Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача 22 квітня 2021 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Так, вимоги позивача мотивовані тим, що він, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власником житлового будинку [ADDRESS] . В належному йому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , який не проживає за місцем реєстрації з 2018 року, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має. З урахуванням наведених вище обставин, він, вказуючи на необхідності отримання ним субсидії, для отримання якої подаються довідки, зокрема про дохід зареєстрованих у будинку осіб, вимушений звернутися до суду з даним позовом. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.06.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02.07.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення; порядок судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи у відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити. Від відповідача до суду поштою надійшла заява про розгляд справи у його відсутність. Суд розглядає справу за відсутність сторін, відповідно наданих заяв, за наявними матеріалами справи. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини, встановлені судом Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що дійсно на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] , [PERSON] є власником житлового будинку під [ADDRESS] . Згідно листа Відділу «Центру надання адміністративних послуг» Сергіївської селищної ради № 06-11/484 від 26.05.2021 повідомлено, що згідно даних реєстраційного обліку Сергіївської селищної ради гр. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що [PERSON] зареєстрований у належному йому на праві власності житловому будинку, проте у ньому не проживає, у будинку відсутні його речі, він не сплачує комунальні послуги тощо. В якості надання доказу не проживання відповідача у будинку під [ADDRESS] , приєднав до матеріалів справи акт обстеження на предмет проживання №4 від 13.04.2021 року, у відповідності до якого комісією у складі депутата Сергіївської селищної ради Будзул Я.В., сусідів [PERSON] , [PERSON] , виявлено, що дійсно [PERSON] не мешкає за адресою: [ADDRESS] , з дня реєстрації. Даний факт також підтверджується довідкою Сергіївської селищної ради № 06/01-03/46 від 14.04.2021 року про те, що згідно акту обстеження на предмет проживання № 4 від 13.04.2021 року, гр. [PERSON] дійсно не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2018 року. Нормативне обґрунтування,\~Висновки суду та мотиви прийнятого рішення Частиною першої\~ статті 316 ЦК України\~ встановлено, що право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1\~ ст. 317 ЦК України). При цьому згідно\~ статті 346 ЦК України\~ право власності припиняється, зокрема, в разі відчуження власником свого майна. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ ст. 383 ЦК України\~ та\~ ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конституцією України\~ (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~ Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.\~ 316,\~ 317,\~ 319,\~ 321 ЦК України). За змістом \~ч. 1\~ ст. 71 ЖК України,\~ при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, якщо наймач або члени його сім`ї \~були \~відсутні \~з \~поважних причин \~понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього \~може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Ст. 72 цього Кодексу\~ передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Початок перебігу строку відсутності визначається з дня не проживання особи в займаному приміщенні. Виходячи з аналізу даної норми для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннями необхідними є дві умови: не \~проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців \~та відсутність поважних причин. Відсутність відповідача за місцем реєстрації достовірно підтверджено актом обстеження на предмет проживання від 13.04.2021 року за №4 та довідкою Сергіївської селищної ради № 06/01-03/46 від 14.04.2021 року. Таким чином, не зняття з реєстрації відповідача порушує право власності позивача. Положеннями ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» закріплено, що судове рішення, що набрало законної сили, є самостійною підставою для зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на житловий будинок під [ADDRESS] , ту обставину, що відповідач дійсно не проживає в ній понад встановлені чинним законодавством строки, тобто з 2018 року, виходячи з того, що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про обґрунтованість, доведеність та необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного та

Outcome: approved