Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.03.2020р. в межах виконавчого провадження №56658207 з примусового виконання виконавчого листа №2/465/441/15, виданого Франківським районним судом м. Львова, відбулись електронні торги в системі «СЕТАМ» (номер лоту 351484) з продажу належного їй, позивачці, нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] , загальною площею 65,7 кв.м. Дана квартира також належала на законному праві користування її, позивачки, малолітній доньці [PERSON] , [INFO] . Іншого житла ні вона, позивачка, ні її донька, не мають. Зазначає, що враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», а також положення Інструкції з організації примусового виконання рішень і Порядку реалізації арештованого майна, державний виконавець або приватний виконавець зобов`язаний у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, отримати попередню згоду органу опіки та піклування або відповідне рішення суду, про яке, зокрема, зазначає в заяві на реалізацію арештованого майна. Проте, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць Андрій Андрійович, який є виконавцем у згаданому виконавчому провадженні і відповідачем у справі, без отримання попередньої згоди органів опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна - квартири, право користування якою має малолітня дитина [PERSON] , її, позивачки, донька, незаконно, у порушення пункту 28 Інструкції з організації примусового виконання рішень, 16.05.2019р. передав пакет документів до ДП «СЕТАМ» для подальшої реалізації квартири. Звертає увагу на наявність постанови Верховного Суду від 19.02.2020р., в якій вказано про незаконність передачі квартири для реалізації з прилюдних торгів. Таким чином, здійснюючи примусову реалізацію квартири у вигляді проведення електронних торгів 06.06.2020р., приватний виконавець діяв у спосіб, не передбачений законом, що є підставою для визнання недійсними торгів. Вказує, що продаж з торгів квартири позбавляє малолітню дитину [PERSON] права користування зазначеним жилим приміщенням, що фактично є обмеженням права дитини під час вчинення правочину щодо жилих приміщень, яке в силу частини 2 статті 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» є неприпустимим і свідчить що такий продаж суперечить інтересам держави та суспільства, що також є підставою для визнання зазначених торгів недійсними. Відтак, просить визнати недійсними електронні торги, проведені 06 березня 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ» за лотом 351484 з продажу квартири [ADDRESS] та складений за результатами їх проведення протокол № 468875 від 26 березня 2020 року про проведення електронних торгів, та стягнути судові витрати. Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 07.04.2020 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання. Відповідачем - державним підприємством «СЕТАМ» на адресу суду скеровано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити позивачці в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає позов необґрунтованим та безпідставним. Зазначає, що електронні торги з реалізації майна відбулись відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016р. №2831/5. Звертає увагу, що за відповідність документів, на підставі яких вноситься інформація до Системи інформації про арештоване майно (формування лота), та за достовірність інформації, зазначеної у заявці, відповідають посадові особи відділу державної виконавчої служби (приватний виконавець). Вказує, що дитина - [PERSON] не мала права на предмет іпотеки на момент укладення договору іпотеки, у зв`язку з чим дозвіл органу на реалізацію предмету іпотеки не потрібний. В позовній заяві не зазначено жодного порушення Порядку під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав позивача у результаті проведення електронних торгів. Звертає увагу, що позивачкою не доведено, що приватним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки - двокімнатної квартири загальною площею 65.7 кв.м., що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Відтак, вважає, що позовна заява є передчасною. Представник відповідача - приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича - адвокат Репак В.В. подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову повністю. Зазначає, що реєстрація дитини в предметі іпотеки здійснена позивачкою свідомо, з метою ухилення від виконання судового рішення, приміщення використовується як офіс туристичної агенції, відтак можна зробити висновок, що дитина фактично в спірній квартирі не проживає. На виконання ухвали Франківського районного суду м. Львова від 02.04.2019р. приватним виконавцем передано ДП «СЕТАМ» пакет документів для подальшої реалізації квартири. У позовній заяві не зазначено у чому полягає суперечність чи невідповідність змісту укладеного правочину (реалізації майна з електронних торгів) нормам Цивільного кодексу України та нормам, викладеним в інших актах цивільного законодавства. Доводи позивачки зводяться до незгоди із діями та рішеннями приватного виконавця в ході виконавчого провадження. Ухвалою судового засідання від 29 вересня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті цивільну справу. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 лютого 2021 року залучено до участі у цивільній справі вякості співвідповідача та визнано обов`язковою явку в судове засідання [PERSON] для дачі пояснень з приводу обставин справи. В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов, дав аналогічні пояснення, викладені в позовній заяві, вважає позовні вимоги обґрунтованими та підставними, просить позовну заяву задоволити. В судовому засіданні представник відповідача - приватного виконавця Пиця А.А. заперечив проти задоволення позовних вимог, зазначив, що приватний виконавець діях в межах повноважень, наданих йому чинним законодавством, яке стосується процедури проведення електронних торгів арештованого майна - квартири в межах виконавчого провадження. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" в судовому засіданні підтримав пояснення представника відповідача, просить відмовити в задоволенні позову повністю, вважає, що позивачкою свідомо вчиняються дії з метою уникнути виконання рішення суду, яке набрало законної сили, про стягнення заборгованості. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог на стороні позивачів - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала. Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, суд приходить до наступного. За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 81 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2019 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, скаргу ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця А. А. передати ДП «СЕТАМ» пакет документів для подальшої реалізації квартири [ADDRESS] , що належить позивачці. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2020 року у справі №2-2269/11 касаційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 02 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року скасовано та ухвалено нове рішення, відмовлено у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича. Даними судовими рішеннями встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. перебуває виконавче провадження № 56658207 з примусового виконання виконавчого листа № 2/465/441/15 виданого Франківським районним судом м. Львова про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором від 15 жовтня 2007 року № 24/160-07К в розмірі 206 077,65 доларів США, що за офіційним курсом НБУ становить 6 226 620,96 грн. 02 липня 2018 року приватним виконавцем Пиць А. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. В рамках вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем було проведено опис та арешт квартири [ADDRESS] , яка перебуває в іпотеці ПАТ «Універсал Банк» згідно договору іпотеки, зареєстрованого в реєстрі за №2812 від 15 жовтня 2017 року. Із відповіді приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиць А. А. від 12 грудня 2018 року № 3931 вбачається, що квартира [ADDRESS] не була передана на реалізацію у зв`язку із тим, що у квартирі зареєстрована неповнолітня особа - [PERSON] , [INFO] , а тому 10 грудня 2018 року виконавець звернувся з заявою про надання дозволу на реалізацію даної житлової нерухомості у відділ «Служба у справах дітей» Франківського району м. Львова департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради. Відтак, встановлено, що на виконання рішення суду про стягнення банківської заборгованості, яке набрало законної сили і яке не було виконано позивачкою в добровільному порядку, приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пицем Андрієм Андрійовичем відкрито виконавче провадження, в якому проведено опис та арешт квартири [ADDRESS] , яка належить позивачці і перебуває в іпотеці ПАТ «Універсал Банк». Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки, виданої ЛКП «Львівський ліхтар» 05.10.2020р. №1779, [PERSON] є власником, проживає і зареєстрована в [ADDRESS] з 24.10.2015р. Крім неї в даній квартирі з 24.10.2015р. зареєстрована її дочка, [PERSON] , [INFO] . Згідно акту обстеження умов проживання від 27.01.2020р., затвердженого Відділом «Служба у справах дітей» Франківського району м. Львова, квартира [ADDRESS] містить усі ознаки житлового приміщення - квартири, яка визначена для проживання, зокрема, малолітньої дитини. Дані докази в судовому засіданні відповідачами в справі не спростовані, як і не спростовано тверджень позивачки, що квартира використовується для проживання її сім`ї. В підтвердження обставин наявності в приміщенні квартири офісу туристичної агенції, як це стверджує представник приватного виконавця, в судовому засіданні не надано. Натомість, долучені до відзиву приватного виконавця додатки, свідчать про те, що арештованим майном є саме квартира. Суду не надано документів про те, що дана квартира використовується як нежитлова, що стверджує сторона відповідача. Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. За змістом статей 48, 56, 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Згідно і частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Частиною 4 ст. 656 ЦК України встановлено, що до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Враховуючи те, що відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину, зокрема, не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Порядок підготовки та реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів регулювалось на час спірних правовідносин Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2831/5. Згідно з вимогами ч.ч.1,2 статті 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України, зокрема, Порядком реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5 (далі-Порядок). Порядок організації та проведення прилюдних торгів у формі електронних торгів регулюють ст.ст. 57, 61 Закону України «Про виконавче провадження». У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року в справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок щодо застосування норм права, згідно з яким при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року в справі № 668/5633/14-ц також викладено висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення норм закону при проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання торгів недійсними. Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами в судовому засіданні, що в спірній квартирі зареєстрована малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , яка була там зареєстрована і на час прилюдних торгів. За змістом ч. 2 ст. 2 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини, батьків дитини, законних опікунів чи інших членів сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини (ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини). Також положеннями ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» визначено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що чинне законодавство забороняє вчинення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, без попередньої згоди органів опіки та піклування. Відповідно до п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016 року, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із, зокрема, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, - копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду. З долученої до матеріалів справи заявки приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича на реалізацію житлової нерухомості вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрована малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Згідно з п.28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження того, що орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради надав дозвіл на реалізацію спірної квартири. З матеріалів справи вбачається, що малолітня дитина [PERSON] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS] вже після того, як позивачка [PERSON] уклала договір іпотеки об`єкта нерухомого майна. Однак ця обставина не звільняла приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича від виконання ним обов`язку звернення до органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської радиза дозволом на примусову реалізацію спірної квартири. Відтак, ці обставини свідчать про те, що продаж квартири [ADDRESS] на електронних торгах був проведений з порушенням вимог, передбачених ч.1-ч.2, ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» та п.28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 2 квітня 2012 року. Таку ж позицію висловив Верховний Суд в постанові від 19 лютого 2020 року, яка міститься в матеріалах справи, зокрема, дотримання приватним виконавцем норм Закону України «Про виконавче провадження» та положень Закону України «Про іпотеку», яким не передбачено обов`язку виконавця отримувати дозвіл органу опіки та піклування для примусової реалізації іпотечного майна, не позбавляють виконавця обов`язку щодо організації виконання судового рішення способом, визначеним Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищенаведене, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] , що діє також в інтересах позивача [PERSON] про визнання недійсними електронних торгів, проведених 06 березня 2020 року Державним підприємством «СЕТАМ» за лотом 351484 з продажу квартири [ADDRESS] та визнання недійсним складеного за результатами їх проведення протоколу № 468875 від 26 березня 2020 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved