність підписаній сторонами заяві про встановлення кредитного ліміту у сумі 2500,00\~грн (а.с. 38). Отже між позивачем і відповідачем укладено кредитний договір (далі Договір). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.\~2\~ст.\~10561 ЦК\~). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст.\~526\~ЦК). Згадані обставини дозволяють зробити висновок, що сторонами погоджено розмір кредиту 2500 грн, проценти за його користування 2,9 % на місяць і строк повернення кредиту і процентів 31 березня 2013 року. Умов щодо сплати комісії, пені, штрафів, процентів у іншому розмірі, аніж 2,9 % на місяць за користування кредитом, заява відповідача від 28.03.2007 не містить (а.с.\~38). Так само заява не містить вказівки на можливе автоматичне погашення заборгованості, фіксований регулярний платіж тощо. Суд наголошує, що термін дії карти відповідача визначає термін дії кредитного ліміту і визначений банком березнем 2013 року. Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 28.03.2018, справа №\~444/9519/12, провадження № 14-10цс18, зробила, такі висновки про правильне застосування норм права: За змістом статті\~526, частини першої статті\~530, статті\~610\~та частини першої статті\~612 ЦК України\~для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті\~1048 та частини першої статті 1054 ЦК\~України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору (правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19\~березня 2014 року, справа № 614цс14. Верховний Суд України у постанові від 22 жовтня 2014 року, справа № 6-127цс14, зазначив, що автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов`язання, отже, продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає. Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов`язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки. Щодо цього суд зазначає, що позивач має право на стягнення кредиту і процентів за ним у розмірі, визначеному Договором, але не пізніше березня 2013 року та у розмірі, що не перевищує визначені у заяві 2,9 % на місяць. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 31.03.2013 відповідач мав поточну заборгованість за кредитом (тілом кредиту) 4990,40 грн грн і загальний залишок заборгованості за відсотками 234,80 грн (а.с. 14). Відтак суд стягує вказані суми кредиту і відсотків за його користування у межах строку кредитування до 31.03.2013. На стягнення більших сум тіла кредиту і відсотків за ним позивач права не має. Додані позивачем до позовної заяви копія Умов і правил надання банківських послуг (а.с.\~39-44), Змін до договірної бази по платіжних картах (а.с. 45-48) не\~містять підпису відповідача. З цього приводу суд,

Outcome: approved