overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У жовтні 2021 року заявник звернувся до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, якою просив суд встановити юридичний факт належності йому трудової книжки. Зокрема, заявник зазначив, що в зв`язку із досягненням ним пенсійного віку, він звернувся до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак йому було відмовлено у цьому оскільки виявлена помилка у трудовій книжці. Так, трудова книжка [NUMBER] первинно видана, російською мовою, на ім`я [PERSON] , заповнена 15.01.1979 року. Таким чином наявна помилка у правовстановлюючому документі, яку заявник виправити не має можливості, оскільки підприємства в яких заявник працював вже не існують. Встановлення юридичного факту заявнику необхідно із метою призначення пенсійної допомоги. Заявник подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, повністю підтримав свою заяву. Представник заінтересованої особи подав заяву про розгляд даної справи у свою відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: За правилом п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд встановив, що за паспортом [NUMBER] , який виданий 20.04.2004 року ПІБ заявника - [PERSON] , рік народження [INFO] . Трудова книжка [NUMBER] первинно видана, російською мовою, на ім`я [PERSON] , заповнена 15.01.1979 року. Отже у суду не має сумнівів в тому, що трудова книжка [NUMBER] первинно видана, російською мовою, на ім`я [PERSON] , заповнена 15.01.1979 року, належить [PERSON] , рік народження [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У жовтні 2021 року заявниця звернулась до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, якою просила суд встановити юридичний факт належності їй трудової книжки. Зокрема, заявниця зазначила, що в зв`язку із досягненням нею пенсійного віку, вона звернулась до органу пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, однак їй було відмовлено у цьому оскільки виявлена помилка у трудовій книжці. Так, трудова книжка [NUMBER] первинно видана, російською мовою, на ім`я [PERSON] , заповнена 15.08.1978 року. Таким чином наявна помилка у правовстановлюючому документі, яку заявник виправити не має можливості, оскільки підприємства в яких заявник працював вже не існують. Встановлення юридичного факту заявнику необхідно із метою призначення пенсійної допомоги. Заявник подав заяву про розгляд справи у свою відсутність, повністю підтримав свою заяву. Представник заінтересованої особи подав заяву про розгляд даної справи у свою відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав: За правилом п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, на збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаним у свідоцтві про народження або в паспорті, в тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Суд встановив, що за паспортом [NUMBER] , який виданий 18.09.1997 року ПІБ заявниці - [PERSON] , рік народження [INFO] . Трудова книжка [NUMBER] , яка заповнена 15.08.1978 року видана російською мовою, на ім`я [PERSON] , [INFO] . Атестат [NUMBER] від 15.07.1978 року виданий на ім`я [PERSON] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу від 29.10.1978 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , шлюбне прізвище дружини « [PERSON] » Отже у суду не має сумнівів в тому, що трудова книжка [NUMBER] , яка заповнена 15.08.1978 року і видана на ім`я російською мовою, на ім`я [PERSON] , [INFO] , атестат [NUMBER] від 15.07.1978 року, виданий на ім`я [PERSON] , належить [PERSON] , ІПН [NUMBER] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

У жовтня 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], яким просив визнати дійсним договір, укладений на Біржі нерухомості "Едвайс-консульт" за яким він купив квартиру [ADDRESS], посилаючись на те, що усі умови цього договору виконані. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав, погодився на заочний розгляд справи. Відповідач та представник біржі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 30 червня 1999 р. за №597, оформлений біржею нерухомості «Едвайс - Консульт», [PERSON] продала [PERSON], від імені якого діяла [PERSON], квартиру [ADDRESS]. Договір нотаріально не посвідчувався, але сторонами фактично виконаний і право власності на дану квартиру зареєстровано БТІ 06 липня 1999 р. згідно реєстраційного посвідчення до договору купівлі-продажу /а.с. 4/. Відповідно до ст. 47, 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу нерухомості, що не посвідчений нотаріально, може бути визнаний судом дійсним, якщо однією стороною він виконаний повністю або частково, а друга сторона ухиляється від його нотаріального оформлення. З наведених обставин вбачається, що договір виконано повністю, претензій одна до одної з приводу його виконання сторони не мають, а тому,позов можливо задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

У жовтня 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Крім того, просив стягнути з відповідача судові витрати. У позовній заяві він посилається на те, що у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони перебувають з 29 серпня 2009 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що подружнє життя не склалося внаслідок різних характерів та поглядів на життя, що призвело до напружених відносин у сім'ї, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні стосунки, вважає, що сім'я розпалася остаточно, миритися не бажає. Оскільки на даний момент вони спільного господарства не ведуть та проживають окремо, позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 941,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судовому засіданні позов підтримала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2009 року. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Сторони не підтримують шлюбних стосунків з липня 2014 року, сім'я існує формально, позивач на примирення не згоден. За таких обставин, суд вважає, що позов у частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо стягнення аліментів, суд виходить із такого. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України, суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення ( ст. 185 СК України ). Оскільки відповідач є батьком дитини, і зобов'язаний її утримувати, то суд, з урахуванням статей 180, 182, 191 Сімейного кодексу України, стягує з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 941,00 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 27.10.2014 року. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по справі в розмірі 243,60 грн., понесені позивачем по предмету спору про розірвання шлюбу. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

У заяві [PERSON] зазначає, що 21.04.2012року зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого мають сина [PERSON], [INFO], і в свідоцтві про його народження відповідач записаний батьком. Посилаючись на окреме проживання, що син часто хворіє і потребує дієтичного харчування, а відповідач матеріально їм не допомагає, вона просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1400 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до його повноліття. В судове засідання позивачка надала заяву про зменшення суми аліментів до 900грн., разом з тим заявила про розгляд справи за її відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач у письмовій заві вимоги про стягнення аліментів в розмірі 900грн. визнав, просить розглянути справу у його відсутність без застосування технічних засобів. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи в порядку ст. 247 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009р., № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі - 900грн, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.01.2018р. до досягнення сином повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

У заяві [PERSON] зазначає, що 28.07.2010 року зареєструвала шлюб з [PERSON], від якого мають доньку, [PERSON], 03.04.2013року народження, і в свідоцтві про її народження відповідач записаний батьком. Посилаючись на окреме проживання з грудня 2017 року, ненадання відповідачем матеріальної допомоги на утримання доньки, яка часто хворіє і потребує відповідних вітамінів та ліків, вона просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 950 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до її повноліття. В судове засідання позивачка надала заяву в якій заявленні вимоги підтримала, разом з тим просить провести розгляд справи за її відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач у письмовій заві вимоги визнав в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність без застосування технічних засобів. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи в порядку ст. 247 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009р., № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі - 950грн, що становить не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.03.2018р. до досягнення донькою [PERSON] повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

У заяві [PERSON] зазначає, що з 03.09.1995 року до 17.10.2014року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від якого мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , який на день розгляду справи в суді є повнолітній, та доньку [PERSON] , [INFO] , у свідоцтвах про народження яких відповідач записаний батьком. Посилаючись на те, що відповідач проживає окремо і ухиляється від покладеного обов`язку щодо утримання доньки [PERSON] , вона просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4ч. з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до її повноліття. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності без застосування технічних засобів, позовні вимоги позивачка підтримала, відповідач їх визнав. За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд в порядку ст. 247 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів і без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009р., № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4ч. з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

У заяві [PERSON] зазначає, що з 04.08.2002 року вона з [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , і у свідоцтві про їх народження відповідач записаний батьком. Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання обов`язку щодо утримання дітей, вона просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на їх утримання в розмірі 1/3ч. з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до їх повноліття. В судове засідання сторони надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності без застосування технічних засобів, позовні вимоги позивачка підтримала, відповідач їх визнав. За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд в порядку ст. 247 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів і без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009р., № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання доньок: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3ч. з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,191 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

У заяві [PERSON] зазначає, що з 07.09.2003року по 15.08.2011року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого мають двох синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON] 02.06.2013року народження, у свідоцтвах про народження яких він записаний батьком. \~ \~ \~ \~Посилаючись на те, що з 2013року вони проживають окремо, а з вересня 2018року відповідач перестав надавати їм матеріальну допомогу, [PERSON] просить суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до їх повноліття. \~ \~ \~ \~ В судове засідання позивачка надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності без застосування технічних засобів, позовні вимоги підтримала. \~ \~ \~Відповідач в\~письмовій \~заяві \~вимоги визнав,\~погоджується \~сплачувати аліменти\~ на\~ \~утримання двох\~ дітей\~в розмірі\~1/3\~усіх \~видів \~його \~заробітку (доходу),\~але \~не менше\~50відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просить розглянути справу у його відсутність, без фіксування судового процесу. \~ \~ \~ \~За таких обставин суд вважає за можливе провести судовий розгляд в порядку ст. 247 ЦПК України у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів і без фіксування судового засідання технічними засобами. \~ \~ \~ \~ Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24\~Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України,\~від 12.06.2009р.,\~№ 2\~"Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. \~ \~ \~ \~ В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задоволення вимог про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання синів: [PERSON]:,26.04.2004року народження, та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 з усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дітьми повноліття. \~ \~ \~ \~На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182,191 СК України,

Outcome: approved