Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу, в якому, вказуючи на те, що між ним та відповідачкою 01 квітня 2014 року укладено договір позики у формі боргової розписки, за якою він передав, а відповідачка отримала 14 067 грн. 18 коп., що зобов'язалася повернути в строк до 01 липня 2014 року, але на час звернення до суду взяте на себе зобов'язання не виконала, просив стягнути із останньої на його користь суму боргу у розмірі 14 067 грн. 18 коп. та сплачений ним судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а всього 14 310 грн. 78 коп. Позивач, будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, але 24 листопада 2014 року направив до суду заяву про можливість слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.14). Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, але 24 листопада 2014 року направила до суду заяву про можливість слухання справи за її відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 16). Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що 01 квітня 2014 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] грошові кошти у розмірі 14 067 грн. 18 коп., які зобов'язалася повернути до 01 липня 2014 року, що підтверджується борговою розпискою, складеною власноручно [PERSON] в присутності свідків 01 квітня 2014 року (а.с. 3). Згідно положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підставі ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За п. 24 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що [PERSON] позов визнала, про що направила до суду заяву (а.с. 16), визнання нею позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з неї на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 14 067 грн. 18 коп. та 243 грн. 60 коп., сплаченого позивачем судового збору, що відповідає також вимогам ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved