Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач Шрамківська сільська рада Золотоніського району Черкаської області в особі представника позивача адвоката Потьомкіна Сергія Олексійовича звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, стягнення заборгованості. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 25.04.2012 року між Драбівською районною державною адміністрацією Черкаської області та [PERSON] було укладено Договір оренди земельної ділянки, за яким Драбівська РДА передала, а [PERSON] прийняв в оренду земельну ділянку в адміністративних межах села Бирлівка Драбівського району Черкаської області, площею 8,4026 га, кадастровий номер земельної ділянки 7120682100:03:001:0827. Даний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Драбівському районі Черкаської області, про що в Державному реєстрі земель вчинено запис № 712060004004693 від 28.11.2012р. На підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 26-ОТГ від 03.12.2020 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» позивачу у комунальну власність були передані земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності за межами сіл Бирлівка, Демки, Кантакузівка, Ковалівка, Коломиці, Кононівка, Мойсівка, Остапівка, Погреби, Свічківка, Степанівка, Шрамківка та Яворівка Золотоніського району Черкаської області згідно з актом приймання-передачі, в тому числі й вказана земельна ділянка. Ознайомившись з у мовами договору оренди позивач вважає, що відповідач систематично порушує умови укладеного договору, оскільки не приступив до використання земельної ділянки та не створив фермерського господарства, що передбачено умовами договору, крім того, систематично не сплачує орендну плату, через що утворилась заборгованість по орендній платі станом на 30.04.2021р. в сумі 1130,02 грн. За таких умов просить розірвати вказаний договір оренди землі, зобов`язати [PERSON] повернути земельну ділянку позивачу, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з орендної плати за договором оренди землі у розмірі 1130,02 грн., витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 600,00 грн. та судовий збір в сумі 4 540,00 грн. Ухвалою суду від 14.07.2021р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження з викликом сторін. Від відповідача [PERSON] 04.08.2021р. за вх. № 2747/21-Вх надійшов відзив на позовну заяву, у якому той зазначив про безпідставність вимог позивача, оскільки на даний час договір є діючим, договором оренди та нормативно-правовими актами не встановлено строк, з якого відповідач повинен почати використання земельної ділянки за цільовим призначенням, а вимога орендодавця про це до нього не поступала. Щодо несплати орендної плати зазначив про приписи Податкового кодексу України, щодо надсилання контролюючими органами платнику податку податкового повідомлення-рішення про внесення податку та ненадання позивачем доказів направлення відповідачу такого повідомлення-рішення. Також вказав, що 02.08.2021р. сплатив заборгованість по орендній платі у сумі 1 130,02грн. відповідно до квитанції № 0.0.221.7000802.1, тому просив позовні вимоги щодо розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості залишити без задоволення. Від представника позивача 17.08.2021р. за вх. № 2885/21-Вх до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вважає позицію відповідача безпідставною та необґрунтованою, оскільки Земельним Кодексом України, Законом України «Про фермерське господарство» визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та порядок створення фермерського господарства, зазначив про необхідність реєстрації фермерського господарства протягом розумного строку, а нездійснення таких дій відповідачем протягом 8 років свідчить про зловживання відповідачем, що є недобросовісною поведінкою та порушенням умов договору. Щодо ненадання податкових повідомлень-рішень зазначив, що такі повідомлення-рішення не надавались, оскільки позивач не є їх володільцем. У той же час, згідно положень Податкового кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці самостійно обчислюють суму податку та подають податкову декларацію до контролюючого органу, а також зобов`язані самостійно сплачувати грошове зобов`язання протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного місяця. Оскільки у 2018р. та у 2020р. відповідач декларував факт використання даної земельної ділянки у своїй підприємницькій діяльності у статусі фізичної особи-підприємця, то протягом розумного строку повинен був здійснити за 2018 та 2020р. 24 платежі за договором оренди. Таким чином заборгованість по сплаті є систематичною. Оскільки з відзиву вбачається самостійна сплата відповідачем 25.04.2021р. заборгованості по орендній платі за договором оренди землі в сумі 1130,02грн., то позивач просить прийняти відмову від позовної вимоги в цій частині, в іншій частині позовних вимог позов задовольнити. У судове засідання представник позивач не прибув, скерував до суду клопотання, зареєстроване за вх. № 2759/21-Вх від 04.08.202р. про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав. Пояснив, що у 2012 р. як фізична особа уклав договір оренди земельної ділянки, на якій розміщувався сад у поганому стані та розпочав роботи по вирубці території. Протягом 2013р. проводились роботи по розчищенню саду для його подальшого використання, однак вони не завершені. З 2013р. земельна ділянка за призначенням не використовується. Орендна плата своєчасно вносилась ним до 2018р. Хоча умовами договору передбачено сплачувати орендну плату рівними частинами щомісяця, але у зв`язку з невеликими сумами платежів, орендна плата сплачувалась один раз на рік, протягом 2019-2020р. не сплачувалась. Заборгованість виникла, оскільки ставка земельного податку у 2019 та 2020р. не визначалась. На даний час він бажає продовжити термін дії договору оренди, оскільки фінансовий стан покращився, заборгованість за орендною платою ним погашена. Фінансову звітність щодо використання земельної ділянки він подавав як фізична особа - підприємець, однак такий вид діяльності у його КВЕД не зазначений, дану інформацію спростувати не може. Вважає, що правова позиція позивача, зазначена у відповіді на відзив, застосовуватись не може. Суд, вислухавши доводи сторони відповідача, дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до договору оренди землі, укладеного в смт. Драбів 25 квітня 2012 року, орендодавець Драбівська районна державна адміністрація Черкаської області передає, а орендар [PERSON] приймає у строкове платне користування земельну ділянку для ведення фермерського господарства загальною площею 8,4026 га, у тому числі під багаторічними насадженнями (сад) 8,4026 га, яка знаходиться в адміністративних межах Бирлівської сільської ради, терміном на 10 років. При цьому орендар вносить орендну плату у грошовій формі, розмірі ставки податку щомісячно рівними частками до 20 числа місяця, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця, нарахування орендної сплати проводиться з 01.01.2012р. (пункти 7-9 Договору). Земельна ділянка передається для ведення фермерського господарства. Згідно п. 18 Договору передача земельної ділянки орендарю здійснюється у 5-денний термін після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі. Згідно п. 29 договору орендар зобов`язується зокрема, приступити до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, зареєстрованим в установленому законом порядку. Договір зареєстрований 28.11.2012р. у відділі Держкомзему у Драбівському району. Відповідно копії кадастрового плану земельної ділянки з експлікацією угідь вбачається що, земельна ділянка кадастровий номер 7120682100:03:001 призначена для ведення фермерського господарства. Відповідно копії акту приймання передачі б/н, без зазначення дати, Драбівська районна державна адміністрація Черкаської області передала, а орендар [PERSON] прийняв земельну ділянку для ведення фермерського господарства загальною площею 8,4026 га у тому числі під багаторічними насадженнями (сад) 8,4026 га, яка знаходиться в адміністративних межах Бирлівської сільської ради Драбівського району Черкаської області у відповідності до плану земельної ділянки, який додається до договору від 25.04.2012р. Відповідно копії наказу Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області № 26-ОТГ від 03.12.2020 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність» та копії акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 03.12.2020р., Шрамківській сільські раді у комунальну власність були передані земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 4792,0896 га, які розташовані за межами сіл Бирлівка, Демки, Кантакузівка, Ковалівка, Коломиці, Кононівка, Мойсівка, Остапівка, Погреби, Свічківка, Степанівка, Шрамківка та Яворівка (Драбівського району) Золотоніського району Черкаської області. Згідно копії додатку до акту від 03.12.2020р. та наказу від 03.12.2020 № 26-ОТГ - переліку земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які плануються для передачі у комунальну власність органам місцевого самоврядування в розрізі новостворених територіальних громад за № з/п 42 обліковується земельна ділянка кадастровий номер 7120682100:03:001, площею 8,4027 га, призначена для ведення фермерського господарства, орендар [PERSON] . Відповідно інформаційної довідки №263911248 від 01.07.2021р. - відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інформації державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 01.07.2021р. земельна ділянка кадастровий номер 7120682100:03:001, площею 8,4027 га, розташована Черкаська область, Драбівський р-н, Бирлівська сільська рада (за межами населеного пункту) перебуває у комунальній власності Шрамківської сільської ради. Відповідно листа головного управління ДПС у Черкаській області № 3865/5/23-00-24-0709 від 18.05.2021р., згідно договору оренди земельної ділянки в адміністративних межах с. Бирлівка між [PERSON] та Драбівською районною державною адміністрацією Черкаської області від 25.04.2012р., зареєстрованого у відділі Держкомзему у Драбівському районі Черкаської області, за загальну площу 8,4027 га орендна плата визначена в розмірі ставки земельного податку. За три попередні роки рішенням сесії Бирлівської сільської ради ставки земельного податку для фізичних осіб та для земель цільового призначення для ведення фермерського господарства багаторічні насадження (сад), як зазначено в договорі оренди, визначені у 2018р. у розмірі 0,3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, у 2019-2020р. ставки не визначені. Податкові декларації з плати за землю фізичною-собою підприємцем [PERSON] були подані за 2018 та 2020р., за 2019 та 2021р. не подані. За три попередні роки надходження по орендній платі відсутні, станом на 30.04.2021р. борг по орендній платі становить 1 130,02грн. Таким чином наданими доказами достовірно підтверджено факт укладення договору оренди земельної ділянки між Драбівською районною державною адміністрацією Черкаської області та [PERSON] 25.04.2012 року, який в подальшому було зареєстровано 28.11.2012р. у відділі Держкомзему у Драбівському районі Черкаської області, істотною умовою якого визначено створення фермерського господарства, також визначено інші істотні умови договору, зокрема строк його дії, порядок і строки передачі земельної ділянки в оренду, орендну плату, зміну умов договору та припинення його дії. За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 14 Конституції України, статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. З огляду на положення статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів. Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом «Про фермерське господарство» (надалі - Закон № 973-IV) та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах Закон № 973-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України - загальним. Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону № 973-IV фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 Закону № 973-IV). Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом № 973-IV. Так, згідно з абзацами першим, другим частини першої статті 7 Закону № 973-IV (тут і надалі по тексту у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі. Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом. Таким чином, за змістом статей 1, 7, 8 Закону № 973-IV, заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити комплекс передбачених частиною першою статті 7 цього Закону вимог та умов. У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на розгляд суду спору - суд) повинен надати оцінку обставинам і умовам, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів. За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого виду - виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства. У протилежному випадку відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою - без проведення земельних торгів. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 травня 2016 року у справі № 6-248цс16. Статтею 8 Закону № 973-IV встановлено, що фермерське господарство підлягає державній реєстрації після одержання засновником державного акта на право власності на земельну ділянку або укладення договору оренди земельної ділянки та його державної реєстрації у порядку, встановленому законом для державної реєстрації юридичних осіб. Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з одержанням ним державного акта на право власності чи постійного користування на земельну ділянку або укладенням договору оренди земельної ділянки для ведення фермерського господарства, що є передумовою для державної реєстрації останнього. Натомість відсутність такої реєстрації протягом розумного строку є невиконанням умов закону для отримання земельної ділянки з метою ведення фермерського господарства, що відповідає висновкам, зазначеним в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року по справі № 587/1521/17. Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно зі ст. 13, 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно ст. 15 даного Закону істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер,місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Статтею 17 даного Закону України передбачено, що об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 4 ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Вимогами ст. 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Відповідно положень ст. 96 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам. Відповідно до п.7 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема: припинення правовідношення. Згідно з ч.1 ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Земельна ділянка може передаватись у найм разом з насадженнями, будівлями, спорудами, водоймами, які знаходяться на ній, або без них. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Відповідно ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ст.21 ЗаконуУкраїни «Про оренду землі» орендна плата за землю-це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. У разі визнання у судовому порядку договору оренди землі недійсним отримана орендодавцем орендна плата за фактичний строк оренди землі не повертається. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі. За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати. Розрахунки щодо орендної плати за земельні ділянки, що перебувають у державній і комунальній власності, здійснюються виключно у грошовій формі. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Відповідно ст. 25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний зокрема: приступати до використання земельної ділянки в строки, встановлені договором оренди землі, але не раніше державної реєстрації відповідного права оренди; виконувати встановлені щодо об`єкта оренди обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором оренди землі; своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Згідно з пунктом д) ч.1 ст. 141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є: систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно п. 34 Договору оренди від 25.04.2012р., дія договору припиняється шляхом його розірвання за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч.1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. За змістом ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, є істотною умовою договору оренди землі. Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди. Неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такий висновок зроблено Верховним Судом у справі № 183/262/17від 06.03.2019 року. Подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у справі № 475/793/17 від 25.05.2020р. Для розірвання договору оренди земельної ділянки необхідна наявність саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 371/628/18 від 19.03.2020 року. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Така правова позиція висловлена Верховним Судом у справі № 132/1947/18 від 20.05.2020 року. Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, саме систематична несплата орендної плати законодавством визначена як одна з підстав для дострокового розірвання договору оренди землі. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , в порушення умов договору оренди землі від 25.04.2012р. та вимог законодавства фермерське господарство протягом 9 років не створив, також маючи обов`язок щомісячно сплачувати орендну плату не виконував свої зобов`язання за договором оренди від 25.04.2012р. а в період з 2018р. до 02.08.2021р. (дати внесення коштів за орендну плату згідно квитанції № 0.0.221.7000802.1) орендну плату на умовах визначених договором оренди, не вносив. Таким чином, у даному випадку наявний факт порушення договору зі сторони відповідача, який полягає в порушенні умов використання земельної ділянки та систематичній несплаті орендної плати, на які посилався позивач як на підстави позову. Тому позовна вимога про розірвання договору оренди підлягає до задоволення. Відповідно ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. Враховуючи факт задоволення вимоги про розірвання договору оренди землі від 25.04.2012р. вимога про зобов`язання [PERSON] повернути земельну ділянку кадастровий номер 7120682100:03:001, площею 8,4027 га, позивачу, підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості з оплати орендної плати за договором оренди землі від 25.04.2021р. у розмірі 1 130,02 грн. суд зазначає наступне. Відповідачем [PERSON] після відкриття провадження по страві та до початку розгляду справи по суті 02.08.2021р. відповідно квитанції № 0.0.221.7000802.1 здійснено погашення заборгованості за орендною платою на суму 1 130,02 грн. У відповіді на відзив позивача міститься клопотання про відмову від позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з оплати орендної плати в розмірі 1 130,02грн. Статтею 49 ЦПК України передбачені права та обов`язки сторін, зокрема, право позивача відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-які стадії судового процесу. Згідно з ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином суд приходить до висновку що така відмова не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб та може бути прийнята судом, а тому клопотання представника позивача підлягає задоволенню. Щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне. Згідно положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно положень ч. 2,3 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги. У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. Таким чином, враховуючи клопотання позивача та відсутність заперечень з боку відповідача, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5 600,00 грн. та на відшкодування витрат по сплаті судового збору в сумі 3 405,00 грн., судовий збір в розмірі 1 135,00 грн. належить повернути позивачу з державного бюджету. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved