Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

ПСП ім. Т.Г. Шевченка звернулось до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що на підставі договору оренди землі від 24.01.2014 року, укладеного з [PERSON] , використовує земельні ділянки загальною площею 6,94 га з кадастровими номерами: 4825486300:01:000:0971 площею 0,01 га, 4825486300:05:000:0600 площею 5,78 га, 4825486300:06:000:0302 площею 0,38 га, 4825486300:01:000:0223 площею 0,77 га. [INFO] року орендодавець [PERSON] померла. Після її смерті право власності на вищевказані земельні ділянки набув її син [PERSON] на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.12.2016 року у справі № 484/3659/16-ц. Договір оренди землі, раніше укладений з [PERSON] , продовжив діяти на тих же умовах з новим власником. У травні 2019 року позивачу стало відомо, що на підставі договору від 27.02.2019 року про розірвання договору оренди землі від 24.01.2014 року, з 27.02.2019 року цей договір розірваний. Втім, вказаний договір про розірвання договору оренди землі від 24.01.2014 року не відповідає волевиявленню ПСП ім. Т.Г. Шевченка та був укладений (підписаний) директором [PERSON] з перевищенням наданих йому повноважень. Так, згідно п.п.7.3.1 Статуту ПСП ім. Т.Г. Шевченка директор без довіреності діє від імені Підприємства та в межах своєї компетенції виключно за умови наявності попередньої згоди на відповідні дії, наданої Зборами Власників та оформленої відповідним рішенням Зборів Власників, вчиняє будь-які правочини, рішення про вчинення яких віднесено до виключної компетенції Зборів Власників згідно п.6.2. цього Статуту. До виключної компетенції Зборів належить надання виконавчому органу попередньої згоди на отримання чи надання кредитів (позик, фінансової допомоги тощо); розпорядження основними фондами Підприємства та цінними паперами (корпоративними правами) належними Підприємству; розірвання договорів оренди земельної ділянки, видачу, анулювання, акцепту, індексування векселів; ведення спільної діяльності; передачу майна Підприємства в управління, лізинг, ренту чи заставу (іпотеку); видачу чи отримання поручительств (гарантій), а також вчинення будь-яких угод з нерухомим майном, або вчинення інших юридичних дій, результатом яких можуть бути відчуження, придбання або надання в оренду (користування) нерухомого майна (п.17 п.6.2 Статуту). ПСП ім. Т.Г. Шевченка було створене 04.01.2001 року, його єдиним власником є Товариство з обмеженою відповідальністю «Управлінське товариство «УЛФ». Згідно протоколу №1 позачергових загальних зборів учасників ПСП ім. Т.Г. Шевченка від 17.05.2018 року та наказу № 5 від 18.05.2018 року [PERSON] призначений на посаду директора ПСП ім. Т.Г. Шевченка. 27.02.2019 року [PERSON] , перебуваючи на посаді директора, розуміючи важливість земельного ресурсу для сільськогосподарської діяльності підприємства, всупереч інтересам підприємства і власника ТОВ «УЛФ», уклав оспорюваний договір розірвання договору оренди землі від 24.01.2014 року, тим самим протиправно позбавив позивача права на користування відповідними земельними ділянками. Згідно Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 163174000, № 163175732, № 163179138, № 163177745 від 11.04.2019 року, сформованих державним реєстратором виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області Брагаром Г.Й., [PERSON] уклав з ТОВ ВК «Агро-Нова» відносно вищевказаних земельних ділянок договір оренди землі № 121/290319 від 02.04.2019 року. Вищевказані дії директора спричинили негативні наслідки для ПСП ім. Т.Г. Шевченка, яке втратило можливість користуватися земельними ділянками, у зв`язку із чим понесло значні економічні збитки, не отримало доходів, які могло б реально одержати за звичайних обставин, якби право не було порушене. За таких обставин ПСП ім. Т.Г. Шевченка просить визнати договір від 27.02.2019 року про розірвання договору оренди землі № б/н від 24.01.2014 року, укладений між [PERSON] та ПСП ім. Т.Г. Шевченка та договір оренди землі № 121/290319 від 02.04.2019 року, укладений між [PERSON] та ТОВ ВК «Агро-Нова», недійсними і скасувати державну реєстрацію речових прав. Ухвалою суду від 13.11.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі та призначено справу до розгляду у загальному позовному провадженні в підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 09.06.2020 року закрите підготовче провадження в наданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Представник повивача адвокат Єщенко О.В. в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання судової повістки. Відповідач [PERSON] відповідно до вимог ч.11 ст. 128 ЦПК України своєчасно та належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву або заперечень проти позову відповідачі суду не надали, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи в їх відсутність не подали. Треті особи про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями, наявними у матеріалах справи; пояснень з викладенням своїх аргументів і міркувань щодо позову не надали. Ухвалою суду від 21.07.2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Вирішуючи справу на основі письмових доказів, наявних в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 24.01.2014 року між ПСП ім. Т.Г. Шевченка та [PERSON] укладено договір оренди землі земельних ділянок загальною площею 6,94 га з кадастровими номерами: 4825486300:01:000:0971 площею 0,01 га, 4825486300:05:000:0600 площею 5,78 га, 4825486300:06:000:0302 площею 0,38 га, 4825486300:01:000:0223 площею 0,77 га, що розташовані в межах території Синюхинобрідської сільської ради Первомайського району Миколаївської області, строком на десять років, до 24.01.2024 року /а.с.7-8/. Відповідно до акту прийому передачі об`єкта оренди за договором оренди землі вказані земельні ділянки передані для використання ПСП ім. Т.Г. Шевченка /а.с.9/. [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом серії [NUMBER] від 26.03.2016 року /а.с.10/. Право власності на зазначені земельні ділянки в порядку спадкування за законом на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12.12.2016 року у справі № 484/3659/16-ц визнано за [PERSON] /а.с.11-12/. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про оренду землі» та п.12.4. Договору оренди землі від 24.01.2014 року, згідно яких перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору. Тобто договір оренди землі від 24.01.2014 року продовжив діяти на тих же умовах вже з новим власником [PERSON] . На підставі\~договору від\~27.02.2019\~року про\~розірвання договору\~оренди землі\~від 24.01.2014\~року,\~укладеного [PERSON] \~та ПСП\~ім.\~Т.Г.\~Шевченка в\~особі директора\~Шелеста О.В.,\~договір оренди землі від 24.01.2014 року був розірваний /а.с.23/. Згідно п.п.7.3.1 Статуту ПСП ім. Т.Г. Шевченка директор без довіреності діє від імені Підприємства та в межах своєї компетенції виключно за умови наявності попередньої згоди на відповідні дії, наданої Зборами Власників та оформленої відповідним рішенням Зборів Власників, вчиняє будь-які правочини, рішення про вчинення яких віднесено до виключної компетенції Зборів Власників згідно п.6.2. цього Статуту. До виключної компетенції Зборів належить надання виконавчому органу попередньої згоди на отримання чи надання кредитів (позик, фінансової допомоги тощо); розпорядження основними фондами Підприємства та цінними паперами (корпоративними правами) належними Підприємству; розірвання договорів оренди земельної ділянки, видачу, анулювання, акцепту, індексування векселів; ведення спільної діяльності; передачу майна Підприємства в управління, лізинг, ренту чи заставу (іпотеку); видачу чи отримання поручительств (гарантій), а також вчинення будь-яких угод з нерухомим майном, або вчинення інших юридичних дій, результатом яких можуть бути відчуження, придбання або надання в оренду (користування) нерухомого майна (п.17 п.6.2 Статуту). ПСП ім.\~Т.Г.\~Шевченка було\~створене 04.01.2001\~року,\~його єдиним\~власником є\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Управлінське товариство\~«УЛФ». Згідно протоколу №1 позачергових загальних зборів учасників ПСП ім. Т.Г. Шевченка від 17.05.2018 року /а.с.28/ та наказу № 5 від 18.05.2018 року /а.с.29/ [PERSON] призначений на посаду директора ПСП ім. Т.Г. Шевченка. Договір від 27.02.2019 року про розірвання договору оренди землі від 24.01.2014 року не відповідає волевиявленню ПСП ім. Т.Г. Шевченка, оскільки укладений (підписаний) директором [PERSON] з перевищенням наданих йому повноважень. [PERSON] , перебуваючи на посаді директора, всупереч інтересам підприємства і власника ТОВ «УЛФ», уклав оспорюваний договір розірвання договору оренди землі від 24.01.2014 року. Збори власника не надавали згоди на укладення такої угоди. В подальшому [PERSON] уклав з ТОВ ВК «Агро-Нова» відносно вищевказаних земельних ділянок договір оренди землі № 121/290319 від 02.04.2019 року, що підтверджується копіями Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права за № 163174000, № 163175732, № 163179138, № 163177745 від 11.04.2019 року, сформованих державним реєстратором виконавчого комітету Первомайської міської ради Миколаївської області Брагаром Г.Й. /а.с.24,25,26,27/. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів і загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 Цивільного кодексу України. Відповідно до статей 6, 202, 203 ЦК України правочином визнається дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин є дійсним, якщо його зміст не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка його вчиняє, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників є вільним і відповідати їх внутрішній волі; він вчинений у формі, встановленій законом й спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Недотримання хоча б однієї із зазначених умов дійсності правочину може тягнути його нікчемність, із застосуванням відповідних правових наслідків, або слугувати підставою для визнання правочину недійсним у судовому порядку відповідно до положень ст. 215 ЦК України. Згідно з вимогами частин 1,2 ст. 241 України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину. Відповідно до ч.1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" п.2 ч.6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За встановлених судом обставин договір про розірвання договору оренди землі від 24.01.2014 року, укладений 27.02.2019 року між [PERSON] та ПСП ім. Т.Г. Шевченка в особі директора [PERSON] , укладений з перевищенням повноважень директора та всупереч інтересам власника ТОВ «УЛФ», а тому його слід визнати недійсним. Оскільки суд прийшов до висновку про недійсність договору від 27.02.2019 року про розірвання договору оренди землі від 24.01.2014 року, то і договір оренди землі № 121/290319 від 02.04.2019 року, укладений між [PERSON] та ТОВ ВК «Агро-Нова» слід також визнати недійсним. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За наведених обставин, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Щодо відшкодування судових витрат суд зазначає наступне. Відповідно до пункту 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Верховний Суд у своїй постанові від 03.05.2018 року у справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Суд вважає, що позивачем доведено, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу, однак суд не погоджується з розміром наданих послуг, зокрема щодо участі адвоката Єщенко О.В. в судових засіданнях (13\~500 грн.), оскільки судові засідання проводились за відсутності позивача, його представника на підставі поданих заяв, а тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути витрати в сумі 54 000 грн., по 27\~000 грн. з кожного. Крім того, оскільки позов задоволено повністю, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 5\~763 грн., по 2\~881 грн. 50 коп. з кожного.

Outcome: approved