Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

Позивач у березні 2015 року звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. З 2008 року в зазначеній квартирі зареєстрована донька позивача [PERSON] та її чоловік [PERSON], та їх син [PERSON], які наприкінці червня 2014 року виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації. Вважає, що останні втратили право на користування зазначеним вище житлом, оскільки відсутні понад шість місяців. Просить позбавити [PERSON], [PERSON], [PERSON] права на користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 65 будинку №1 по вул. Лісной в м.Дзержинську Донецької області. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули, надали до суду заяви, з яких вбачається, що останні не заперечують проти визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Представник третьої особи Дзержинського міського сектора ГУ Державної міграційної служби України в Донецькій області до суду не прибув, надав заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, просив рішення ухвалити на розсуд суду. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, складеного і посвідченого державним нотаріусом [PERSON] 07.07.2008 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.4-5; 9-10). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом зясовано, що повністю узгоджується з матеріалами справи (а.с.13) в квартирі, що належить позивачу по справі на праві власності, також зареєстрованіМосіна [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто відповідачі по справі. Згідно заяв [PERSON], [PERSON], які належним чином оформлені та нотаріально завірені, останні просять зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: м.Дзержинськ Донецької області, вул. Лісна 65/1 (а.с.11,12). Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідачі з червня 2014 року, відсутні за місцем своєї реєстрації у звязку з переїздом та реєстрацією по новому місцю мешкання . Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. \~На підставі викладеного,

Outcome: approved