Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

У березні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування належною йому на праві власності житловою квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач його племінник, за вказаною адресою зареєстрований, але не проживає більше одного року без поважних причин, добровільно знятися з реєстрації в квартирі відповідач не бажає, чим порушує його права, як власника нерухомого майна, що у відповідності до ст.405 ЦК України, є підставою для припинення користування останнім житловим приміщенням. В судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно. Позивач подав суду заяву про слухання справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю, проти заочного розгляду справи заперечень не мав (вх.5744/19-вх. від 27.08.2019р.). Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення за місцем реєстрації судового виклику рекомендованим листом з повідомленням, який повернувся за непроживання, та через оголошення опубліковане на офіційному веб-сайті суду на порталі Судова влада України. Причини неявки суду невідомі. Відзив на позов не надійшов. За наявності умов, визначених у ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . На підтвердження такого позивачем надано копії свідоцтв про право на спадщину за заповітом, виданих приватним нотаріусом Снігурівського районного нотаріального округу Миколаївської області Лєбєдєвою І.М. 28 жовтня 2016 року, зареєстрованими у реєстрі За №№364, 365 (а.с.5-6). 07 червня 2013 року у вказаній квартирі за згоди власника був прописаний його племінник - відповідач [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами у будинковій книзі (а.с.8-9) та даними адресної довідки Снігурівської міської ради Миколаївської області №300/01-2.5 від 01 квітня 2018 року (а.с.18). Актом депутата Снігурівської міської ради Миколаївської області Воробйова О.О. , складеним 10 березня 2019 року, посвідчено, що [PERSON] за місцем реєстрації по [ADDRESS] з момента реєстрації по теперішній час не проживає, що підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У ході судового розгляду підтверджено обставини щодо права власності позивача на житлове приміщення, відсутність відповідача за зареєстрованим місцем проживання понад один рік, відсутності доказів щодо створення позивачем перешкод у користуванні житлом, участі відповідача в утриманні будинку чи виявлення ним інтересу до житла. Доказів поважності причин відсутності відповідача понад зазначений термін судом не встановлено, так само як і наявності домовленості між сторонами про інший строк збереження права на проживання у житловому будинку, при цьому реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Відповідно до ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню. На прохання позивача суд не стягує з відповідача судовий збір, сплачений ним при подачі позову.

Outcome: approved