Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

У квітні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яка до дня своєї смерті проживала в [ADDRESS]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй спадкове майно, в тому числі і на земельну частку (пай) з розпайованих земель КСП «Шпитьківське», що підтверджується витягом з протоколу № 15 загальних зборів власників земельних часток (паїв) у межах земель, що належали ліквідованому КСП «Шпитьківське» від 29 січня 2004 року. З даного протоколу вбачається, що в реєстрі осіб, які прийняли участь у розподілі земельних часток (паїв) у межах земель, що належали ліквідованому КСП «Шпитьківське», земельна ділянка [PERSON] значиться за номером [NUMBER] - рілля (сертифікат [NUMBER]). На ім'я [PERSON] видавався сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 30.03.2000 р. Земельна частка (пай) складалась із кількох ділянок, загальний розмір земельної частки (паю) складав 1,8 га. Із викопіювання з розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах земель, що належали ліквідованому КСП «Шпитьківське» (багаторічні насадження) вбачається, що ділянка № [NUMBER] яка виділена [PERSON], площею 0,2100 га, цільове призначення ведення ОСГ. Позивач зазначає, що є дочкою померлої, тому являєть спадкоємицею першої черги за законом на підставі ст.1261 ЦК України. Крім того, померла залишила заповіт, посвідчений 14.11.2007 року секретарем виконкому Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за реєстром № 403. Даним заповітом [PERSON], належне їй право на вищевказану земельну ділянку (пай) площею 0,21 га заповіла позивачу [PERSON] Спадщину після смерті матері [PERSON] позивач прийняла в установлений законом строк шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Києво- Святошинської районної державної нотаріальної контори. Для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку 0,2100 га, яка є частиною земельної частки ( паю) після смерті [PERSON], яка розташована на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, позивач звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори. Державним нотаріусом було відмовилено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку, про що видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 31.10.2014 року за № 3037/02-31. Тому позивач просила суд, встановити факт родинних відносин, а саме , що вона [PERSON] є дочкою [PERSON]; визнати за позивачем право на земельну частку (пай) (сертифікат серії [NUMBER]) у межах земель, що належали ліквідованому КСП «Шпитьківське», яка складається із земельної ділянки (багаторічні насадження) № [NUMBER], площею 0,2100 га, цільове призначення: ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задоволити в повному обсязі. Відповідач Шпитьківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, звернулась до суду із клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Третя особа сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю агрокомбінат "Шпитьківський" про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомляла. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] народилась [INFO] р. і згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]. 26.12.2012 р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 15. 07.04.1987 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 06.06.1987 року позивач [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [INFO] року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] видане виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 49. Спадкодавицею [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 14.11.2007 року секретарем виконкому Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області Шлейченко К.М., за реєстровим номером 403, за умовами якого належне померлій право на земельну ділянку (пай (багаторічні насадження) площею 0,21 га згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Києво-Святошинської райдержадміністрації від 16.03.2000 року [PERSON] заповіла [PERSON] 01.04.2010 року позивач звернулась до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою державного нотаріуса від 31.10.2014 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв»язку з тим, що з наданих [PERSON] документів для оформлення спадщини не можливо встановити той факт, що вона є дочкою померлої [INFO] року [PERSON], оскільки в свідоцтві про народження [PERSON] в графі мати записана [PERSON], а в свідоцтві про смерть спадкодавиця записана як [PERSON]. Стаття 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначала що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За правилами ст. 1218 ЦК України (тут і далі в редакції що набрала чинності 01.01.2014 р.) до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями за заповітом і законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Стаття 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Згідно аб.3п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р., у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 зазначено що При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини; коло спадкоємців, які прийняли спадщину ; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Факт родинних відносин, а саме що [PERSON], яка померла [INFO] року є матірю [PERSON], свідоцтвом про народження позивача. Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У відповідності до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту родинних відносин необхідне позивачу для оформлення спадкових прав. Як вбачається з матеріалів справи на ім»я померлої [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) виданого, як члену колективного сільськогосподарського підприємства КСП «Шпитьківське» на підставі рішення Києво-Святошинської райдержадміністрації від 16.03.2000 року № 128. Відповідно до якого померлій [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Шпитьківське» розміром 1,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Відповідно до розпорядження Києво-Святошинської РДА від 28.04.2011 року за № 1148 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо виготовлення державного акту на право власності на земельну ділянку взамін сертифіката на право на земельну частку (пай) [PERSON] за рахунок земель колективної власності КСП «Шпитьківське» для ведення особистого селянського господарства в межах Шпитьківської сільської ради. У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON], що належним чином прийняла спадщину, та має право на відповідне майно що увійшло до спадкової маси, відповідно до правил спадкування згідно ЦК України. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку що вимоги позивача обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved