Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті її матері відкрилась спадщина, до якої входять, з поміж іншого, земельні ділянки, мати склала заповіт на випадок своєї смерті, виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі їй відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з неточностями у правовстановлюючих документах, спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання з матірю, доглядом за будинком та земельною ділянкою, інші спадкоємці від прийняття спадщині відмовились на її користь, іншим чином ніж шляхом звернення до суду її спадкові права не набути, просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судове засідання позивач не зявилась, про місце та час слухання справи була належним чином повідомлена, надіслала до суду заяву в якій просить слухати справу без її участі, свої позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не зявився,про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] дійсно доводиться матірю позивача відповідно до свідоцтва про народження серії ЯЛ № 498311. [PERSON] померла 03.08.2012 року у віці 84 роки згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП № 191317, вона була власником земельних ділянок, а саме: земельної ділянки площею 4,3575 га (кадастровий номер 1825084400:09:000:0095) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Кичкирівська сільська рада, та земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 1825010100:08:000:0037) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована за адресою: Житомирська область, Радомишльський район, Радомишльська міська рада, що належали померлій [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238638 від 14.06.2005 року, виданий на її імя на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 188 від 20.09.2004 року. Судом встановлено, що [PERSON] 11.112010 року склала заповіт на імя позивача та свого онука [PERSON], яким заповіла все своє майно, серед іншого, спірні земельні ділянкі після своєї смерті, у свою чергу [PERSON] від прийняття спадщини письмово відмовився. Також встановлено, що оригінал вищезгаданого державного акта має неточності у визначенні площі та місця розташування земельних ділянок, тому нотаріусом правомірно було відмовлено у видачі свідоцтва на право власності за заповітом. Відповідно до довідки з сільської ради, встановлено в судовому засіданні те, що після смерті матері, позивач фактично вступила в управління спадковим майном шляхом проживання зі спадкодавцем, доглядом за будинком та господарством. У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє її позовні вимоги. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд її позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved