overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У вересні 2014 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований 17 липня 2010 року Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 278. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем знаходяться у зареєстрованому шлюбі та від шлюбу дітей не мають. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з 2011 року, вони не ведуть сумісного господарства, мешкають окремо. Причиною розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, поваги один до одного, в них різні погляди на ведення сумісного господарства, розподілу сімейного бюджету, що призвело до втрати почуття кохання. Відповідач ухиляється від звернення до органів РАЦС із спільною заявою відповідно до вимог ч.1 ст.106 СК України, тому вона вимушена звернутися до суду. Посилаючись на те, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб, відновити дошлюбне прізвище "[PERSON]". Позивачка в судове засідання не з'явилася позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з'явився, звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу згоден. Суд, розглянувши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено та доведено, що сторони з 17 липня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 278. Від шлюбу дітей не мають, проте через органи РАЦС шлюб не розірвали через відсутність згоди відповідача. Подружні стосунки між сторонами припинені в 2011 році через відсутність взаєморозуміння, сторони не ведуть сумісного господарства, тривалий час проживають окремо, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, що має істотне значення згідно зі ст.ст.110-112, 114 Сімейного Кодексу України. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу суперечить інтересам один одного, а тому підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою висловлена думка щодо відновлення дошлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

У вересні 2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 23.03.2011 року укладено кредитний договір між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем [PERSON], за яким останній отримав кредит у розмірі 15000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач не виконав умов кредитного договору належним чином, тому має заборгованість - 22204,28 грн. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 22204,28 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON], в судове засідання не з»явився , будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2011 року укладено кредитний договір з ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с.10-12). Станом на 31.08.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 22 204,28 грн.: заборгованість за кредитом - 14654, 74 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 5539,02 грн., заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 476, 98, штраф (фіксована частина - 500 грн., штраф ( процентна складова) - 1033, 54 грн. Отже, заборгованість становить 22 204, 28 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України "боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання". Відповідно до ст. 1054 ч.2, ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки відповідач неналежним чином виконував зобов'язання , внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з нього на користь позивача заборгованість в сумі 22 204, 28 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк “Приватбанк“ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 20 521, 25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складає між ним і Банком Кредитний Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Однак в порушення умов договору [PERSON] не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Відповідач станом на 10.07.2014 року має заборгованість – 27 966 грн. 98 коп., яка складається з наступного: - 16 628, 50 грн. – заборгованість за кредитом; - 2 207, 77 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом; - 9 130, 71 грн. – залишок за несплаченим штрафом. Представник позивача у судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи в заочному порядку без участі представника позивача, просить суд стягнути з відповідача 27 966 грн. 98 коп. та судовий збір у сумі 279 грн. 67 коп. Відповідач у судове засідання не з"явився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 20.02.2013 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 20 521, 25 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.7). Відповідно до Генеральної угоди від 20.02.2013 року відповідач [PERSON] заборгованість перед банком не сплатила. Згідно із розрахунком заборгованості відповідач станом на 10.07.2014 року має заборгованість перед банком у розмірі - 27 966 грн. 98 коп. (а.с.5). Порядок погашення кредиту встановлений договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов’язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов’язується повернути кредит та сплатити проценти. Наслідки порушення договору позичальником, передбачені ст. 1050 ЦК України, яка відсилає до ст. ст. 549 - 552, 625, 1048 ЦК України, та відповідає вимогам позивача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-01 00:00:00

У вересні 2014 р. позивачка звернулася до суду із позовом, яким просив визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO] року. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що дану квартиру [PERSON] отримала у спадок після смерті чоловіка, однак за життя не звернулася для державної реєстрації права власності, в зв'язку з чим позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою від 06 листопада 2014 р. в якості співвідповідача залучено Миколаївську міську раду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідачка [PERSON] проти позову не заперечувала. Представник Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність. Суд, заслухавши пояснення осіб, що брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 18 липня 1996 року, спадкове майно після смерті [PERSON] належить його дружині [PERSON] та доньці - [PERSON] в рівних долях. До спадкового майна відноситься: квартира [ADDRESS], автомобіль "М-2140" та грошові вклади (а.с. 8). Угодою про розділ спадкового майна [PERSON] Та [PERSON] домовились про те, що зазначена квартира переходить у власність [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] померла [INFO] року (а.с. 5). Як вбачається із копії спадкової справи № 18/2013, за заявою про прийняття спадщини звернулася донька [PERSON], яка постійно проживала разом з матір'ю на момент її смерті (а.с. 50,63). Відповідачка [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, згідно її заяви. (а.с. 60). Приватним нотаріусом [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно не було зареєстровано у відповідності до вимог діючого законодавства, тобто не проведене державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (а.с. 72). Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входить усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [PERSON] належала на праві власності квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності та угоди про розділ спадкового майна. Відсутність державної реєстрації не припиняє дане право власності. Таким чином, оскільки право власності спадкодавця [PERSON] на момент її смерті не припинено, [PERSON], який є спадкоємцем першої черги, постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, проти спадщини не відмовилася, у відповідності до частини 3 статті 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Наведене дає підстави для задоволення позову і визнання за [PERSON] права власності на квартиру в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, шлюбні відносини припинені з квітня 1995 року, спільне господарство не ведеться. Посилаючись на неможливість подальшого спільного проживання, позивач просить розірвати шлюб. У судове засідання позивач не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду справи 11.02.2016 був повідомлений у порядку ч. 9 ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), через оголошення у пресі, а саме: газеті "Рідне Прибужжя" № 4 від 28.01.2016. Суд ухвалив розглядати справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів у заочному порядку. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов такого. 05 травня 1990 року сторони уклали шлюб. Під час шлюбу у подружжя народилася дочка [PERSON], [INFO]. Через розбіжності у поглядах на характер сімейних стосунків і життя в цілому сторони шлюбні стосунки фактично припинили у квітні 1995 року, після чого проживають окремо. Спільне господарство ними не ведеться. Примирення та поновлення сімейних стосунків між сторонами не можливе, а подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам. Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України (далі - СК України ) позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене шлюб підлягає розірванню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що 03 грудня 2013 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Червоноармійського районного управління юстиції у Житомирській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №44. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач вихованням сина не займається, матеріально дитину не забезпечує, хоча за станом здоров"я є працездатним та має матеріальну можливість сплачувати аліменти, тому просить стягнути з нього аліменти на сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини . Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила стягнути з [PERSON] аліменти на сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини . Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено і це вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 03.12.2013 року, батьками [PERSON], є сторони по справі (а.с.3). Про те, що дитина сторін [PERSON], [INFO], дійсно проживає з матір"ю [PERSON] та перебуває на її утриманні свідчить довідка №2548 від 07.09.2015 року, видана виконкомом Червоноармійської селищної ради Червоноармійського району Житомирської області (а.с.7). Враховуючи зазначене, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на дитину сторін: сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частки його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.09.2015 року і до повноліття дитини. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в розмірі - 487 грн. 20 коп. на користь Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що з 18 серпня 2007 року по травень 2015 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Від спільного сумісного проживання мають доньку [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач вихованням доньки не займається, матеріально дитину не забезпечує, хоча за станом здоров"я є здоровим та працездатним і має матеріальну можливість сплачувати аліменти, тому просить стягнути з нього аліменти на доньку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частини з його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини . Позивач в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила постановити рішення про його задоволення. Відповідач в судовому засіданні уточнені позов визнав у повному обсязі та не заперечував щодо його задоволення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено і це вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 05.05.2008 року, батьками [PERSON], є сторони по справі (а.с.5). Про те, що дитина сторін [PERSON], [INFO], дійсно проживає з матір"ю [PERSON] та перебуває на її утриманні свідчить довідка №429 від 14.08.2015 року, видана виконкомом Соколівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області (а.с.7). Враховуючи те , що відповідач є працездатним, має стабільний заробіток , інших утриманців не має , визнав позов у розмірі, заявленому позивачкою, суд вважає стягнути з нього на користь позивачки аліменти на дитину сторін: доньку [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки його щомісячного доходу (заробітку), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.09.2015 року і до повноліття дитини. При зверненні до суду позивача звільнено від сплати судового збору, тому відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в розмірі - 487 грн. 20 коп. на користь Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

У вересні 2015 року Банк звернувся до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що 23 липня 2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та [PERSON] було укладено договір № 500953304, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався надати відповідачеві кредит у сумі 37 331 грн 28 коп. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався у порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком 1 до нього - графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання\~ за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 37 331 грн 28 коп., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. У порушення умов договору\~ відповідач свої зобов'язання не виконав, в результаті чого станом на 24 червня 2015 року має прострочену заборгованість за кредитом - 35 657 грн 42 коп., за відсотками - 3 261 грн 14 коп та по комісії - 4 938 грн 92 коп. У зв'язку з систематичним порушенням боржником своїх обов'язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору їй було нараховано неустойку, яка на 24 червня 2015 року становить штраф - 1 200 грн. Відповідно до умов договору у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених договором, в тому числі у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць, позивач має право вимагати дострокового виконання зобов'язання з повернення кредиту за договором. На виконання умов договору відповідачу була\~ направлена вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана. Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості по кредиту, заборгованості за відсотками та неустойкою. У зв'язку із цим, позивач,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-11 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ У вересні 2015 року до суду звернулась [PERSON] із вищевказаним позовом. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що повнолітній син, батьками якого є сторони в даній справі продовжує навчання, існуючих коштів (заробітної плати позивача) недостатньо для покриття витрат на навчання, а відповідач (батько) будь-якої участі в його утриманні не приймає. \~\~\~\~\~\~\~\~ Позивач просила розглядати справу у її відсутності та не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений через оголошення в газеті «Урядовий курєр» за № 177 від 25.09.2015 року, тобто, вважається повідомленим належним чином. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шосткинського міського суду Сумської області від 13.03.2003 розірвано (а.с. 4). З копії свідоцтва про народження (а.с.3) вбачається, що батьками [PERSON] є [PERSON] (позивач) та [PERSON]. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ З довідки Національного фармацевтичного університету від 28.09.2015 вбачається, що [PERSON] навчається в даному навчальному закладі на контрактній основі, навчання закінчує у червні 2019 році. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідач в даній справі не скористався своїми правами щодо подання заперечень на позовну заяву, доказів не подав, в судове засідання не зявився без поважних причин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позивач довів обґрунтованість своїх вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в сумі 487 грн. 20 коп., від сплати яких позивача було звільнено згідно п. 3 ч. 4 ст. 5 \~Закону України "Про судовий збір". \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~

Outcome: approved