Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Прокурор 24 червня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в інтересах [PERSON] В обґрунтування позову зазначив, що 21.04.2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики на суму 150 000 грн., посвідчений приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 900. Згідно п. 1 договору, позикодавець при укладанні договору передав у власність позичальникові на три місяці, а саме до 21.07.2011 року грошові кошти в розмірі 150 000 грн. Проте, станом на сьогодні відповідач борг не повернув, та ухиляється від його повернення. Просив стягнути з відповідача суму основного боргу за договором позики в розмірі 150 000 грн., три відсотки річних у розмірі 13 204,10 грн., інфляційні - 164016,33 грн., що загалом складає 177220,43 грн. Позивач у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог посилався на обставини, зазначені в позовній заяві. Прокурор в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, прокурора, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 21 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно умов договору відповідач отримав від позивача грошові кошти у борг у розмірі 150 000 грн. та зобов'язався повертати вказану суму з 21.07.2011 року /а.с.6/. Встановлено, що заборгованості за договором позики відповідач у встановлений строк не повернув і ухиляється від її повернення до теперішнього часу. Як пояснив в судовому засіданні позивач, грошові кошти він отримав внаслідок продажу його квартири, частину з яких він і передав за договором позики відповідачу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу в розмірі 150 000 грн. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З урахування ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні за період з 22.07.2011 року по 24.06.2014 року складають 164 016,33 грн. (150 000 х 0,987 х 10,996 х 1,001 х 1 х 1,001 х 1,002 х 1,002 х 1,002 х 1,003 х 1 х 0,997 х 0,997 х 0,998 х 0,997 х 1,001 х 1 х 0,999 х 1,002 х 1,002 х 0,999 х 1 х 1 х 1,001 х 1х 0,999 х 0,993 х 1 х 1,004 х 1,002 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1,033 х 1,038). При визначенні трьох відсотків річних від простроченої суми за 1071 днів (з 22.07.2011 року по 24.06.2014) прострочення суд виходив з наступного розрахунку: 150 000 х 3 % х 1071 : 365 : 100 % = 13 204,10 гривень. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідача за договором позики складає 177220,43 гривень, яка підлягає стягненню з нього на користь позивача. Також, у зв'язку з тим, що позивач в силу п. 11 ч.1. ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судових витрат, то в силу ст. 88 ЦПК України, судовий збір у розмірі 1772,00 грн. необхідно стягнути з відповідача у дохід держави.

Outcome: approved