Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

У березні 2014 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 27 143 грн. 46 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 04.03.2013 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №2002879675, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 23 299 грн. 00 коп. для придбання товарів та послуг, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит, сплатити за його користування проценти у розмірі 0,01% річних. ПАТ «ОТП Банк» виконало умови кредитного договору та надало відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, тоді як відповідач належним чином свої обов'язки не виконує, в наслідок чого утворилась зазначена кредитна заборгованість. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (у т.ч. за допомогою оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 03.06.2014 року за №98(5227), про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутність або про відкладання розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] 04.03.2013 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №2002879675, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 23 299 грн. 00 коп. для придбання товарів та послуг, а відповідач у свою чергу зобов"язувався погасити кредит, сплатити за його користування проценти у розмірі 0,01% річних (а.с.8-11). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Банк виконав умови згаданого кредитного договору та надав [PERSON] грошові кошти у сумі 23 299 грн. 00 коп. Між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 18.12.2013 року укладено договір факторингу, відповідно до якого ПАТ «ОТП Банк» відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах укладених з боржниками, право на вимогу якої належить ПАТ «ОТП Банк» на підставі відповідної документації (а.с.20-39). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 11.03.2014 року заборгував позивачу кошти у сумі 27 143 грн. 46 коп., що складається із залишку заборгованості за кредитом у сумі 23 299 грн. 00 коп., суми несплачених відсотків за користування кредитом у сумі 3844 грн. 46 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданими позивачем довідкою (а.с.16), яка перевірена судом. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved