Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного банку «АвтоЗАЗ банк», правонаступником якого є Відкрите акціонерне товариство «БАНК КІПРУ», правонаступником якого, в свою чергу, є Публічне акціонерне товариство «БАНК КІПРУ», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «НЕОС БАНК», про захист прав споживачів і визнання договорів недійсними. В обгрунтування позовних вимог зазначила наступне. 20.09.2007 р. між позивачкою (позичальником) та відповідачем (банком) АБ «АвтоЗАЗ Банк» було укладено кредитний договір № 002-131/2007 про отримання кредиту на поточні потреби в розмірі 240000,00 доларів США строком з 20.09.2007 року до 19.09.2022 року зі сплатою за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. П.3.10 договору визначено, що договір діє до повного припинення по ньому позичальником своїх зобов'язань. 20.09.2007 р. між цими ж сторонами також було укладено іпотечний договір щодо забезпечення виконання зобов'язань по зазначеному кредитному договору та додаткових угод до нього. Згідно до нього позивачкою як іпотекодавцем було передано відповідачу в іпотеку майнові права на незакінчену будівництвом квартиру, яка мала стати власністю позивачки в майбутньому. Заставна вартість предмета іпотеки склала 1126682 грн. 20.09.2007 р. в якості забезпечення належного виконання кредитного договору між позивачем як заставодавцем та відповідачем як заставодержателем було укладено договір застави цінних паперів - іменних безпроцентних (цільових) звичайних облігацій, у кількості 13944 штук, загальною номінальною вартістю 418320 грн. та заставною вартістю 1126682 грн.00 коп. 16.05.2012 р. між позивачкою та ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником) було укладено договір про погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором про припинення зобов'язання (прощення боргу) у розмірі 158348,71 дол. США шляхом звільнення відповідачки від обов'язків за кредитним договором за обставин та умов, визначених цим договором. 16.05.2012 р. між позивачкою та ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником) на виконання вимог відповідача по прощенню боргу, було укладено договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-02-12, по якому позивачка зобов'язалася передати у власність відповідача цінні папери (облігації), розподілені на окремі пакети, а Відповідач зобов'язався оплатити позивачці ці облігації на загальну суму 1289471 грн.00 коп. Позивачка зазначила, що при підписанні, укладанні та виконанні вищевказаних кредитного договору та договору про погашення заборгованості відповідачем було порушено її законні права споживача, бо за своїм змістом і текстом вони не відповідають чинному законодавству України, її інтересам та волевиявленню. п.1.1 кредитного договору, який є істотною умовою договору, надання кредиту і його сплата у валюті, а також погашення боргу у валюті, на думку позивачки, суперечить: ст.99 Конституції України, ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу України, в якій сказано, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, ч. 1 ст. 533 ЦК України, згідно до якої грошове зобовязання має бути виконане в гривнях, та п. 2 Положення [PERSON] банку України «Про кредитування», згідно до якого фізичні особи мають право на отримання споживчого кредиту лише в національній валюті; статтям 92, 192, 193, ч.2. ст. 524 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про [PERSON] банк України; сума в гривнях в договорі відсутня, чим порушено істотну умову договору, що стосується його предмету. Також позивачка послалася на відсутність у відповідача відповідного дозволу (ліцензії) на зазначений вид діяльності, а згідно до ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Позивачка також послалася на те, що при укладанні кредитного договору працівники відповідача її запевнили, що кредит в іноземній валюті є для неї більш вигідним, ніж у гривні; не попередили її про ризики (зокрема, валютні), порушили її право як споживача на інформацію, що призвело до порушення співвідношення її майнових інтересів та інтересів відповідача на користь останнього, бо відповідачу було повернуто з її боку значно більше, ніж обумовлено кредитним договором. Подальше виконання кредитного договору позбавило її того, на що вона розраховувала при його укладенні отримання вигідного кредиту на придбання цінних паперів, нерухомості. Зміст договору суперечить також і ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», бо ні перед укладенням кредитного договору, ні протягом його дії відповідач не повідомив позивачку у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає цей Закон та ЦК України. Окрім цього, в порушення п.2.1 Постанови НБУ № 168 «Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», що діяла на момент підписання кредитного договору, перед укладенням кредитного договору їй як споживачу в письмовій формі не надали інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту; інформацію про платежі споживача з зазначенням бази їх розрахунку (суми, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема суми наданого кредиту, суми непогашеного кредиту, фіксованої суми тощо). Згідно до п.3.6 зазначених «Правил» банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо. Однак позивачці довелося сплачувати додаткові платежі (комісії), встановлені кредитним договором. Ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено безумовні випадки порушення прав споживача, до яких належать і дії відповідача. Всупереч ч. 12 ст. 10 Закону України „ Про захист прав споживачів відповідач не повідомив її, що вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору, і це позбавило її права відмовитись від договору, бо не надано інформації про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей(стійкої вартості оплати за кредит).Відповідно до ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів, у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право визнати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Додаток №1 до кредитного договору викладений дуже дрібним нечитабельним шрифтом у порівнянні з шрифтом основного тексту кредитного договору, що в поєднанні з відсутністю спеціальних юридичних та економічних знань не дало змоги позивачці прочитати текст та зрозуміти його зміст (умови). Стосовно договору від 16.05.2012 р. про погашення заборгованості по кредитному договору № 002-131/2007 від 20.09.2007 р. позивачка також зазначила, що цей договір по суті є договором про внесення змін до кредитного договору і направлений на його зміну (зокрема, щодо сум грошових коштів основного боргу, процентів), порядку їх сплати, строку дії, припинення договору тощо. Позивачка зазначила, що при підписанні, укладанні та виконанні договору про погашення заборгованості відповідачем було порушено її законні права як споживача, договір за змістом і текстом не відповідає законодавству України, її інтересам та волевиявленню. Зміст договору про погашення боргу суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», бо ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив її у письмовій формі про всі умови погашення заборгованості, про те, коли саме він набуває чинності. На момент його підписання договору позивачка сплатила вказану в п.2.1 суму, але невідомо, чи набув цей договір чинності в розумінні п.2.2. та п.2.3, в рахунок «погашення» якої саме заборгованості пішла сплачена нею сума: на «погашення» повністю кредиту, процентів, чи тільки процентів якщо так, то за який період. Це теж порушує її права споживача знати умови договору (всю інформацію), бо вільне волевиявлення може бути реалізоване лише за наявності достатньої інформації. На думку позивачки, договір містить ознаки відступного: по-перше, умовою набуття чинності вказана оплата погашення заборгованості, а по-друге, одночасно із вказаним договором погашення заборгованості від 16.05.2012 р. як умову припинення її зобов'язань за кредитним договором позивачці було надано відповідачем для підписання ще й договір купівлі-продажу цінних паперів №ДД-02-12, який вона вимушена була підписати в цей же день, 16.05.2012 р., але до моменту підписання відповідачем договору про погашення заборгованості. Цінні папери були викуплені у неї відповідачем за вартістю, заниженою у порівнянні з їх первісною вартістю придбання. Тому внаслідок укладання договору про погашення заборгованості вона не отримала ніякого доходу, а понесла інвестиційний збиток у розмірі 118873 грн. 00 коп. Позивачка також посилалася на те, що положення оспорюваного договору про погашення заборгованості суперечать ст.99 Конституції України та ч. 1 ст. 524, ч.1 ст.533, статтям 92, 192, 193, ч.2. ст. 524 ЦК України, ст. 35 Закону України «Про [PERSON] банк України; сума в гривнях в договорі відсутня, чим порушено істотну умову договору, що стосується його предмету. Невідповідність договору вимогам закону в момент його укладення тягне за собою недійсність такого договору відповідно до ст. 215 ЦК України. Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Зазначене порушення вимог ЦК України має своїм наслідком недійсність вказаного договору. В порушення ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачем було обмежено право відповідачки як споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про всі умови, вартість послуги з оформлення такого договору (перелік усіх витрат, пов'язаних з поверненням боргу тощо); податковий режим укладання/наслідків укладання договору та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки договору). Всупереч ч. 12. ст. 10 Закону України „ Про захист прав споживачів відповідач не попередив позивачку, що його послуги з погашення заборгованості не задовольнятимуть її інтереси і вимоги, не попередив, що її витрати можуть істотно збільшитися (необхідність сплати податків тощо), про що вона не знала під час укладення договору. Не повідомивши її про це, відповідач направив до податкових органів повідомлення про те, що це була сума прощеного боргу, що розглядається як додаткове благо та включається до складу її оподатковуваного доходу. При цьому банк не зазначив, з чого складається сума погашеної заборгованості (прощеного боргу) - чи це проценти та безпосередньо сам кредит, їх розмір. Відповідно до ст. 15 Закону України "Про захист прав споживачів, у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право визнати договір недійсним і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Вільного волевиявлення позивачки під час підписання договору не було. Підписання нею оспорюваного договору є вимушеним, на вкрай невигідних умовах та під впливом помилки і тяжких обставин, бо внаслідок порушення Відповідачем вищевказаного законодавства при укладанні та виконанні вищевказаного договору вона потрапила у вкрай невигідне фінансове становище при його виконанні. При укладанні та виконанні договору про погашення заборгованості відповідач також порушив норми Податкового кодексу України щодо прощення боргу (стосовно його належного оформлення, особливостей умов його укладання та виконання, направлення їй письмового повідомлення про прощення боргу, адже з тексту договору про «погашення заборгованості» не зрозуміло, чи чи це був насправді договір прощення боргу та чи набув він чинності, і коли. Тому їй було невідомо про наявність зобов'язань зі сплати податків.

Outcome: approved