Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якому просить відібрати в останніх сина [PERSON] , [INFO] до усунення причин, які перешкоджають вихованню дитини, без позбавлення батьківських прав. Крім того, просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та є батьками [PERSON] , [INFO] . 10 липня 2012 року рішенням Тарутинського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідачка [PERSON] залишила дитину на свою матір [PERSON] та вже протягом трьох років не відвідує сина, не цікавиться станом здоров`я дитини, його успіхами, матеріально не допомагає. [PERSON] за час проживання в селищі зарекомендувала себе з негативної сторони, зловживала спиртними напоями, не працювала, вела бродячий спосіб життя. Відповідач [PERSON] за час проживання в селищі зарекомендував себе з негативної сторони, вихованням сина не займався, аліменти не сплачує. Вихованням [PERSON] , його розвитком, відвідуванням батьківських зборів та повним його утриманням займаються [PERSON] та її чоловік [PERSON] .. Таким чином, дитина залишилась без батьківського піклування, батьки свідомо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Враховуючи викладене, з метою захисту прав дитини представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом. В судове засідання представник позивача не з`явилась, надала суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує щодо розгляду справи у відсутності відповідачів, просила судове засідання провести за її відсутністю. Відповідачка [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, викликалась належним чином. На адресу суду від відповідачки повернулись зворотні поштові повідомлення з її підписом в графі «вручено особисто», який засвідчує отримання нею судової повістки. Відповідач [PERSON] повідомлявся про дату, час та місце проведення судового засідання судовою повісткою за місцем офіційної реєстрації, але на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою «по даному адресу адресат не проживает». В подальшому, відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України, було розміщено оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик відповідача [PERSON] до суду в судове засідання, однак останній в судове засідання на вказану в оголошенні дату не з`явився, жодних заперечень проти позову, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надіслав, про причини неявки суд не повідомив. Частиною 11 статті 128 ЦПК України передбачено, що з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Пунктом 1 частини 3 статті 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи (ч. 1 ст. 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України). Враховуючи, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи належним чином повідомленими про судове засідання, відзиву на позовну заяву не подали, в судове засідання не з`явились та не повідомили причини неявки, суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю відповідачів. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача без повідомлення причини, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло відзиву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи, що представник позивача не заперечує щодо розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення по справі. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 04 жовтня 2010 року виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області (а.с. 19). 10 липня 2012 року рішенням Тарутинського районного суду Одеської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 червня 2010 року виконавчим комітетом Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області за актовим записом №02 розірвано (а.с.18). Згідно виконавчого листа №1528/1909/2012 від 30 жовтня 2012 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень на утримання сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття (а.с.17). З довідки Тарутинського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області №531 від 18 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] згідно виконавчого листа №1528/1909/2012 від 30 жовтня 2012 року (а.с.16). Відповідно до довідки Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області №18 від 15 січня 2020 року, [PERSON] , [INFO] не мешкає на території селищної ради близько трьох років, матеріально своїй дитині [PERSON] не допомагає (а.с.8). З Акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №41 від 15 січня 2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] мешкає в будинку [ADDRESS] разом з бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] , є учнем 3-го класу Серпневського НВК І-ІІІ ступенів, мати [PERSON] - [PERSON] на території селищної ради не мешкає, догляд за дитиною не здійснює, матеріально дитину не утримує (а.с.9-11). [PERSON] та [PERSON] за час мешкання на території Серпневської селищної ради Тарутинського району Одеської області зарекомендували себе з негативної сторони, вихованням сина [PERSON] , [INFO] не займаються, матеріально дитину не утримують, мати веде бродячий спосіб життя та зловживає спиртними напоями, що підтверджується характеристиками (а.с.4, 7). 22 жовтня 2018 року Тарутинською районною державною адміністрацією Одеської області було винесено висновок №01/01-12/1762 про доцільність відібрання дитини [PERSON] , [INFO] у батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] до усунення причин, які перешкоджають вихованню, розвитку дитини (а.с.15). Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 1 статті 170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. № 3, ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що зазначений позов слід задовольнити, так як відібрання дитини [PERSON] , [INFO] у батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] є доцільним та відповідає найвищим її інтересам, оскільки батьки ухилились від виконання обов`язків по її належному вихованню, догляду та не створюють належних побутових умов для її проживання. Частиною 3 статті 170 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Згідно ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 2 статті 184 СК України регламентує, що розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частинами 1, 2 статті 193 СК України передбачено, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням. Якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. Відповідачкою [PERSON] не були вказані підстави та не були надані відповідні їм докази, що унеможливлюють стягнення з неї аліментів в розмірі, який вказав представник позивача. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим стягнути з відповідачки [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] на користь закладу, в якому перебуватиме дитина. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України. В позовній заяві представник позивача просить стягнути аліменти на утримання [PERSON] тільки з його матері [PERSON] , оскільки з батька дитини [PERSON] вже стягнуто аліменти на його утримання на користь матері [PERSON] .. Дійсно, згідно виконавчого листа №1528/1909/2012 від 30 жовтня 2012 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти у розмірі 500 гривень на утримання сина [PERSON] , [INFO] до досягнення ним повноліття (а.с.17). Проте, враховуючи, що дитину [PERSON] , [INFO] відібрано в матері [PERSON] , остання не має права на отримання аліментів на його утримання, які стягуються з [PERSON] .. Тож, виконавчий лист №1528/1909/2012 виданий 30 жовтня 2012 року Тарутинським районним судом Одеської області щодо стягнення на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] аліментів з [PERSON] необхідно повернути до суду, а з [PERSON] стягнути аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 лютого 2020 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] на користь закладу, в якому перебуватиме дитина. Крім того, пунктом 14 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. Згідно п. 3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, вони стягуються з другої сторони пропорційно до задоволеною чи відхиленої частини вимог. Представник позивача звернулась до суду з зазначеним позовом 12 лютого 2020 року (а.с.1). Згідно п.п.2 п. 1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0.4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Частиною 3 статті 6 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» передбачено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2020 року в розмірі 2102 гривні 00 копійок. Враховуючи вище викладене розмір судового збору по даній категорії справ складає - 840 гривень 80 копійок. Тож, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1681 гривня 60 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved