Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.02.1991 року. Від даного шлюбу мають двоє синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], яка вже є повнолітньою. [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що протягом 10-ти років відповідачка зловживає алкогольними напоями, однак останні 4-5 років вона навіть перестала ночувати вдома. Після Великодніх свят відповідачка шість днів підряд вживала спиртні напої та не приходила додому. Вона не бере участі у вихованні дітей та у веденні домашнього господарства, тому йому по господарству допомагає їхня старша донька. Всі його спроби зберегти сім'ю та сподівання, що з часом вона змінить свою поведінку виявилися марними. Вважає, що подружнє життя між ними не склалося та примирення неможливе. Відповідачка у судове засідання не з'явилася і не повідомила суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Про це свідчить та обставина, що на протязі 15-ти років їхнього спільного проживання між ними постійно виникали сварки, а останні 10 років відповідачка зловживає спиртними напоями та не займається вихованням дітей. Своєю поведінкою вона проявляє байдуже ставлення до своїх материнських обов'язків та сімейних цінностей взагалі. Відповідачка належним чином повідомлялася судом про розгляд даної цивільної справи, але жодного разу в судові засідання не з'являлася, жодного заперечення по позову не подала, що свідчить про відсутність у неї якоїсь зацікавленості стосовно збереження шлюбу, а отже і про підстави надання сторонам строку для примирення. Свідок [PERSON] ствердив, що позивач часто скаржився на поведінку відповідачки та сам неодноразово бачив її стані алкогольного сп'яніння. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що між сторонами існують стійкі неприязні відносини, які виключають можливість їхнього примирення, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам позивача та їхніх дітей. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 243.60 грв. За таких обставин,

Outcome: approved