Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач у червні 2016 року звернулася до суду з названим позовом, в якому вказувала, що з 1993 року по 2004 рік вона проживала з [PERSON] без реєстрацій шлюбу. Під час спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. Позивач зазаначає, що відповідач ухиляється від утримання неповнолітньої дитини, добровільно матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні та розвитку сина не приймає. Позивач просить суд стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO], в розмірі 600 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. 12.09.2016 року, до Володарського районного суду Київської області надійшла заява [PERSON] про розгляд справи про розірвання шлюбу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 13). Відповідач в судове засідання не з'явився на адресу суду направив заяву, якою він просить суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги позивача визнає (а.с. 12). Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Виходячи з роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача, позицію відповідача викладених у відповідномузаявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає задоволенню . Із змісту позовної заяви та із матеріалів справи встановлено що в період з 1993 року по 2004 рік сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання в них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.2), який знаходиться на утриманні позивача, що стверджено довідкою Логвинської сільської ради Володарського району Київської області № 484/02-15 від 05.07.2016 року (а.с.5). Відповідач ухиляється від утримання сина, добровільно матеріальну допомогу на його утримання не надає, участі у вихованні та розвитку дитини не приймає. В досудовому порядку угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із тих міркувань, що непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов'язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначено ст. 182 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 3 ст. 181 цього кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми Закону, оскільки відповідач матеріальну допомогу по утриманню дитини не надає, є працездатного віку, інших стягнень з нього не проводиться, тому він зобов'язаний чином забезпечувати та утримувати свою дитину. Відповідач не надав доказів офіційного працевлаштування із регулярним доходом, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина - [PERSON], [INFO] , у фіксованому розмірі, а саме у твердій грошовій сумі про яку просить позивач - у розмірі 600 грн. щомісяця. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визнання відповідачем позову не порушує права та інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню.

Outcome: approved