Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

У грудні 2015 року до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява. Позивач вказує, що 10.07.1994 померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. Єдиним її спадкоємцем на момент смерті був її син [PERSON], який фактично прийняв спадщину, проживаючи з померлою за однією адресою, однак, не оформив своїх спадкових прав. 06.10.2001 помер батько позивача [PERSON], який склав заповіт, яким заповів [PERSON] нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в с. Миронівка, вул.Гагаріна, буд.54, Шосткинського району. Позивач звернулась до державного нотаріуса Шосткинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та отриманням свідоцтва про право на спадщину (за заповітом), однак, нотаріус відмовив у вчиненні даної нотаріальної дії посилаючись на те, що відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене нерухоме майно, відсутня реєстрація у встановленому законом порядку в органах БТІ, в електронному реєстрі прав власності на нерухому майно та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, чим підтверджується державна реєстрація права власності на вищезазначену квартиру за [PERSON], що суперечить вимогам ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та вимогам п.13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. З урахуванням вищевикладеного позивач просить встановити факт належності квартири [PERSON], встановити факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] та визнати за позивачем право власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування за заповітом. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в особі свого повноважного представника в судове засідання не зявився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, до належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно ст. 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року № 18-рп/2004\~ поняття охоронюваний законом інтерес, що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику у справах про спадкування від 30 травня 2008 року № 7 якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до вимог п.п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд вважає, що встановлення факту належності обєкта нерухомого майна померлому з подальшим визнанням за позивачем права власності в порядку спадкування за заповітом, не суперечить Конституції і законам України, не суперечить суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved