Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивач просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 1.4961 га, кадастровий номер ділянки: 1)1.1847 га 4622181200:07:000:0031 2) 0.3114 га - 4622181200:10:000:0415, на території Жовтанецької сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №512258, виданим Кам-Бузькою РДА 19.10.2006 року; на земельну ділянку площею 0.7259 га, кадастровий номер ділянки: 1) 0.4323 га - 4622181200:07:000:0185; 2) 0.2936 га - 4622181200:10:000:0121, на території Жовтанецької сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №521424, виданим Кам`янка-Бузькою РДА 01.11.2006 року. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача подав заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 05.11.2009 року виконавчим комітетом Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 05.11.2009 року зроблено запис за № 33. [INFO] померла свекруха позивачки, [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 18.01.2007 року виконавчим комітетом Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, про що в книзі реєстрації актів про смерть 18.01.2007 року зроблено запис за № 02. Факт родинних відносин з позивачем підтверджується її свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.06.1983 року виданого виконавчим комітетом Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області та свідоцтвом про народження чоловіка позивачки, [PERSON] , серії [NUMBER] виданого 15.09.1962 року Великоколоднівською сільською радою Новояричівського району Львівської області. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, а саме: 1) земельна ділянка площею 1.4961 га на території Жовтанецької (Великоколоднівської) сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала йому відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №512258, виданим Кам-Бузькою РДА 19.10.2006 року. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, а саме: 1) земельна ділянка площею 0.7259 га, розташована на території Жовтанецької (Великоколоднівської) сільської ради, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №521424, виданим Кам`янка-Бузькою РДА 01.11.2006 року. Як вбачається з матеріалів справи, за життя, [PERSON] , склала заповіт, посвідчений 26.05.2003 року секретарем Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за №418, відповідно до якого заповіла все своє майно - [PERSON] . Даний заповіт у виконкомі Жовтанецької сільської ради не змінювався і не скасовувався. Дочка померлої, [PERSON] , відмовилася від належної їй частки у спадковому майні матері своєю письмовою, нотаріально посвідченою заявою в користь сина померлої - [PERSON] . [PERSON] , фактично прийняв спадщину після смерті матері і вступив в оперативне управління спадковим майном, але не встиг оформити право на спадщину у зв`язку із смертю. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Великоколоднівської сільської ради не складався, що підтверджується довідкою №337 від 21.03.2016 року виданої виконавчим комітетом Великоколоднівської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області. З матеріалів справи вбачається, що діти позивачки: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] - відмовилися від належної їм частки у спадковому майні батька своїми письмовими, нотаріально посвідченими заявами. Згідно ст. 1261 ч.1 ст. 1266 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з батьків, який його пережив, та батьки. Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові дідові, бабі, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст. 12, п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України особа може відмовитись від свого майнового права. Право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. Відповідно до ч. 1.3 ст. 347 ЦК особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до ст. 328ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 4 ст.3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved