Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, оскільки вони з відповідачем припинили спільне проживання. Зазначала, що між нею та відповідачем відсутня усна домовленість про його участі в матеріальному утриманні дітей, добровільно він кошти на потреби дітей не надає, а самостійно нести витрати на забезпечення їх усім необхідно у неї немає змоги, оскільки вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку та позбавлена можливості отримувати заробіток. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального та процесуального права, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом і до досягнення дітьми повноліття. На вказану позовну заяву відповідачем подано відзив в якому останній позов визнав частково, зокрема не заперечував свого обов`язку утримувати дітей, проте не погоджувався з визначеним позивачем розміром аліментів та просив стягувати з нього на користь позивача аліменти на утримання їх спільних дітей в розмірі 1/3 частини його заробітку. Вказував на те, що у нього наявне хронічне захворювання, а саме саркоідоз внутрішніх грудних вузлів легень, яке було виявлене у 2012 році та у зв`язку з яким він потребує значних коштів на лікування. Зокрема, 10.10.2019 року його було направлено на лікування в інститут пульмонології у м.Києві, проте у нього недостатньо коштів для такого лікування та вказана обставина на його думку стала причиною припинення їх сімейних відносин. Також, просив врахувати перебування на його утриманні матері пенсійного віку та відсутність у власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі та просив врахувати обставини вказані ним у відзиві. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 23.04.2015 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб під час якого у них народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем (а/с 7,8, 11). За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч.8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи встановлено, що відповідач з 19.10.2018 року по теперішній час працює на посаді вантажника складу у ФОП [PERSON] та отримує заробітну плату сума якої за період з 01.09.2018 року по 31.08.2019 року становить 42963,03 коп., що підтверджується відповідною довідкою про доходи від 11.09.2019 року №17, згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого №907 ПІ фтизіатричного відділення Чернівецького облтупдиспансеру у 2012 році йому встановлено діагноз саркоідоз внутрішніх грудних вузлів легень та у травні 2016 року він проходив комп`ютерну томографію органнів грудної порожнини в Чернівецькому обласному клінічному онкологічному диспансері та йому рекомендовано консультацію фтизіатра, КТ-контроль (а/с 10, 26, 28). При цьому, перебування на утриманні відповідача непрацездатної матері пенсійного віку не є підставою для зменшення розміру аліментів. З системного аналізу ст. 180 СК України та ст. 51 Конституції України вбачається що як позивач так і відповідач зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Таким чином, враховуючи об`єктивні обставини справи, відсутність доказів того, що на утримання відповідача перебувають інші діти чи непрацездатні особи, однаковий обов`язок обох батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти у частці від його заробітку, яка становить 1/2 всіх видів його доходу. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Так, позивач звернулась до суду з даним позовом 19.09.2019 року та саме з цієї дати слід стягувати аліменти. За змістом ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави оскільки за вимогами про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved