Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Представник позивача ПАТ «Альфа-Банк» 04.09.2015 року звернувся до суду з указаним позовом, в якому зазначає, що 23.05.2014 року сторони уклали кредитний договір №500487315 про надання кредиту у розмірі 47437,38 грн. Позивач свої зобовязання за договором виконав, а відповідач порушує умови кредитного договору, в результаті чого станом на 05.08.2015 року має заборгованість у розмірі 46466,52 грн., з яких: 37844,20 грн. заборгованість за кредитом, 2202,23 грн. заборгованість за відсотками, 5420,09 грн. заборгованість за комісією, 1000 грн. штраф. Представник позивача просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором, також сплачену суму судового збору у розмірі 464,67 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.24). Відповідач у судове засідання не зявилася, надала суду письмові заперечення, в яких вказує, що позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні вимог. У письмових заперечення відповідач зазначила, що комісійні винагороди, визначені пунктами 2.8.1.-.28.4 кредитного договору від 23.05.2014 року не є послугою у визначенні Закону України "Про захист прав споживачів", а тому виходячи із змісту третього абзацу частини 4 статті 11 указаного Закону є нікчемними, а з огляду на п.3.6 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» від 10.05.2007 року № 168 указані комісійні винагороди банк не мав права встановлювати. Крім того, відповідач вказала, що оскільки розділ №2 до Кредитного договору нею не підписано, що на її думку свідчить про те, що банк у письмовій формі не повідомив позичальника про всі істотні умови Кредитного договору, а тому указаний розділ № 2 не є елементом зазначеного Кредитного договору. Відповідач вважає, що її не було належним чином повідомлено про дострокове повернення кредиту, оскільки позивачем не доведено факт вручення їй під підпис вимоги позивача. [PERSON] вказала, що позивач не довів факт отримання нею кредиту, оскільки не надав відповідний платіжний документ, що передбачений статтею 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошових коштів в Україні» (а.с. 39-43). Представник відповідача за довіреністю [PERSON] крім поданих письмових заперечень, у судовому засіданні пояснив, що відповідач фактично не оспорює факт отримання кредиту в сумі 47437,38 грн., не заперечує, що нею допущено прострочення оплати зобовязань за кредитом, що викликано фінансовими труднощами та погіршенням матеріального стану. Представник відповідача фактично визнав і не оспорив суму заборгованості за кредитом та відсотками, але не визнав суму боргу з комісії та штрафу. Відповідач намагалась вирішити з позивачем питання реструктуризації боргу, але порозуміння до цього часу не було знайдено. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що 23.05.2014 року між сторонами було укладено кредитний договір №500487315, який за його змістом вважається укладеним та набуває чинності з моменту підписання сторонами Розділу № 1 та скріплення печаткою Банку. Згідно з п. п. 2.1-2.3 розділу № 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору №500487315 від 23 травня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа Банк» і [PERSON], який підписано відповідачем, що нею не заперечувалось, позивач надав відповідачу кредит у сумі 47437 грн. 38 коп. з фіксованою процентною ставкою 17,99 % річних з кінцевою датою повернення кредиту 26 травня 2017 року, що є датою припинення нарахування відсотків та комісій. Відповідно до пункту 2.4 розділу № 1 «Базові умови кредитування» договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового перерахування рахунок, що відкритий позичальнику у ПАТ «Альфа Банк», суми грошових коштів в розмірі 39 011 грн. 00 коп. та для оплати страхового платежу згідно з умовами комплексного договору добровільного страхування ризиків позичальника в сумі 8426 грн. 38 коп. Днем надання кредиту є день списання грошових коштів з позичкового рахунку Банку з метою їх подальшого зарахування на рахунки, вказані у цьому пункті. Пунктом 2.6 розділу № 1 «Базові умови кредитування» зазначеного договору визначено порядок повернення кредиту, сплати процентів за його користування та інших платежів за цим договором, а саме: платежі з повернення кредиту, проценти за його користування, суми комісійної винагороди та інші платежі за цим договором сплачуються щомісячно, рівними частинами у сумах та в терміни, в порядку та на умовах, визначених цим договором та відповідно до Графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невідємною частиною. Сукупна вартість кредиту з урахуванням вартості усіх супутніх послуг визначена в Додатку № 1 до цього Договору, який є його невідємного частиною (п. 2.7 розділу № 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору). Відповідно до п. п. 2.8.1 п. 2.8 кредитного договору комісійна винагорода банку за управління кредитом сплачується за період з 1-го по 60-й місяці користування кредитом 2,20 % від суми кредиту. Комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті розраховується від суми кредиту, зазначеної в п. 2.1 розділу №1 цього договору, та сплачується позичальником щомісячно за кожний місяць користування кредитом відповідно до графіку платежів, який є додатком №1 до цього договору та його невідємною частиною. Зазначена у цьому підпункті комісійна винагорода нараховується починаючи з дня надання кредиту або першого дня періоду, який передбачає сплату комісії за управління кредитом, по дату поточного повернення позичальником кредиту, що вказана у п. 2.3 розділу №1 цього договору. В будь-якому випадку сплата позичальником комісійної винагороди за управління кредитними грошовими коштами за останній місяць користування позичальником кредитом здійснюється не пізніше дати поточного повернення кредиту за цим договором. Крім того, за змістом п. 4 розділу № 1 «Базові умови кредитування» кредитного договору зазначено, що позичальник зобовязується у разі повного або часткового прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за користування ним та/або комісій, якщо сплата комісій передбачена розділом №1 цього договору та/або інших платежів за договором, сплата яких передбачена цим договором, сплатити банку штраф у розмірі 50 грн. за кожне допущене позичальником прострочення платежу, що триває від одного до чотирьох календарних днів (включно) з моменту виникнення прострочення платежу. При цьому у випадку, якщо прострочення платежу триває пять і більше календарних днів, додатково до вказаного вище штрафу позичальник зобовязаний сплатити кредитору штраф у розмірі 150 грн. за кожний випадок допущеного прострочення платежу (а.с.5). У Додатку № 1 до кредитного договору № 500487315 від 23.05.2014 року, який підписано відповідачем та представником позивача, визначено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахування вартості супутніх послуг. Відповідно до указаного Графіку відповідач повинна була сплачувати щомісячно до 26 числа відповідного місяця починаючи з 26.06.2014 по 26.05.2017 року 2758,36 грн., яка складається з відповідної частики основної суми кредиту, процентів за його користування та щомісячну платіж в сумі 1043,62 грн. який є платежем за надані супутні послуги (а.с.8). У порушення умов Договору, відповідач, свої зобовязання належним чином не виконала, в результаті чого станом на 05.08.2015 року має прострочену заборгованість в сумі 46466,52 грн., у тому числі за кредитом - 37 844,20 грн. (з якої прострочена сума кредиту за період з 26.03.2015 по 05.08.2015 року 5911,56 грн.), за відсотками - 2 202,23 грн. за період з 26.03.2015 по 05.08.2015 року, з комісії 5 420,09 грн. за період з 26.03.2015 по 05.08.2015 року, 1000 грн. штрафу за прострочення за період з 26.03.2015 по 05.08.2015 року (а.с.12). Відповідачу була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, яка не була виконана відповідачем (а.с. 14-17). Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, тому позичальник зобовязаний своєчасно вносити плату за користування грошима. Відповідач не виконала взятих на себе кредитних зобовязань, що у тому числі визнано представником відповідача в частині боргу з основної суми кредиту та процентів. Відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором установлено обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодовець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки ґрунтуються на указаних вище нормах закону, Розділу № 1 та додатку № 1 до Кредитного договору та досліджених судом матеріалах справи. Доводи викладені відповідачем у письмових запереченнях суд відхиляє з таких мотивів. За змістом статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як вбачається із пункту 5 Розділу № 1 Базові умови кредитування кредитного договору відповідач, підписуючи договір кредиту, була ознайомлена, відповідно до вимог чинного законодавства України, з інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання Кредиту , вартості , видів та предметів супутніх послуг, іншою інформацією, надання якої вимагає чинне в Україні законодавство. Відповідач підписала Розділ № 1 кредитного договору, в якому передбачено в пункті 2.8 умови та підстави нарахування банком комісійної винагороди, також остання підписала Додаток № 1 до кредитного договору, в якому викладено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, а також визначено, що крім основної суми кредиту та процентів за його користування, платежі за надані супутні послуги щомісячно складають 1043,62 грн. Отже, суд, виходячи зі змісту пункту 2.8 Розділу № 1 Базові умови кредитування кредитного договору вважає, що позивачем відповідно до указаного пункту договору правомірно включено до графіку платежів для щомісячного погашення відповідачем комісійну винагороду, яка розрахована з дати отримання кредиту з 23.05.2014 року до 26.05.2017 в сумі 1043,62 грн. (47437,38 грн. х 2,20%). З огляду на те, що відповідач, починаючи з березня 2015 року припинила погашення кредиту, то заборгованість по комісії за період з 26.03.2015 по 05.08.2015 року склала 5420,09 грн. Таким чином, суд дійшов висновку, що підписуючи указані складові кредитного договору від 23.05.2014 року № 500487315, відповідач погодилась з його умовами, у тому числі із обовязком сплачувати щомісячно платежі за надані супутні послуги комісію. Крім того, доводи відповідача спростовуються тим, що відповідно до частини 1 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Відповідно до частини 12 статті 47 указаного Закону банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд дійшов висновку, що установлення ПАТ «Альфа-Банк» плати за управління кредитом та інші супутні послуги, є його правом, передбаченим частиною 12 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», не порушує прав відповідача і не є платою за дії, які банк здійснює на власну користь, або за дії, які споживач здійснює на користь банку, або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин. Таким чином, з урахуванням викладеного посилання відповідача на те, що умови пунктів 2.8.1-2.8.4 кредитного договору від 23.05.2014 року є несправедливими, такими, що Банк не мав права установлювати, а тому є недійсними, суд вважає непереконливими та необґрунтованими, а тому до уваги не приймаються, оскільки як вбачається з матеріалів справи, сторони підписали договір разом з викладеними умовами, що відповідачем не спростовується. Доказів того, що кредитний договір від 23.05.2014 року № 500487315 визнано недійсним відповідачем не надано, а тому він є правомірним відповідно до презумпції, яка передбачена статтею 204 ЦК України. Необґрунтованими суд вважає доводи відповідача про те, що її не було належним чином повідомлено про дострокове повернення кредиту, оскільки позивачем не доведено факт вручення їй під підпис вимоги банку, що на її думку є підставою для відмови у задоволенні позову. Надані позивачем докази надіслання відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту за зареєстрованим місцем її проживання суд вважає належними та достатніми (а.с.14-17). Крім того, враховуючи, визнання представником відповідача тієї обставини, що [PERSON] припинила погашати кредит, то відповідно до вимог статті 1050 ЦК банк має право вимагати дострокового повернення кредиту. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 12.09.2012 року у справі № 6-57цс12 є помилковим, оскільки, враховуючи її зміст, в указаній постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що заявник не довів неоднакового застосування касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому указана постанова не містить висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, і вона не була прийнята за результатами розгляду справи з підстави, передбаченої пунктом 1 першої статті 355 цього Кодексу. Факт отримання кредиту відповідачем фактично визнав в судовому засіданні представник відповідача, крім того, суд вважає, що надана позивачем виписка по особовим рахункам підтверджує отримання 26.05.2014 року відповідачем суми кредиту за кредитним договором № 500487315 від 23.05.2014 року. Крім того, матеріали справи засвідчують, що відповідач погашала кредит до березня 2015 року, а тому ці дії також вказують на те, що її доводи в письмових заперечення є непереконливими та судом оцінюються як спроба уникнути обовязку повернути отримані кредитні кошти. Разом з тим, обґрунтованими суд визнає доводи відповідача, що розділ 2 «Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»» не містить її підпису і позивач всупереч вимогам статей 10,60 ЦПК України не довів, що відповідач ознайомлена саме з цими умовами, які позивач надав до суду (а.с.6,7). Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що під час підписання сторонами кредитного договору діяли«Загальні умови кредитування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк»», затверджені розпорядження № 480 від 24.02.2014 року. При визначенні умов кредитного договору, який був укладений між сторонами, суд ґрунтується лише на умовах розділу № 1 «Базові умови кредитування» та Додатку № 1 до кредитного договору № 500487315 від 23.05.2014 року, які засвідчені підписані сторін, і власний підпис відповідач не заперечила. За змістом указаних документів сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови і цього під час судового розгляду не спростувала; умови розділу № 1 містять умови сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатку № 1 до договору кредиту «Графік погашення кредиту», який підписаний відповідачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Таким чином, суд вважає, що факт порушення відповідачем [PERSON] взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної сплати кредиту у строки, передбачені договором, позивачем доведено. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 46466,52 грн. заборгованості за кредитним договором від 23.05.2014 року №500487315. Вирішуючи питання про судові витрати у справі, суд керується положеннями статті 88 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача також підлягає сплачений ним при зверненні з позовом до суду судовий збір у сумі 464 грн. 67 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved