Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON]; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу. В обґрунтування своїх вимог позивачка в позові зазначила, що з відповідачем по справі вона зареєструвала шлюб 28 грудня 2007 року у Баглійському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 462. Її дошлюбне прізвище [PERSON], після розірвання шлюбу вона бажає залишити прізвище [PERSON]. Від сумісного подружнього життя вони мають дочку [PERSON], [INFO]. У неї від попереднього шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу діти будуть проживати разом з нею. З кінця 2013 року вони з відповідачем фактично припинили подружні відносини через те, що відповідач тривалий час агресивно поводить себе у сім'ї, він застосовує фізичне насильство як до неї, так і до її неповнолітнього сина [PERSON]. Її неодноразові звернення до правоохоронних органів з заявами на протиправну поведінку відповідача були малоефективними, на деякий час він змінював своє відношення до неї та дитини, але потім продовжував вести себе агресивно. Вважає, що їхня сім'я два роки тому припинила своє існування і відновити їхні подружні стосунки неможливо, бо кожен з них живе окремим життям, між ними немає порозуміння по багатьом питанням їхнього подружнього життя. Сенсу для надання строку для примирення немає, бо між ними давно втрачені почуття любові та поваги. Позивач в судовому засіданні посилалась на обставини, викладені в позові та пояснила, що вона працює в м. Києві з кінця листопада 2011 року, з графіком роботи тиждень через тиждень. Її заробітна плата становить приблизно 14000 грн. на місяць. До грудня 2015 року вона жила в одній квартирі з відповідачем, бо намагалася зберегти сім'ю. Відповідач не піклується про старшого сина, який змушений самостійно харчуватися, гроші синові вона дає окремо. Відповідачеві вона також надавала кошти на харчування його і нашої малолітньої доньки, приблизно по 1000 грн. на тиждень, якщо були інші витрати, то вона їх також гасила. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, бо все викладене у позові вважає неправдою, але на розірвання шлюбу згоден. До грудня 2015 року він з позивачем проживав разом однією сім'ю, вони вели спільне господарство. Дружина була відсутня влітку на протязі двох-трьох місяців, в цей час діти знаходилися разом з ним. Він працював приватним підприємцем з 2003 року по 2010 рік. Потім з грудня 2015 року він знову почав займатися підприємницькою діяльністю. Він працює фотографом і заробляє мінімальну заробітну плату в розмірі 1200 - 1300 грн. З 2010 року по 2015 рік він перебивався "випадковими" заробітками. Утримував родину він, дочку утримував також він. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав: В ході судового розгляду, з урахуванням досліджених доказів, встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 28 грудня 2007 року Баглійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, від сумісного подружнього життя вони мають дочку [PERSON], [INFO], позивач має сина від попереднього шлюбу [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, актовий запис № 462, паспортом позивача, копіями свідоцтв про народження, актові записи № 102 та № 61. Подружнє життя у сторін не склалось, з грудня 2015 року, вони з відповідачем припинили сумісне проживання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу якщо буде встановлено, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З урахуванням обставин справи, суд вважає надання подружжю строку для примирення недоцільним. Шлюб розпався остаточно та відновлений бути не може, оскільки втрачена його морально-правова основа. При таких обставинах, суд вважає збереження родини неможливим, оскільки це суперечило б інтересам подружжя, інтересам їхніх дітей. На підставі викладеного, і

Outcome: approved