Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просять з урахуванням уточнених ( в частині зміни відповідача з ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Укрінком») позовних вимог стягнути з останнього кошти на її користь : заборгованість по депозиту та відсотках в сумі 38090,61 Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.02.2016 року становить 11134 338, 37 грн. та 6890 грн. судового збору. В обґрунтування позову покликається на те, що 28.05.2012 року між нею та ПАТ «Укрінбанк» в особі Дрогобицької філії ПАТ «Укрінбанк» в м. Дрогобич було укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» №12-127767, за яким вона передала кошти в сумі 35814, 88 Євро з кінцевим терміном повернення 29.05.2013 року з авто пролонгацією. Починаючи з вересня 2015 року вона неодноразово зверталася з заявами до директора Дрогобицького центрального відділення ПАТ «Укрінбанк» Прим»яка М.В. про повернення належних їй коштів і нарахованих відсотків по них, на які їй не надавались відповіді. 22.02.2016 року на її заяву про повернення банківського вкладу, їй було надано відповідь, що станом на 25.12.2015 року залишок коштів по депозитному вкладу №12-127767 від 28.05.2012 року, становив 35814,88 євро та відсотки 2275,73 Євро. Крім того, її було повідомлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 24.12.2015 року №394 в ПАТ «Укрінбанк» запроваджена тимчасова адміністрація та її кошти будуть повернуті згідно закону про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Вважає, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання, тому просить суд задоволити позов. В процесі розгляду справи судом, за клопотанням позивача, відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України було здійснено заміну первісного відповідача ПАТ «Український інноваційний банк» належним відповідачем ПАТ «Укрінком» у зв'язку із зміною найменування та місцезнаходження відповідача. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримання позовних вимог. Представник відповідача не з»явився, подавши 30.03.2016 року заперечення проти позову з підстав того, що під час ліквідації банку не допускається задоволення вимог кредиторів банку окремо від ліквідаційної процедури у зв'язку з невідповідністю цієї процедури порядку задоволення вимог кредиторів, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. Матеріалами справи встановлено, що 28.05.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Укрінбанк» в особі Дрогобицького центрального відділення Публічного акціонерного товариства «Укрінбанк» та [PERSON] укладено договір банківського вкладу (депозиту) фізичної особи «Класичний» №12-127767, на суму 35 814,88 Євро на термін з 28.05.2012 року по 29.05.2013 року з автоматичною пролонгацією за п.2.2., з процентною ставкою 7,5 процентів річних, яка може бути змінена за згодою сторін. Згідно довідки ПАТ « Укрінбанк» від 22.02.2016 року №038, виданої [PERSON] залишок коштів по вказаному депозитному вкладу становив 35814,88 Євро та відсотки - 2275,73 Євро. Також повідомлено, що кошти будуть повернені згідно закону України про систему гарантування вкладів фізичних осіб у зв'язку з запровадженням тимчасової адміністрації на підставі постанови НБУ від 24.12.2015 року №394. Так, депозитним договором було передбачено, що Банк зобов'язаний повернути повністю Вкладнику суму вкладу з рахунку після закінчення строку дії договору (п. 4.1.6. договору). Разом із тим, на момент розгляду справи судом, доказів повернення Банком суми вкладу суду не надано. Згідно з запитом суду до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань здійсненого на сайті Міністерства юстиції України за параметрами пошуку ЄДРПОУ : 05839888 ПАТ «Укрінбанк», вказано ПАТ «Укрінком». Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. При цьому, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Оскільки позивач правомірно здійснив вклад в іноземній валюті, то виконання зобов'язання банку також має бути здійснено у валюті вкладу, тобто у євро. Проте, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Згідно із Правовою позицією, висловленою Верховним Судом України під час розгляду справи № 6-1672цс16: «відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом». Разом із тим, частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. А тому, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість по депозиту та відсотках в сумі 38090,61 Євро, що відповідно до курсу НБУ станом на 29.02.2016 року становить 1134 338, 37 грн., в межах заявлених позовних вимог. Щодо посилань представника відповідача на введення у банку тимчасової адміністрації, а в подальшому, і початок ліквідаційної процедури, слід зазначити наступне. Згідно із ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. На час розгляду справи скасовано постанови Правління Національного банку України № 934 від 24.12.2015 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «УкрІнБанк» до категорії неплатоспроможних» та Правління Національного банку України від 22.03.2016 року № 180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український Інноваційний Банк» з моменту їх прийняття (постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.04.2016 року у справі № 826/5325/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23.11.2016 року та постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.03.2016 року у справі № 826/1162/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.04.2016 року, а також ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.08.2016 року, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved