Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

У березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Київської міської Ради про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що оскаржуване рішення прийняте відповідачем на підставі непогодженого належним чином проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та з порушенням порядку встановлення цільового призначення земельної ділянки, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. У зв'язку з тим, що вищевказане рішення Київської міської ради видане незаконно, оскаржуваний державний акт також виданий без достатніх на те правових підстав. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй письмовій заяві просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки представник позивача у своїй письмовій заяві не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідач належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, наявними в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування у межах, визначених Конституцією України. Відповідно до ст.ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування у межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року №628-7/2697 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» у власність позивача було надано земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS]. 22.01.2010 року позивачеві на підставі вказаного рішення №628-7/2697 від 29 жовтня 2009 року було видано державний акт на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 8000000000:62:264:0053 серії ЯД №970612 від 22.01.2010 року, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за №08-07-03179. Вказана земельна ділянка набувалась Позивачем у рамках безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян, що передбачено п. «в» ч.3 ст.116 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.4 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві затвердженого Рішенням Київської міської ради №457/1867 від 15 липня 2004 року передача земельних ділянок із земель державної і комунальної власності безоплатно у власність юридичним особам або громадянам здійснюється на підставі рішення Київської міської ради за результатами розгляду документації із землеустрою. Аналогічне положення міститься і в ч.10 ст.118 Земельного кодексу України, що діяв на момент винесення рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року №628-7/2697. Відповідно до ч.1 ст.12 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві для надання (передачі) земельної ділянки у власність зацікавлені особи після погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки звертаються до Київської міської ради через приймальню Київради з клопотанням (заявою) про передачу (надання) земельної ділянки. Згідно з ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, що діяв на момент винесення рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року №628-7/2697 проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Вказана норма дублюється ч.2 ст.11 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві відповідно до якої проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується Головним управлінням земельних ресурсів, Головним управлінням містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації), державними органами охорони навколишнього природного середовища у випадках, передбачених законодавством, органом охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічним органом,відповідним територіальним органом виконавчої влади з питань лісового або водного господарства (у передбачених законодавством випадках). Згідно з ч.3 ст.11 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується органами, зазначеними в частині другій цієї статті, в порядку, визначеному законодавством, шляхом надання ними письмового висновку або напису на проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в тому числі на графічній частині або на погоджувальному листі до проекту землеустрою, "погоджено", засвідченого підписом уповноваженої особи і скріпленого печаткою відповідного органу. Як вбачається з матеріалів справи (лист Головного управління екології та охорони природних ресурсів від 26.08.2009 року №071/04-4-22/4145, розділ «Інші природоохоронні вимоги»), проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки був погоджений Головним управлінням екології та охорони природних ресурсів за умови виконання (серед інших) вимог щодо внесення змін до Генерального плану розвитку міста на період до 2020 року, затвердженого рішенням Київради від 28.03.02 року №370/1804 та сплати відновної вартості зелених насаджень у встановленому порядку. Дослідивши матеріали справи суд встановив: У п.1 рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року №628-7/2697 вирішено на підставі містобудівного обґрунтування, затвердженого рішенням Київради від 17.09.2009 року, внести зміни до Генерального плану міста Києва, затвердженого рішенням Київради від 28.03.2002 №370/, перевівши територію, відповідно до містобудівного обґрунтування до житлової садибної забудови. Проте з аналізу вказаного містобудівного обґрунтування видно, що серед переліку зазначених в ньому територій не зазначена земельна ділянка, що була передана позивачеві відповідно до рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року №628-7/2697. Будь-яких інших документів, що свідчать про факт внесення змін до Генерального плану міста Києва та зміну цільового призначення земельної ділянки суду не надано. Факт несплати відновної вартості зелених насаджень випливає з Рішення Подільського районного суду міста Києва від 04 листопада 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 грудня 2013 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 січня 2014 року, відповідно до яких із позивача на користь Київської міської державної адміністрації стягнуто відновну вартості зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці площею 0,10 га на [ADDRESS] у розмірі 699 118 грн. 16 коп. Таким чином, проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на момент прийняття рішення Київської міської ради від 29 жовтня 2009 року №628-7/2697 2697 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» не був погоджений у встановленому порядку, а саме рішення в зв'язку з цим прийняте з порушенням вимог законодавства. Відповідно до п.11 абз.1 ст.2 Тимчасового порядку передачі (надання) земельних ділянок у користування або у власність у м. Києві проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вид документації із землеустрою, яка розробляється у випадках, передбачених законодавством та цим Порядком, і затверджується рішенням Київської міської ради та визначає місце розташування земельної ділянки, її розмір, площу, цільове призначення, правовий режим, обмеження та обтяження землекористування і складається з текстової та графічної частин. Таким чином, суд вважає правомірним твердження позивача про те, що проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки є документом, яким встановлюється цільове призначення земельної ділянки. Прийнявши оскаржуване рішення про передачу земельної ділянки на основі непогодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, Київська міська Рада порушила порядок встановлення цільового призначення земельної ділянки, що надавалась відповідно до нього. Відповідно до п. «б» ст.9 Земельного кодексу України Київська міська Рада здійснює передачу земельних ділянок у власність громадян відповідно до Земельного кодексу України. Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно із ст. 328 Цивільного Кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 126 Земельного кодексу України передбачає, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до ст. 378 Цивільного кодексу України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Частиною 3 ст. 152 Земельного кодексу України передбачено, що захист права власності на землю здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст.21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам. Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-57цс13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. При вищезазначених обставинах, суд вважає за необхідне визнати незаконним з моменту його прийняття та скасувати рішення Київської міської ради від 29.10.2009 року №628-7/2697 «Про передачу громадянину [PERSON] у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS]» та визнати недійсним з моменту видачі державний акт на право власності на земельну за кадастровим номером 8000000000:62:264:0053 серії ЯД №970612 від 22.01.2010 року, зареєстрований Головним управлінням земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 22.01.2010 за №08-07-03179 виданий на його підставі. На підставі викладеного,

Outcome: approved