Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував на те, що 11.10.2016 року о 15 год. 50 хв. на перетині вул. Ахматової та вул. Урлівської в м. Києві сталась ДТП за участі автомобіля «Кіа», д.н.з. [NUMBER] , під керування водія [PERSON] та автомобіля «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок якої, автомобіль «КІА», власником якого є позивач, зазнав механічних пошкоджень. Відповідно до Висновку №ЕД-1707-2-595.16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.10.2016 року, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі договору від 12.10.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА», складає 247 070,85 гривень. Станом на момент настання ДТП, в автомобілі «NISSAN», яким керувала відповідач, був відсутній необхідний поліс ОСЦПВВНТЗ. Враховуючи дану обставину, 13.10.2016 року позивач звернувся до МТСБУ з відповідним повідомленням про ДТП, яке у свою чергу 16.03.2017 року перерахувало кошти, в межах відповідного ліміту, в якості часткового відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди позивачу, в розмірі 100 000 грн. З огляду на неповне відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, позивач просив суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 162 317 грн. 85 коп. (яка включає в себе різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та фактично завданою матеріальною шкодою) та моральну шкоду у сумі 50 000 грн. 00 коп. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2017 цивільній справі присвоєно унікальний номер 753/6134/17 (провадження №2/753/4221/17), справа розподілена судді Комаревцеву Л.В. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.06.2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП задоволено. Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 10.10.2018 року скасовано заочне рішення та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач та його представник у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог позову, посилаючись на те, що постановою суду від 05.07.2018 року встановлено вину позивача у порушенні п.п.10.1, 12.1, 12.3 ПДР України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 11.10.2016 року о 15.50 год. на перехресті вул. Ахматової та вул. Урлівської в м.Києві, керуючи автомобілем «Ніссан», д.н.з. [NUMBER] , при повороті ліворуч, не пропустила автомобіль «Кіа», д.н.з. [NUMBER] , що рухався у зустрічному напрямку по вул. Ахматової, змусила водія різко змінити напрямок руху, чим створила аварійну ситуацію, чим порушила п.10.1, 16.6 ПДР України, тим самим скоїла адміністративне правопорушення передбачене ч.4 ст.122 К . Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 05.12.2016 року водія [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 122 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до Висновку №ЕД-1707-2-595.16 експертного автотоварознавчого дослідження від 18.10.2016 року, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі договору від 12.10.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «КІА», складає 247 070,85 гривень. За проведення даного автотоварознавчого дослідження, на підставі рахунку №ЕD-1707-2-595.16 від 12.10.2016 року позивачем було сплачено 2565,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 12.10 2016 року. Крім того, для участі у проведенні огляду експертом пошкодженого автомобіля позивача, була запрошена відповідач, шляхом направлення їй відповідної поштової телеграми, за яку позивачем сплачено 282,00 грн., що підтверджується відповідним фіскальним чеком від 13.10.2016 року. Крім того, позивачем замовлено та отримано Висновок експерта №ED-1709-3-602.6 від 04.11.2016 року щодо обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, складеного ТОВ «Судова незалежна експертиза України» на підставі договору від 24.10.2016 року, за проведення якого, на підставі рахунку від 24.10.2016 року. позивачем сплачено 6400,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 24.10 2016 року. Також, 06.02.2017 року, на замовлення позивача та на підставі договору від 02.02.2017 року, ТОВ «Судова незалежна експертиза України» було проведено додаткове експертне дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди, про що складено Висновок експерта за № ED-1709-3-670.17, за яке Позивачем, на підставі рахунку від 02.02.2017 року, сплачено 6000,00 грн.. Проведення даних експертних досліджень було зумовлене тим, що відповідач відразу після настання ДТП, а також під час розгляду протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно неї, заперечувала свою вину та вказувала, що саме позивач в усьому винен сам. А тому, для спростування таких доводів відповідача, позивач був змушений замовляти проведення вказаних експертиз. Станом на момент настання ДТП, в автомобілі «NISSAN», яким керувала відповідач, був відсутній необхідний поліс ОСЦПВВНТЗ. Враховуючи дану обставину, 13.10.2016 року позивач звернувся до МТСБУ з відповідним повідомленням про ДТП, яке у свою чергу 16.03.2017 року перерахувало кошти, в межах відповідного ліміту, в якості часткового відшкодування завданої відповідачем матеріальної шкоди позивачу, в розмірі 100 000 грн. З наведеного вбачається, що оскільки МТСБУ позивачу було виплачено страхове відшкодування у сумі 100 000 грн. 00 коп., тому у відповідача як особи яка завдала шкоду, необхідно стягнути різницю розміру матеріальної шкоди у сумі 147 070 грн. 85 коп. (247070 грн. 85 коп. - 100 000 грн. 00 коп.), а також витрати на проведення експертизи на загальну суму 15 247 грн. 00 коп. За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Ст. 1192 ЦК України визначає, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо), як це зазначено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1996 року. Згідно Постанови ВСУ від 20.01.2016р. у справі 6-2808цс15 право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 50 000,00 гривень, суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.01.1995 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. В частині відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що позивачу були спричинені моральні страждання, які полягали у моральних стражданням з приводу пошкодження належного його майна, а також душевних страждань перенесених під час ДТП. Судом встановлено, що порушення правил безпеки руху з боку відповідача заподіяло позивачу моральні страждання, у зв`язку з чим вважає за необхідним задовольнити вимогу [PERSON] та стягнути на його корсить 50 000,00 гривень моральної шкоди. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивачка знайшли підтвердження під час судового засідання, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 3223,19 гривень, тобто із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме - 3223,19 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved