Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

покликаючись на те, що реєстрація відповідача створює їй як власнику житла перешкоди, при тому, що вона ніколи не проживала за зазначеною адресою, позивач у поданій до суду 24 листопада 2015 року заяві просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим будинком № 43 по вул.Рольщикова в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області та зняти її з реєстраційного обліку, судові витрати визначити у відповідності ст.88 ЦПК України. Всіх учасників судового процесу відповідно до ст.ст.74-76 ЦПК України належним чином повідомлено про час і місце розгляду справи, але відповідач до суду не з»явилася. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у відсутність відповідача, позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не було визнано обов'язковою, а також враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, дійшов висновку про можливість розглянути справу за відсутності сторін та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, розглянувши справу в межах заявленого позову на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до таких висновків. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобовязують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Як встановлено судом, підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно позивач є власником житлового будинку з надвірними будівлями № 43 по по вул.Рольщикова в с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області. Відповідач ніколи не проживала у вказаному будинку, будучи зареєстрованою на прохання друга сина. Згідно відповіді з адресного бюро, довідки з місця реєстрації відповідач залишається зареєстрованим за вказаною адресою. Факт непроживання у вказаному будинку відповідача підтверджується актом, виданим Великоомелянською сільською радою Рівненського району Рівненської області та показаннями свідка [PERSON] Ст.9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 319, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб. Ці норми гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Судом з'ясовано, що відповідач ніколи не проживав за вказаною адресою, однак в добровільному порядку шляхом подачі відповідної заяви до органів реєстрації з реєстраційного обліку не знімається, у зв'язку з чим позивач змушений звернутись до суду з позовом, оскільки така формальна реєстрація відповідача створює певні перешкоди та обмежує можливості позивача у повноцінному володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним нерухомим майном. Грунтуються на матеріалах справи доводи позивача про те, що протягом всього часу всі витрати по догляду за будинком несе позивач. Судом не встановлено обставин, які перешкоджали б визнанню відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що відповідач ніколи не проживав у вказаному житловому будинку, а позивач є його власником, в якому відповідач залишається зареєстрованими й на час розгляду справи, чим порушується право власності позивача, тому позовна вимога про визнання його таким, що втратив право користування житлом ґрунтується на вимогах закону і підлягає до задоволення. Щодо позовної вимог у частині зняття відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою, то відповідно до ст.ст.7, 11 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про, зокрема, позбавлення права користування житловим приміщенням. Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування. Таким чином, сама по собі вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача ґрунтуються на обов'язках державного органу, який здійснює реєстрацію місця проживання особи, тому є зайвою, хоча це є правовим наслідком первісної вимоги і додатковою гарантією судового захисту суб'єктивних цивільних прав позивача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, ст.41 Конституції України, ст.ст.391, 405 ЦК України,

Outcome: approved