Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що 18 січня 2016 року померла його мати [PERSON] в місті Ладижин, село Лукашівка Вінницької області. Після смерті матері залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 3,21 га, яка видана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території [PERSON] міської ради Вінницької області, кадастровий номер 0510600000:04:002:0143 та належала їй на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВН № 098946 від 29.10.2004, реєстр № 174. Позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті матері [PERSON], оскільки проживав і був зареєстрований разом із померлою на день її смерті за однією адресою, що підтверджується довідкою № 59 від 14.06.2016 виконавчого комітету [PERSON] міської ради Вінницької області. Однак, при зверненні 08.06.2016 до Другої тростянецької державної нотаріальної контори Вінницької області з метою оформлення спадкових прав на дану земельну ділянку нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності [PERSON] на дане нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує, просить його задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради Вінницької області також в судове засідання не з'явився, однак подав до суду клопотання, зі змісту якої просить справу розглядати без участі представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У відповідності до ч.2\~ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, а тому суд прийшов до висновку про можливість задоволення клопотання сторін про розгляд справи у їх відсутності, відтак проводить розгляд в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування судового засідання технічними засобами. Суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм оцінку в сукупності, встановивши правовідносини, що виникли між сторонами та норми законодавства які їх регулюють, дійшов до висновку про таке. 18 січня 2016 року в місті Ладижин, село Лукашівка померла [PERSON], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ладижин Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області складено відповідний актовий запис № 12 та видано свідоцтво про смерть серії І-АМ № 342476 (а.с . 6). Статтею 1220 ЦК України\~встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ст.1221 ЦК України). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Відповідно до\~ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В силу\~ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК України. Як вбачається із матеріалів спадкової справи до майна померлої [PERSON] №38/16 своїм правом на спадкування скористався позивач, будучи спадкоємцем першої черги за законом як син спадкодавця, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту в межах шестимісячного строку, що визначений законодавцем для прийняття спадщини. Наведене свідчить, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем на майно померлої матері [PERSON] та у відповідності до положень ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, позивач прийняв спадщину після смерті матері. 30 вересня 2016 року державним нотаріусом Другої тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії та видачі на імя позивача свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 0510600000:04:002:0143, що розташована на території [PERSON] міської ради Вінницької області. Причиною відмови нотаріус вказав відсутність документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане майно. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Належність спадкодавцю [PERSON] спадкової маси у вигляді земельної ділянки площею 3,21 га, що розташована на території [PERSON] міської ради\~\~підтверджується копією державного акта на право приватної власності на землю площею 3,21 га серія ВН №098946, який був виданий 29 жовтня 2004 року на ім'я [PERSON] на підставі розпорядження Тростянецької Райдержадміністрацієї №286 від 19 жовтня 2004 року (а.с.19); договір оренди землі № 47 від 23.02.2011, який укладений з Фермерським господарством Гайдучик та зареєстрований у відділі Держкомзему у м. Ладижині, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис від 13.05.2012 за № 1060004000137(а.с. 16-17). Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. В постанові №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"\~Пленум Верховного Суду України, висловив наступну правову позицію, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392ЦК). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що обставини, на які посилається позивач у позовній заяві, підтверджені належними та допустимими доказами, а відтак позовні вимоги доведені та ґрунтуються на нормах чинного законодавства, отож у разі невизнання права власності позивача як спадкоємця на спадкове майно таке порушене право підлягає захисту судом, відтак позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі вищевикладеного, глави 84 Книги шостої ЦК України, ст.ст. 1217 -1223, 1225, 1261, 1268, 1270, 1274 ЦК України,

Outcome: approved