Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-28 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання у розмірі 35763 грн. 11 коп., індексу інфляції 6638 грн. 82 коп. та 3 % річних 2845 грн. 32 коп., яка утворилася за період з 01.10.2016 року по 01.08.2021 року, посилаючись на те, що відповідачеві надавалися послуги з централізованого теплопостачання в квартиру за адресою [ADDRESS] , однак свої зобов`язання щодо оплати послуг з теплопостачання остання виконувала не належним чином, у зв`язку з чим за нею утворилася заборгованість, тому звернувся до суду з позовом. Ухвалою суду від 01 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику осіб. 17 грудня 2021 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказала, що вимоги про стягнення з неї заборгованості та інші нарахування за період з жовтня 2016 року по липень 2018 року є безпідставними, адже заявлені після спливу строку позовної давності. Крім того зазначила, що нею визнається основна заборгованість по оплаті в сумі 20319,91 грн.. Сума інфляційних збитків, які вона визнає, становить 2389,69 грн., 3% річних 972,75 грн.. 29 грудня 2021 року від представника позивача надійшла до суду відповідь на відзив, в якій вказали, що строк звернення ними до суду не пропущено, просять задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] є споживачем послуг з теплопостачання, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . Розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Договір про надання послуг теплопостачання з [PERSON] не укладався. Однак, одна сторона - Полтавське обласне комунальне підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" надавала другій стороні\~- відповідачі як споживачу послуг за адресою: [ADDRESS] , послуги з теплопостачання, а відповідач такі послуги прийняв, від їх отримання не відмовлявся. Таким чином, судом встановлено, що між сторонами склались правовідносини з надання послуг теплопостачання, в яких одна сторона зобов`язана надавати другій стороні послуги теплопостачання, а друга зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за споживання і користування послугами. Відсутність укладеного договору не виключає можливість стягнення з відповідачів на користь позивача вартості отриманих послуг з надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що індивідуальний споживач\~це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначаються\~Законом України «Про житлово-комунальні послуги»,\~Житловим кодексом України\~та іншими нормативними актами. Відповідно до ст. 67 ЖК України\~плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями\~64,\~68 ЖК України\~передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.10.2016 по 01.08.2021 року надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги вносилась не в повному обсязі, а тому існує заборгованість за вказаний період в розмірі 35763,11 грн.. Відповідно дост.\~625\~ЦК\~України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З врахуванням змісту вказаної норми за період з 01.10.2016 по 01.08.2021 року за боржником утворилася заборгованість в сумі 35763,11 грн., нараховано індекс інфляції в сумі 6638 грн. 82 коп. та 3 % річних в сумі 2845 грн. 32 коп., загальна сума заборгованості становить 45247 грн. 25 коп.. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач, як споживач послуг з теплопостачання, перебувають у фактичних договірних правовідносинах з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», але взяті на себе зобов`язання по оплаті послуг з теплопостачання не виконує. Відповідно до ст.525\~ЦК\~України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Оскільки відповідач належним чином зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг не виконували, а саме не вносили платежі за послуги з теплопостачання в повному розмірі, за нею утворилася заборгованість у розмірі 45247 грн. 25 коп.. У відзиві на позов та у заяві про застосування строків позовної давності відповідач просила застосувати до спірних правовідносин строки позовної давності. Статтею 256 ЦК України\~визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. За правилами частини третьої\~статті 267 ЦК України\~позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до частини четвертої\~статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. За змістом статей 256, 267 ЦК України, суд може відмовити в позові через сплив без поважних причин строку звернення до суду лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог і спливу строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року по справі № 712/8916/17 висловила наступну правову позицію: Інститут наказного провадження був запроваджений у цивільному процесі України з 1 вересня 2005 року, коли набрав чинності ЦПК України. ЦК України набрав чинності 1 січня 2004 року. З того часу приписи статті 264\~цього\~кодексу про переривання перебігу позовної давності залишаються незмінними, а перелік підстав такого переривання є вичерпним. Наказне провадження як особливий спрощений вид провадження у цивільному судочинстві спрямоване на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи шляхом видачі судового наказу, що одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом, без судового засідання та без виклику заявника (стягувача) і боржника. Процес доказування для першого починається з моменту подання заяви про видачу судового наказу та закінчується прийняттям цієї заяви судом, тоді як для боржника цей процес розпочнеться, якщо він вирішить подати заяву про скасування судового наказу після отримання копії останнього. Звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є правом, а не обов`язком особи, якій належить право вимоги, а також органів і осіб, якимзакономнадано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина другастатті 95 ЦПК Україниу редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, частина другастатті 160 ЦПК Україниу редакції, чинній з тієї дати). Велика Палата Верховного Суду вважає, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264\~ЦК\~України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264\~ЦК\~України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного судувід 23 травня 2018 року у справі№ 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц). З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності. Разом з тим, позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового 01.07.2020 року (справа № 552/3014/20 провадження №2-н/552/541/20). \~ \~\~\~ \~Винесення\~в\~послідуючому судового\~наказу\~Київським\~районним судом\~м.\~Полтави\~від 10\~липня 2020\~року\~про\~стягнення з\~\~ [PERSON] на користь користь ПОКВПТГ Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за адресою [ADDRESS] за період з 01.10.2016 року по 01.06.2020 року, набрання ним законної сили та видача стягувачу для пред`явлення до примусового виконання, свідчить про те, що до моменту його скасування 25 серпня 2021 року порушене право підприємства не підлягало захисту. Також, слід врахувати, що саме з моменту винесення Київським районним судом м. Полтави ухвали від 25 серпня 2021 року про скасування судового наказу від 10 липня 2020 року, відповідно до частини 1\~статті 261 ЦК України, знову почався перебіг позовної давності. Строк позовної давності не пропущений та не підлягає поновленню. Оскільки саме з цього часу у стягувача виникло право звернутися з тими ж вимогами в позовному провадженні, а порушене право, після скасування наказу, знову підлягало захисту. Таким чином, із відповідача підлягають стягненню заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 01 жовтня 2016 року по 01 серпня 2021 року у сумі 45247,25 грн., відповідно до розрахунку проведеного позивачем, правильність якого відповідачем не спростовано. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Питання про розподіл судових витрат по справі суд вирішує відповідно дост.141 ЦПК України, а тому стягує з відповідача на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 2270 грн..

Outcome: approved