Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Бобрищева І.Р., звернулася до суду з позовом про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокії Юріївни від 22.07.2020 р. № 2989 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 51577,83 грн (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот сімдесят сім грн. 83 коп.) на користь акціонерного товариства «Банк Форвард», таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивує тим, що з Єдиного реєстру боржників йому стало відомо про наявність відносно нього виконавчого провадження № 62957219, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., за яким звернуто стягнення з [PERSON] за кредитним договором №200193339 від 25.03.2019, укладеного між ним та ПАТ «банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», згідно якого сума повної заборгованості за період з 25.02.2020 по 25.03.2020 складає 50727,83 грн (а.с.7). На виконання виконавчого напису нотаріуса № 2989, виданого 22.07.2020 приватним нотаріусом КМНО Буджчиганчук Є.Ю., приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. 04.09.2020 відкрито виконавче провадження № 62957219 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Банк Форвард» заборгованість в розмірі 51577,83 грн, основної винагороди в розмірі 5157,78 грн, мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500 грн., та постановою від 04.09.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у різних банківських установах, а також звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.11-14). Однак [PERSON] вважає, що наявна заборгованість не є безспірною і не може вважатися обґрунтованою у зв`язку з тим, що він не отримував від відповідача будь-які грошові чи кредитні кошти, а також не укладав кредитні договори з відповідачем та нотаріус не дотримався вимог законодавства, яким врегульовано процедуру та порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, а саме, що на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні приватного нотаріуса не було всіх необхідних документів, передбачених Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ухвалою Кобеляцького районного суду Полтавської області від 13 вересня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача [PERSON] , адвокат Бобрищева І.Р., надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача АТ «Банк Форвард», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився про причини неявки суд не повідомив. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю., надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л., будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася про причини неявки суд не повідомила. Суд, розглянувши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 22 липня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис № 2989, за яким приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павелків Т.Л. 04.09.2020 відкрито виконавче провадження № 62957219 про звернення стягнення із [PERSON] на користь акціонерного товариства «Банк Форвард», заборгованість в розмірі 51577,83 грн, основної винагороди в розмірі 5157,78 грн, мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 500 грн., та постановою від 04.09.2020 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у різних банківських установах, а також звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно зі ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України«Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Пунктом 3.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 встановлено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», такими документами для одержання виконавчого напису є нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме: платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Окрім цього, як було з`ясовано при вивчені виконавчого напису, приватним нотаріусом Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис на підставі п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», яким передбачено, що до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів належить така форма договору, як кредитний договір. Вказаний пункт № 2 був включений до Переліку Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Згідно з ч. 1 ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття. Тому постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили цього ж дня - 22.02.2017 року, отже і п. 2 постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року також втратив чинність з цього дня. Тобто з 22.02.2017 року нотаріуси позбавлені можливості вчиняти виконавчі написи про стягнення заборгованості, що випливають з кредитних відносин. Таким чином, діючим на момент вчинення виконавчого напису та на сьогодні є Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 в редакції до Постанови Кабінету Міністрів від 26.11.2014 року № 622, тобто без розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Оскільки виконавчий напис, який є предметом спору в даній справі, вчинено 22 липня 2020 року, тобто після визнання недійсною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, що свідчить про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Є.Ю. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису не враховано тієї обставини, що норми, які визначають перелік документів, що підтверджують безспірність заборгованості по кредитним договорам, вже не чинні. Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного суду України від 05.06.2017 року в справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі та встановити й зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Із матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус отримував від відповідача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому в нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості, зазначений у виконавчому написі, є безспірним. Отже, суд вважає, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити та визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання судових витрат, суд приходить до наступного. Так, при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищезазначене та у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у вказаному розмірі. Також позивачем заявлено вимогу про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу. Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2, 3 ч. 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявив до стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн., які документально підтверджені. Як убачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у справі надавалася позивачу на підставі на підставі ордеру і договору про надання правничої допомоги адвокатом Бобрищевою І.Р. (а.с.15,16,32). Адвокатом надано розрахунок витрат позивача, відповідно до якого ним затрачено 1 год. 45 хв. часу на надання правової допомоги на загальну суму 2000 грн, акт №4 приймання-передачі правничих послуг, квитанція про сплату 2000 грн (30,31,33). Дані докази суд визнає належними і достовірними. Визначений розмір винагороди представника позивача відповідає критеріям, визначеним ч.4 ст.137 ЦПК України, при цьому відповідачем не заявлено обґрунтованих доводів стосовно не співмірності витрат на правничу допомогу (ч.6 ст.137 ЦПК України). Отже, позивач [PERSON] має право на відшкодування понесених ним судових витрат з урахуванням принципу пропорційності розміру задоволених вимог. Враховуючи вищевикладене суд доходить до висновку про задоволення позову, оскільки спірний виконавчий напис був вчинений нотаріусом з порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріуса України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012, та статей 88, 89 Закону України "Про нотаріат".

Outcome: approved