Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], згідно якого просив: -стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. за [ADDRESS] (один) місяць, починаючи з дня пред'явлення цього позову до суду, до досягнення дочкою повноліття, тобто до [INFO]. -стягнути з [PERSON], [INFO] на користь [PERSON], [INFO] (паспорт: [NUMBER], виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області, [ADDRESS]), аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. за [ADDRESS] (один) місяць, починаючи з дня пред'явлення цього позову до суду, до досягнення ним повноліття, тобто до [INFO]. -стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], [INFO], аліменти у твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 коп. за [ADDRESS] (один) місяць, починаючи з дня пред'явлення цього позову до суду, до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO]. Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси розірвано шлюб між ним та відповідачем. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначив, що відповідач практично не спілкується з дітьми, не приймає участь у їх вихованні та утриманні, грошові кошти на життєво важливі потреби дітей не надає та взагалі матеріально не підтримує їх, всі питання щодо утримання дітей вирішуються самостійно позивачем без участі та підтримки з боку відповідача. Позивач вважає, що відповідач не виконує свої батьківські обов'язки по відношенню до дітей, не вживає заходів щодо забезпечення їх достатнім життєвим рівнем, а також не забезпечує грошовими коштами на їх життєві потреби, у зв'язку з чим, повинна сплачувати аліменти до досягнення повноліття дітьми. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник у судовому засіданні позов не визнали, просили суд у його задоволенні відмовити в повному обсязі з підстав передбачених у письмовому відзиві до позову. 25.04.2018 року на адресу суду надійшов письмовий відзив до позову від відповідача, у якому остання просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. При цьому посилаючись на те, що починаючи з 2014 року з періодичністю кожні 2-3 місяці стабільно приїздить до своїх дітей та проводить з ними по 2-3 тижні. Відповідач завжди привозить своїм дітям одяг, подарунки продукти харчування та інші речі. Більш того, відповідач під час свого перебування з дітьми завжди супроводжувала їх до школи, цікавилася їх успіхами та відвідувала шкільні заходи та святкові концерти. Всі візити матері до своїх неповнолітніх дітей супроводжувалися їх неабиякою радістю від спілкування та присутності мами в їх житті. Також, зазначила, що є безробітною та не може працевлаштуватися, у зв'язку з перебуванням в АР Крим на обліку в державній службі зайнятості не перебуває, допомогу по безробіттю не отримує, перебуває на частковому утриманні свого батька, у зв'язку з чим не має можливості сплачувати аліменти на трьох дітей у розмірі 2000,00 гривень на кожного щомісяця. Суд дослідивши та вивчивши матеріали справи, з урахуванням пояснень сторін, оцінивши докази в їх сукупності приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16 липня 2014 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 03.06.2014 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/2901/14-ц було визнано умови мирової угоди від 03.06.2014 року, укладеної між позивачем та відповідачем. Відповідно до умов цієї мирової угоди визначено проживання дітей разом з батьком, [PERSON], а також визначені умови для виховання та вільного спілкування дітей з матір'ю, [PERSON] Позивач у своєму позові зазначив, що після укладення мирової угоди, відповідач практично не спілкується з дітьми, не приймає участі в їх вихованні та утриманні. Також, зазначив, що не може самостійно в повній мірі забезпечити всі життєво важливі потреби дітей, а тому вважає, що відповідач повинна сплачувати аліменти до досягнення дітьми повноліття. Відповідач не погоджується з доводами позивача щодо невиконання нею своїх обов'язків по утриманню дітей, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, на підтвердження чого надала суду наступні докази, а саме: -відповідь вихователів Одеського дошкільного закладу «Ясла-садок» № 228 [PERSON] та [PERSON] від 01.02.2018 року, наданою на адвокатський запит Цимбала С.Ю., у якій стверджуєьться, що в період з вересня 2015 року по серпень 2017 року [PERSON] відвідувала свого молодшого сина [PERSON], приносила йому одяг, іграшки, гостинці. -відповідь вчителя 5 класу УВК «Інтелект» [PERSON] від 31.01.2018 року, наданою на адвокатський запит Цимбала С.Ю., у якій зазначається, що [PERSON], перебуваючи в м. Одесі, регулярно навідувала свою доньку, передавала їй речі, канцелярські товари; -відповідь вчителя навчальної школи УВК «Інтелект» [PERSON] від 29.01.2018 року, наданою на адвокатський запит Цимбала С.Ю., у якій зазначається, що в період з 2014 року по сьогоднішній день, [PERSON] завжди періодично відвідувала школу, де навчаються діти, мати завжди цікавилася успіхами своїх дітей, їх шкільним життям, передавала їм речі; відвідувала всі шкільні святкові заходи; -відповідь хрещеної матері молодшого сина [PERSON] [PERSON] від 29.01.2018 року, наданою на адвокатський запит Цимбала С.Ю., у якій зазначається, що [PERSON], проживає в неї з 2014 року у періоди свого прибування в м. Одесі; приїздить для побачення зі своїми дітьми, завжди привозить їм одяг, подарунки, продукти; проводить з дітьми багато часу та бере активну участь у їх вихованні. Проте, суд критично ставиться до вищенаведених доказів наданих відповідачем, оскільки останні є неналежними та недостатніми доказами на підтвердження того, що відповідач дійсно приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні своїх неповнолітніх дітей та в рівній з позивачем частині. У матеріалах справи наявні копії договорів № 258/[ADDRESS] від 09.08.2017 року, № 257/5 від 09.08.2017 року, №256/7 від09.08.2017 року укладених між позивачем та Навчально-виховним комплексом «Загальноосвітній навчальний заклад І-ІІІ ступеню-дошкільний заклад «Інтелект» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю (НВК «Інтелект») про надання платних послуг від 09.08.2017 року та копії квитанцій про сплату за навчання від 13.09.2016 року, 16.10.2016 року, 23.11.2016 року, 16.12.2016 року, 14.03.2017 року, 24.04.2017 року тощо. Відповідно до довідки, виданої [PERSON], копія якої наявна в матеріалах справи, в тому, що його діти [PERSON] і [PERSON] навчаються в НВК «Інтелект» з 2014 року, а [PERSON] з 2017 року і по теперішній час. Договори підписані з [PERSON], який є платником за навчання. За вказаний період вартість навчання склала 202 560.00 гривень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] є учнями с/к «Росомаха», також, діти навчаються у воскресній школі. З наявної в матеріалах справи характеристики голови Всеукраїнської молодіжної громадської організації «Православні Скаути України» Тиліна Л.Л. та характеристики наданої з Ради багатодітних сімей Київського району м. Одеси вбачається, що позивач характеризується з позитивної сторони, як примірний батько, активний та відповідальний без шкідливих звичок. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип знайшов своє відображення в Основному Законі України Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини третьоїстатті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Відповідно до частини третьоїстатті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно достатті 141 СК Українимати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно дост. 150 СК Українибатьки зобовязані піклуватись про стан здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч. [ADDRESS] ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.[ADDRESS] ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктами [ADDRESS], 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 8З ЗаконуУкраїни від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ«Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі статтею 141СКУкраїни мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Як встановлено судом, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, допомоги на утримання дітей не надає, вихованням дітей не займається, а тому кошти на утримання дітей (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Суд вбачає, що відповідач є працездатною людиною за станом здоров'я та спроможна платити аліменти на утримання дітей. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Доказів того що відповідач офіційно працевлаштована суду не надано. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач звернувся до суду 13.03.2017 року, відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік»прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з [ADDRESS] травня - 1777 гривень, з [ADDRESS] грудня - 1860 гривень. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з [ADDRESS] січня 2018 року - 1860 гривень, з [ADDRESS] липня - 1944 гривні, з [ADDRESS] грудня - 2027 гривень. Відповідно до ч.[ADDRESS] ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. [ADDRESS] ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на передбачену чинним законодавством рівність обов'язків батьків щодо утримання своїх дітей та беручи до уваги те, що відповідач не надала суду жодного належного та достатнього доказу того, що вона займається вихованням своїх дітей та надає допомогу на їх утримання, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у розмірі заявленому позивачем, а саме 2000,00 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Частиною [ADDRESS] статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 13.03.2017 року Згідно ч. 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об'єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. Відповідно до п.[ADDRESS] ч.[ADDRESS] ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved