Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» 23.03.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування позову зазначив, що 15.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (найменування змінено на АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11028491000, згідно з яким [PERSON] було надано кредитні кошти (кредит) в сумі 239 900 грн. 00 коп. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, було укладено договір іпотеки від 15.08.2006 року, згідно з яким [PERSON] передала в іпотеку наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру, розташовану на шостому поверсі шістнадцяти поверхового будинку, загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. 25-річчя РККА (пр. 25-річчя РСЧА), буд. № 6 «б»[ADDRESS] та є власністю [PERSON] За користування кредитними коштами відповідач зобов`язався сплатити проценти у розмірі 15,0 % річних. Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з липня 2014 року. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11028491000 від 15.08.2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 22.09.2015 року між ТОВ «ФК«Довіра та Гарантія» та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № 1 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року, яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 15.08.2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Оскільки відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 20.09.2015 року становить 241\~005 грн. 93 коп., з яких: 199 111 грн. 49 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 41\~894 грн. 44 коп. - заборгованість по відсоткам. Просить в рахунок погашення заборгованості [PERSON] (за Договором про надання споживчого кредиту № 11028491000 від 15.08.2006 року, укладеним з АТ «УкрСиббанк») перед ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» в розмірі 241 005 грн. 93 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру, розташовану на шостому поверсі шістнадцяти поверхового будинку, загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. 25-річчя РККА (пр. 25-річчя РСЧА) буд. № 6 «б»[ADDRESS] є власністю [PERSON], шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якої особі-покупцеві за ціною 239 900 грн. 00 коп., а також стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 3615 грн. 09 коп. Представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до переконання, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 15 серпня 2016 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11028491000, згідно з яким [PERSON] було надано кредитні кошти (кредит) в сумі 239 900 грн. 00 коп. зі сплатою процентів у розмірі 15,00 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки від 15.08.2006 року, згідно з яким вона передала в іпотеку нерухоме майно: трикімнатну квартиру, розташовану на шостому поверсі шістнадцяти поверхового будинку, загальною площею 83,3 кв.м., житловою площею 49,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Донецьк, пр. 25-річчя РККА (пр. 25-річчя РСЧА) буд. № 6 «б»[ADDRESS] та є власністю [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 15.08.2006 року приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № Д-1333. 21.09.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено Договір факторингу № 27, відповідно до якого право грошової вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 11028491000 від 15.08.2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 22.09.2015 року між ТОВ «ФК«Довіра та Гарантія» та АТ «УкрСиббанк» укладено Договір про відступлення права вимоги № 1 за Договорами іпотеки до Договору Факторингу № 27 від 21 вересня 2015 року, яким було відступлено право вимоги за Договором іпотеки від 15.08.2006 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] Відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 20.09.2015 року становить 241\~005 грн. 93 коп., з яких: 199 111 грн. 49 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 41\~894 грн. 44 коп. - заборгованість по відсоткам. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Відповідно до статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку»(далі Закон № 898-ІУ) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Як вбачається з пункту 2.1.1 Договору іпотеки, укладеному АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 15.08.2006 року , який визначає, що у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами. В пункті 2.1.2 Договору зазначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором, а у разі невиконання іпотекодавцем цієї вимоги- звернути стягнення на предмет іпотеки. Пунктом 4.3 Договору визначено, що у випадках, зазначених п.п. 2.1.1 2.1.2 цього договору іпотеки іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю повідомлення, оформлене згідно до статті 35 ЗУ «Про іпотеку», яка передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Отже, як законом, так і договором іпотеки передбачено, що у разі порушення умов кредитного договору кредитор має право на задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд, при цьому, ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Договір купівлі-продажу, укладений у відповідності до цього пункту є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки. Порядок реалізації предмета іпотеки врегульоване статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Натомість суд звертає увагу, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Проте за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 статті 58 Конституції України. У рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року №1-рп/99у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Разом з тим, мораторій у юридичному розумінні має значення відстрочки виконання певних обовязків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта (п. 2 ч. 1статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, ст.11 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» «Прикінцеві та перехідні положення» цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення. Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» не підлягає виконанню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору у розмірі 3615 грн. 09 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved