Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі по тексту - позивач, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна») звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про відшкодування шкоди в порядку регресу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 травня 2017 року між позивачем та [PERSON] . (далі по тексту - страхувальник), було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.117618 (далі по тексту - Договір), яким було застраховано автомобіль «FORD Mondeo», д.н.з. [NUMBER] . 25 вересня 2017 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем «OPEL Astra», д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем ««FORD Mondeo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. Відповідно до розрахунку - фактури №№АС - 00005049 від 09 жовтня 2017 року та акту надання послуг №290 від 07.11.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 33 161,28 грн. Згідно умов договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» прийняло рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування у розмірі 33 161,28 грн. При цьому, позивач відповідно до п. 10.5.5 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, зарахував частину страхового відшкодування у розмірі 12 759 грн. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. Іншу частину суми страхового відшкодування, позивач виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 20 402,28 грн. На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «OPEL Astra», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Страхова Група «ТАС» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АК № 5965386. Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування та страховиком була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 19 806 грн. Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 13 355,28 грн. (33 161,28 грн. - 19 806 грн.) На підставі наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача кошти в розмірі 13 355,28 грн. Ухвалою суду від 30 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін для розгляду справи по суті в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, однак представник надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України). Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслали. Про причину неявки суд не повідомили, відзив та інші заяви з процесуальних питань від відповідача до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення позивача, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 травня 2017 року між позивачем та [PERSON] . (далі по тексту - страхувальник), було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № АМ.117618 (далі по тексту - Договір), яким було застраховано автомобіль «FORD Mondeo», д.н.з. [NUMBER] . 25 вересня 2017 року водій [PERSON] , керуючи автомобілем «OPEL Astra», д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення з автомобілем ««FORD Mondeo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , в результаті чого було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль. Постановою Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП Постановою Печерського районного суду м. Києва від 27 грудня 2017 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до розрахунку - фактури №№АС - 00005049 від 09 жовтня 2017 року та акту надання послуг №290 від 07.11.2017 року, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 33 161,28 грн. Згідно умов договору страхування ПрАТ «ПЗУ Україна» прийняло рішення про визнання ДТП страховим випадком та нарахувало до виплати суму страхового відшкодування у розмірі 33 161,28 грн. При цьому, позивач відповідно до п. 10.5.5 договору добровільного страхування наземного транспортного засобу, зарахував частину страхового відшкодування у розмірі 12 759 грн. в рахунок погашення недоотриманої страхової премії шляхом проведення акту взаємозаліку. Іншу частину суми страхового відшкодування, позивач виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору, здійснив виплату страхового відшкодування на користь потерпілого у розмірі 20 402,28 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №6924 від 13 жовтня 2017 року та № 9498 від 13 грудня 2017 року. На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «OPEL Astra», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована в ПрАТ «Страхова Група «ТАС» за договором обов`язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АК № 5965386. Позивач звернувся до ПрАТ «Страхова Група «ТАС» із заявою про виплату страхового відшкодування та страховиком була виплачена сума страхового відшкодування у розмірі 19 806 грн. Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 13 355,28 грн. (33 161,28 грн. - 19 806 грн.) Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення йому різниці суми страхового відшкодування в розмірі 13 355,28 грн., однак дана вимога залишилась без задоволення. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 2 102 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved