Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

позивач ТзОВ «ФК «АННЕСІ» звернувся до суду із позовом, у якому просить стягнути із відповідача [PERSON] завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3961,32 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.09.2017 р., у зв`язку з чим, ТОВ «ФК «АННЕСІ» здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому у даному ДТП у розмірі 3961,32 грн., відповідно до умов договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5481644 від 16.12.2016 р. Відтак, ТзОВ «ФК «АННЕСІ» просить стягнути з [PERSON] , як винуватця вказаної ДТП, який залишив місце пригоди, відшкодування шкоди в порядку регресу у розмірі 3961,32 грн., а також понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 8644, 50 грн. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28.01.2021 року відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Судом вжито заходів щодо забезпечення дотримання прав відповідача щодо належного повідомлення про розгляд справи судом, зокрема, скеровано копію позовної заяви разом із ухвалою про відкриття провадження у справі за місцем реєстрації відповідача, а також за адресою, вказаною відповідачем у документах, які подані до суду позивачем разом із позовною заявою, та розміщено оголошення на веб-сторінці Залізничного районного суду м. Львова в мережі Інтернет на офіційному веб-порталі судової влади України, яким суд повідомив сторін про те, що у провадженні суду перебуває дана справа та роз`яснено зміст ст. 178, 193 ЦПК України. Крім цього, ухвалами суду від 26.03.2021 року та 22.04.2021 року строк розгляду справи було продовжено для повторного надіслання відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі та матеріалів позовної заяви, однак такі конверти не були вручені відповідачу під час доставки. У вказаний строк відповідач не подав суду відзив на позовну заяву, поважних причин такого не повідомив. У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням /викликом/ сторін. Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Судом встановлено, що автомобіль марки Audi 80, номерний знак [NUMBER] станом на 14.09.2017 року було застраховано у ПрАТ СК «Галицька» згідно Поліса №АК/5481644 /а.с.16-зворотна сторона, 17/. Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Як вбачається із матеріалів справи, 20.12.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Галицька» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АННЕСІ» укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «АННЕСІ» набуло право вимоги до боржників на підставі документів, що підтверджують таке право відповідно до Первинного договору. Перехід права вимоги до фактора /ТОВ «ФК «АННЕСІ»/ заборгованості до боржників відбувається з моменту підписання сторонами Реєстру боржників /а.с.8-10/. Згідно додатку №1 до договору факторингу №20.12.2019-Ф/1 від 20.12.2019 р. - реєстру боржників №1 від 20.12.2019 р., серед боржників, право вимоги до яких перейшло до ТОВ «ФК «АННЕСІ», - відповідач [PERSON] , заборгованість у розмірі 3961,32 грн. /а.с.10 (зворотна сторона) - 11/ Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Судом встановлено, що виданий поліс № АК/5481644 діяв до 16.12.2017 року включно, згідно даного поліса страховик зобов`язався відшкодувати шкоду заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля марки Audi 80, номерний знак [NUMBER] , ліміт відповідальності на одного потерпілого за шкоду, завдану життю і здоров`ю - 200000 грн., франшиза 510,00 грн. 14 вересня 2017 року у м. Львові на вул. Липинського, 11 відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля марки Audi 80, номерний знак [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який здійснив наїзд на пішохода [PERSON] та залишив місце ДТП. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі по адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 12.12.2017 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. /а.с.16/. Власником автомобіля марки Audi 80, номерний знак [NUMBER] є [PERSON] /а.с.19/. Як вбачається із матеріалів справи, потерпіла внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] з 14.09.2017 р. по 27.09.2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні у Комунальній міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги та проходила амбулаторне лікування з 28.09.2017 р. по 07.10.2017 р., у зв`язку з чим понесла витрати на своє лікування, що підтверджується копіями листка непрацездатності, витягу № 23632 з медичної карти стаціонарного хворого, відповіді від 04.01.2018 р., результатів обстежень та квитанцій /а.с.22, 23, 24, 25, 26/. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.. Як вбачається із матеріалів справи ПрАТ «СК «Галицька» кваліфікувала вказану ДТП як страховий випадок та 12.06.2018 р. здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 3961,32 грн., що стверджується страховим актом № ГСК000007837-01Ж та платіжним дорученням №11480 від 12.06.2018 р. /а.с. 28, 28 - зворотна сторона/ У відповідності до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом. Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. Відповідно до п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. 02.11.2018 року ПрАТ СК «Галицька» на адресу відповідача було направлено регресну вимогу - претензію щодо компенсації суми виплаченого страхового відшкодування. Однак, відповідач вказаної вимоги не виконав. Із врахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позов ТОВ «ФК «АННЕСІ» до [PERSON] про відшкодування здійсненої страхової виплати є підставним, а тому його слід задовольнити й стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 3961,32 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частиною 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зважаючи на наведені норми процесуального закону, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», «Данілов проти України»). Аналогічні висновки містяться у додатковій постанові Верховного Суду від 24.01.2019 року по справі № 910/15944/17. Верховний Суд у постанові від 06.03.2019 року у справі № 910/15357/17, додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 зазначив, що суд може зменшити суму судових витрат не тільки за клопотанням іншої сторони судового провадження, а і самостійно з посиланням на приписи процесуального законодавства та практику Європейського суду з прав людини. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем ТзОВ «ФК «АННЕСІ» укладено договір про надання правової /правничої/ допомоги від 20.12.2019 року з адвокатським об`єднанням «АДВОКАТУС» /а.с.31/ та понесені витрати на оплату правової допомоги розраховано у розмірі 8444,50 грн. Згідно додаткової угоди №3 від 11.12.2020 року серед витрат на правову допомогу, які поніс позивач, вказано: вивчення матеріалів страхової /регресної справи/, формування правової позиції; підготовка позовної заяви для подачі до суду; підготовка процесуальних документів у кількості необхідних для подання позову до суду; підготовка заяв, клопотання до суду; представництво інтересів позивача у суді. Разом з тим, враховуючи складність справи, характер спірних правовідносин, предмет та ціну позову, те, що розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без виклику /повідомлення/ сторін, а також обсяг наданих адвокатом послуг, суд вважає, що розмір заявлених витрат на правову допомогу позивачем завищено та такий неспівмірний із заявленим позовом. Крім цього, суд враховує, що претензія про врегулювання спору в досудовому порядку про відшкодування збитків в порядку регресу була надіслана відповідачу [PERSON] 02.11.2018 року ПрАТ Страховою компанією «Галицька», тобто позивач у справі фактично не вживав заходів досудового врегулювання спорів. Також, судом враховано, що листування з відповідачем здійснювалось на адресу його місця реєстрації, однак не враховано адресу, вказану [PERSON] у повідомленні про ДТП, що свідчить про неповне з`ясування обставин, вказаних у матеріалах страхової справи. Виходячи із наведеного, враховуючи очевидну неспівмірність заявленого розміру витрат на правову допомогу та беручи до уваги положення п. 6 ч. 3 ст. 2 ЦПК України та практику ЄСПЛ щодо принципів пропорційності, розумності і співмірності, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 4000,00 грн., що відповідатиме критерію реальності витрат, розумності їх розміру, а також тому, що їх стягнення з відповідача не буде становити надмірний тягар, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду у справі №910/15944/17 від 24.01.2019 року. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути із відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved