Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що її рідній тітці - [PERSON] на праві особистій приватної власності належала однокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 32,5 кв. м., житловою площею 16,3 кв. м., що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 07. 05. 1993 року. З весни 1997 року тітка стала сильно хворіти, і запросила її, як свою племінницю переїхати до неї жити, так як нікого більш близького з родичів в неї не було. Тітка збиралася зробити заповіт, яким лишити мені у спадок свою квартиру. Чоловіка, дітей та батьків, які б могли бути спадкоємцями за законом в тітки не було. Самим близьким родичем в неї був брат [PERSON] - її батько, який помер раніше за свою сестру - [INFO] року. Вона зі своїм сином [PERSON], який на той час був неповнолітній, переїхала жити до тітки, перевезла свої речі. Так вони з нею і мешкали разом однією сім'єю, вона піклувалася про неї, купувала ліки, харчі, готувала їжу, прибирала квартиру, і таке інше. [INFO] року тітка несподівано померла. За життя тітка так і не встигла оформити заповіт. Вона поховала її за свої кошти, сама організовувала похорон, поминальний обід, потім дев'ять та сорок днів. С тих пір, вона залишилася мешкати у квартирі тітки як її родичка, користуватися квартирою за її цільовим призначенням, забезпечувати її цілісність, утримувати квартиру у належному санітарному та технічному стані, здійснювала текучій ремонт квартири, оплачувати усі комунальні витрати по квартирі. В неї немає ніякої заборгованості по усім цим платежам. Вона відкрито володіє та користується власністю рідної тітки вже на протязі 18 років. Мешкає на теперішній час у квартирі одна, так як син вже повнолітній, з нею не мешкає давно, а щодо її чоловіка, то вже як 20 років вона фактично припинила з ним відносини і стількіж років не бачила його, хоча офіційно шлюб не розірвала, так як їй це не було потрібно. Крім квартири тітки в неї немає ніякого іншого житла, вона не була учасником приватизації жодного нерухомого майна. У 2000 році, з метою спроби зареєструватися в квартирі, вона знялася з реєстраційного обліку з квартири її батьків, але не змогла прописатися у квартирі тітки, і після цього цілих 8 років не значилася зареєстрованою ніде. І тільки у 2008 році, знову зареєструвалася в квартирі батьків, але на це житло жодних майнових прав не має, так як її мати та брат з сестрою приватизували цю житлову площу і отримали на неї свідоцтво про право власності на житло. Після смерті тітки, вона не зверталася з заявою про спадок до нотаріальної контори, так як їй роз'яснили, що спадкоємцем міг би бути її батько, якби на час, коли померла тітка був би живий, але оскільки він помер раніше за неї, то згідно чинного законодавства, вона не зможе оформити спадок на своє ім'я. Крім того, після смерті тітки, як згідно законодавства, діючого на той час, так і згідно законодавства, діючого з 2004 року, ніякими державними органами та службами майно, яке належало тітки не було визнано відумерлим, не передавалося в чужу власність, і ніколи нікого не інтересувало. У зв'язку з вищевикладеним, вона просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на однокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], загальною площею 32,5 кв. м., житловою площею 16,3 кв. м. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтвердили обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, зазначивши, що [PERSON] дійсно є племінницею померлої тітки [PERSON] та проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] з весни 1997 року, а після її смерті продовжила відкрито користуватися квартирою, утримувати її в належному стані та сплачувати за всі необхідні комунальні послуги. При цьому, інших родичів у [PERSON] не було. Вислухавши позивачку, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги в уточненому вигляді такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва № [NUMBER] від 07.05.1993 (а.с. 6), технічного паспорту на квартиру (а.с. 7-8), довідки начальника КП ДОР «Криворізьке БТІ» за вих. № 146893 від 29.04.2016, право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], зареєстровано в реєстровій книзі № 4П-145 за [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 572 (а.с. 10), [PERSON] померла [INFO] року. Як вбачається з відповіді на запит суду Першої криворізької державної нотаріальної контори від 28.05.2016 за № 1642/01-16, після померлої [INFO] року [PERSON] із заявою про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, заповіт від імені померлої не посвідчувався. Згідно до Акту обстеження квартири у житловому приміщенні по факту проживання від 05.02.2016, затвердженого ТОВ «ДивоБуд» (а.с. 17), [PERSON] прописана за адресою: [ADDRESS], проте не проживає за даною адресою з 1992 року. Натомість, відповідно до Акту ТОВ «Сіті-Сервіс-КР» від 15.03.2016 (а.с. 33), [PERSON] не зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проте з 1997 року по теперішній час дійсно там проживає. Крім того, як вбачається з квитанцій по утриманню з заробітної плати (а.с. 18-29), [PERSON] здійснювала оплату комунальних послуг за користування квартирою за адресою: [ADDRESS]. Також, згідно ветеринарної карточки собаки вбачається, що адреса власника собаки - [PERSON] зазначена з 2003 року як [ADDRESS]. Зазначена вище адреса також зазначена як місце проживання [PERSON] у результатах цитоморфологічного дослідження від 23.01.2007 та у заяві позичальника № KRXRR131900791 від 03.09.2011. Крім того, з наданих до суду поштових конвертів вбачається, що [PERSON] отримувала поштову кореспонденцію за адресою: [ADDRESS], у 2004 році, 2012 році та 2013 році. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим кодексом. Згідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачка заволоділа квартирою добросовісно і починаючи з 1997 року відкрито та безперервно продовжує нею володіти вже більше десяти років, тому вважає визнати за [PERSON] за набувальною давністю право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved