Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

У жовтня 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» (далі - відповідач) про стягнення коштів. Позовні вимоги, обґрунтовані тим, що 14 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про відкриття поточного рахунку [NUMBER] та було укладено договір № 10-1383036 про розміщення банківського вкладу. Відповідно до договору № 10-1383036 термін розміщення вкладу (депозиту) складав з 14.09.2015 року по 28.09.2016 року. 28 вересня 2015 року, не бажаючи продовжувати термін розміщення банківського вкладу та з метою отримання готівкових коштів із власного рахунку, позивач звернулася із заявами про відмову в автоматичній пролонгації договору та про видачу грошових коштів з депозитного рахунку, у зв`язку з закінченням терміну дії договору. Однак, станом на 02 жовтня 2015 року, жодних дій щодо видачі коштів банком вчинено не було, а працівниками банку в усному порядку відмовлено у видачі грошових коштів, посилаючись на існування певного розпорядження керівництва банку про заборону видачі грошових коштів. Тому позивач просила стягнути з відповідача готівкові кошти у розмірі 156417,77 грн., що складаються з: 155743,61 грн. - сума заборгованості, 51,20 грн. - 3 відсотки річних, 622,96 грн. - пеня. У судовому засіданні представник позивач позовні вимог підтримав та просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні просив задовольнити позовні вимоги в частині стягнення суми вкладу 155050,00 грн., 750,29 грн. - сума нарахованих процентів, 50,98 грн. - 3% річних, а в задоволенні решти позовних вимог просив відмовити. Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з матеріалів справи, 14 вересня 2015 року на підставі заяви-договору позивачу було відкрито поточний рахунок № [NUMBER] (а.с.6). 14 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про розміщення банківського вкладу № 10-1383036, найменування вкладу «Прогресивний», відповідно до умов якого, сума вкладу - 155050,00 грн., процентна ставка - 16% річних, при кожній авто пролонгації вкладу на наступні 14 днів процентна ставка збільшується на 0,4%, термін розміщення - з 14.09.2015 року по 28.09.2015 року, мінімальний залишок (за наявності) - 500,00 грн., порядок виплати процентів - в кінці терміну, процентна ставка при достроковому поверненні вкладу - за кожен повний період знаходження коштів на рахунку, перерахунок відсотків не здійснюється, договір може бути автоматично продовженим на 12 повних періодів (повний період - 14 днів) (а.с.7). Відповідно до матеріалів справи, 14 вересня 2015 року позивачем було внесено кошти в розмірі 155050,00 грн. на депозитний рахунок, що підтверджується копією квитанції № 11226516 (а.с.8). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами (ч.1,2 ст. 1066 ЦК України). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною (ч.1 ст. 1060 ЦК України). Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. За умовами договору про розміщення банківського вкладу № 10-1383036, термін розміщення вкладу - з 14.09.2015 року по 28.09.2015 року. Судом встановлено, що 28.09.2015 року позивач зверталася до відповідача з заявами про відмову в автоматичній пролонгації договору та про видачу грошових коштів з депозитного рахунку, у зв`язку з закінченням терміну дії договору, чим засвідчила свій намір припинити дію договору. Проте, відповідач вкладені кошти та відсотки позивачу не повернув. Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ст. 1074 ЦК України). Згідно із розрахунку суми боргу, який надано у позовній заяві, станом на 02 жовтня 2015 року розмір невиконаного зобов`язання становить 156417,77 грн., що складається з: 155743,61 грн., 51,20 грн. - 3% річних та 622,96 грн. - пеня. Представник відповідача, у поданих запереченнях зазначив, що стягнення пені є безпідставним, оскільки позивач у своїх доводах посилається на Закон України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні». Також зазначає, що умовами укладеного між сторонами спору договору 2 збільшення суми вкладу за рахунок процентів не передбачено, а 3% річних необхідно нараховувати на основну суму вкладу, тому сума 3% річних за 4 дні прострочення виконання зобов`язань становить 50,98 грн.. Частиною 6 ст. 1061 ЦК встановлено, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У зв'язку з цим необхідно враховувати, що у випадку збільшення вкладу на суму невитребуваних процентів, проценти, які стягуються у зв'язку з простроченням повернення вкладу, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, нараховуються на всю суму вкладу, збільшеного на суму невитребуваних процентів. Відповідно до ст. 1073 ЦК у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з'являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом. Судам слід мати на увазі, що передбачені ст. 32 Закону від 5 квітня 2001 р. № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» спеціальні правила щодо відповідальності банків при здійсненні переказу у вигляді сплати пені не виключають застосування ст. 625 ЦК (Лист Верховного суду України від 01.07.2014 року «Аналіз практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві»). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на викладене та надані пояснення, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума коштів за договором № 10-1383036 про розміщення банківського вкладу від 14.09.2015 року в розмірі 156417,77 грн.. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1564,17 грн.

Outcome: approved