Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 29.07.2020 року голова Луківської сільської ради Малинського району Венглівський І.А. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з вересня 2018 року на обліку служби у справах дітей перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як дитина, яка перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з неналежним виконанням батьками своїх батьківських обов`язків. Матір`ю дитини є [PERSON] , 1997 року народження, жителька [ADDRESS] , а відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері). Дитина [PERSON] з 28.09.2017 року був влаштований до комунального закладу «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» Житомирської обласної ради. Відповідач належним чином не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про здоров`я сина, його розвиток, не утримує матеріально. Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 26.03.2018 року до [PERSON] застосовано примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до психічного закладу із звичайним наглядом. В подальшому відповідача було доставлено для примусового лікування до Житомирської обласної психіатричної лікарні. [PERSON] умови для проживання малолітнього сина не створила, також відповідач має слабкий батьківський потенціал, який є недостатнім для повернення дитини з державного закладу. Тому позивач просить позбавити [PERSON] , 1997 року народження, батьківських прав відносно її сина [PERSON] , 2016 року народження; передати малолітнього [PERSON] , 2016 року народження під опіку органу опіки та піклування Луківської сільської ради Малинського району; стягувати з [PERSON] , 1997 року народження аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , 2016 року народження в розмірі 1 тис. грн.. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Староста с. Луки Венглівський І.А. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в жодне з судових засідань, які відбулися під час розгляду даної справи, не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позов з доказами на підтвердження обставин на яких він ґрунтується не подала. Представник служби у справах дітей відділу освіти Малинської районної державної адміністрації Селіна А.І., яка діє на підставі доручення №469 від 17.09.2020 року, в судове засідання не з`явилася, під час попередніх судових засідань висловила свою чітку позицію та просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , 2016 року народження. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком - [PERSON] , який записаний на підставі ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.6) та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України індексний номер 00018740854 від 23.09.2017 року (а.с.7-8). У зв`язку з невиконанням своїх батьківських обов`язків [PERSON] та на підставі її заяви, малолітнього [PERSON] 28.09.2017 року було влаштовано до комунального закладу «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишилися без піклування батьків» Житомирської обласної ради (а.с.30). Згідно відомостей Адміністрації КНП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини» з часу влаштування [PERSON] до даного закладу мати відвідувала його 16.10.2017р., 17.10.2017р., 19.10.2017р., 20.10.2017р., 24.10.2017р., 28.10.2017р., 28.11.2017р., 11.12.2017р., 12.12.2017р., 20.12.2017р., 21.12.2017р., 23.12.2017р., 24.12.2017р., 28.12.2017р., 19.01.2018р., 06.02.2018р., 20.03.2018р., 02.04.2018р., 04.04.2018р., 07.04.2018р., 14.04.2018р., 31.07.2019р. (а.с.13). З листа Житомирської обласної психіатричної лікарні №1 від 03.01.2019 року вбачається, що рішенням Малинського районного суду [PERSON] визнана неосудною та до неї застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом за вчинене суспільно-небезпечне діяння (а.с.11). Згідно листа КНП «Обласний медичний центр психічного здоров`я» Житомирської обласної ради №3237 від 09.07.2020 року [PERSON] знаходиться на примусових заходах медичного характеру зі звичайним режимом згідно ухвали Малинського районного суду Житомирської області від 26.03.2018 року (а.с.12). Висновком органу опіки та піклування Луківської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Луківської сільської ради Малинського району Житомирської області від 27.07.2020 року, встановлено, що [PERSON] з 31.07.2019 року жодного разу не відвідала сина в КНП «Житомирський обласний спеціалізований будинок дитини». Проживаючи в с. Луки [PERSON] умови для проживання дитини не створила та не намагалася їх створювати. Отже, враховуючи дані обставини та з метою захисту прав та законних інтересів дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивачем належними доказами доведено ухилення від виконання [PERSON] обов`язків по вихованню [PERSON] , що полягає у відсутності виховання дитини та зацікавленості у її розвитку, в не забезпеченні продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, відсутністю лікування, відсутністю власного житла з окремим місцем проживання для малолітньої дитини; не відвідуванні з 31.07.2019 року та не спілкуванні з сином, який перебуває у будинку дитини. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України, участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Луківської сільської ради Малинського району від 27.07.2020 року, встановлено свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина [PERSON] . Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин, згідно зі ст. 169 СК України, відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Також, відповідно до ч.5 ст.167 СК України, якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування. Таким чином малолітнього [PERSON] необхідно передати під опіку та піклування Луківського старостинського округу для подальшого його влаштування. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що відповідач є матір`ю дитини, інформація стосовно того, що вона не є працездатною та має на своєму утриманні інших осіб у суду відсутня, а також враховуючи те, що відповідач офіційно не працює, суд приходить до висновку, що з неї підлягають стягненню аліменти на користь установи (особи) де перебуватиме дитина, на утримання [PERSON] у розмірі 1 тис. грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.07.2020 року і до досягнення нею повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вище викладене, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved