Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Позивачка звернулась з позовом до Степанівської селищної ради Сумського району в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) розміром 6,52 в умовних кадастрових гектарах, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0089854, виданого на ім`я [PERSON] , що перебувала у колективній власності КСП «Світанок», яка розташована на території Новосуханівської сільської ради Сумського району в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] . Свою заяву мотивує тим, що її бабуся [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті спадщину прийняла її мати [PERSON] шляхом спільного проживання та розпорядження спадковим майном. Матір [PERSON] померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина, яку вона фактично прийняла шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем. Проте, приватним нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій позивачці було відмовлено, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 6,52 в умовних кадастрових гектари, що належали спадкодавцю на підставі сертифікату серія СМ № 0089854, оскільки відсутній оригінал правовстановлюючого документу, так як [PERSON] не оформила належним чином спадкове майно у виді зазначеної земельної частки (паю). Позивачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просила справу слухати у її відсутність, просила позов задовольнити в повному обсязі. Селищний голова Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області направив до суду заяву. В якій просив розгляд справи проводити без його участі, при вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду. Приватний нотаріус Буринського нотаріального округу Сумської області Анохін О.В. в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено. [INFO] померла бабуся позивачки [PERSON] (а.с. 12). Після її смерті спадщину фактично прийняла її донька [PERSON] (а.с. 7). Відповідно до ст. ст. 527, 529, 530 ЦК УРСРС (1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга). Статтею 548 ЦК Української РСР 1963 року. Передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Стаття 549 ЦК Української РСР 1963 року, передбачає, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до довідки № 12/05-06 від 01.02.2021 року, виданої виконавчим комітетом Степанівської селищної ради встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] була зареєстрована у будинку разом з: дочкою [PERSON] , онукою [PERSON] , чоловіком онуки [PERSON] , правнуком [PERSON] , правнукою [PERSON] . Від імені [PERSON] селищною радою заповіт не посвідчувався (а.с. 14). Відповідно до копії спадкової справи після померлої [PERSON] спадщину прийняла [PERSON] (а.с. 33-36). [PERSON] є рідною матір`ю позивачки [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] (а.с. 6-7) Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 13) Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі й на земельну частку (пай) розміром 6,52 в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності СП КСП «Світанок», розташована на території Новосуханівської сільської ради Сумського району, відповідно до Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ № 0089854, виданого на її ім`я - [PERSON] , згідно технічної документації по складанню державних актів на право власності на земельні ділянки власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСП «Світанок» на території Новосуханівської сільської ради за [PERSON] рахується пай № [NUMBER] , який складається з двох земельних ділянок з кадастровими номерами 5924785600:02:002:0012, загальною площею 5,4931 га та 5924785600:01:001:0044, загальною площею 0,61 га. (а.с. 20). Відповідно до рішення Сумського районного суду Сумської області№ 587/1703/18 від 02.11.2018 року за позивачкою було визнано право власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] (а.с. 17-19). Разом з тим, згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 03.03.2004 року доказами постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, інші документи, які підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Також, судом встановлено, що [PERSON] на момент смерті проживала та була зареєстрована в с. Дяківка, Буринського району, Сумської області і разом з нею проживала та була зареєстрована, зокрема, і її донька - [PERSON] , що підтверджується довідкою виданою Дяківською сільською радою (а.с. 15). Враховуючи вищевикладене, [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини 1статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте, приватним нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій позивачці було відмовлено, а саме - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 6,52 в умовних кадастрових гектари, що належали спадкодавцю на підставі сертифікату серія СМ № 0089854, оскільки [PERSON] не оформила належним чином спадщину після смерті [PERSON] та не отримала правовстановлюючий документ (а.с. 21). Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ, судом перевіряється наявність обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій, зокрема відмови у видачі свідоцтва про спадщину. Згідно абзацу 3 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року(561-12),Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Згідно пункту «г» ч. 1ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»(втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачкою [PERSON] , яка є спадкоємицею за законом після смерті матері.

Outcome: approved