Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те. що [INFO] помер [PERSON], який був її батьком. Після його смерті відкрилася спадщина і для прийняття спадщини необхідно встановлення батьківства та визнання права власності на спадкове майно за наступних обставин. Мати позивачки - [PERSON] проживала з [PERSON] без укладення шлюбу з вересня 1981 року в [ADDRESS]. З травня 1982 по грудень 1982 року вони спільно проживали в с.Яблунівка Білоцерківського району, де [PERSON] працював лісником. З грудня 1982 року [PERSON] перейшов на роботу в с.Бушево, де вони спільно проживали до квітня 1983 року. [INFO] під час спільного проживання у них народилася донька - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження [NUMBER], видане 24 лютого 1983 року райвідділом ЗАГС. Запис про батька дитини у свідоцтві про її народження на той час було зроблено відповідно до положень ст. 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України за прізвищем матері і за вказівкою останньої було вчинено запис про її імя та по-батькові.З квітня 1983 року переїхали проживати в с.Синява. Зазначає також, що [PERSON] визнавав її своєю дочкою з дня її народження, постійно спілкувався з нею та проводив час, цікавився її особистим життям, брав участь у її навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу і вона завжди називала його батьком. Свій шлюб батьки зареєстрували офіційно 14.05.1991 року, проте запис про батьківство [PERSON] щодо неї так і не було вчинено з певних причин за життя останнього, який помер [INFO]. Встановлення факту батьківства [PERSON] щодо неї необхідне їй для прийняття спадщини після смерті останнього. Просить встановити факт батьківства [PERSON] стосовно позивачки та визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON]. У судовому засіданні заявник та її представник позовну заяву підтримали за викладених у ній обставин і підстав, просили задовольнити в повному обсязі та позивач доповнила, що всі родичі батька - його сестри та їх діти визнавали її за дочку [PERSON], називали племінницею та сестрою. Вона відвідувала сімейні свята, як дочка [PERSON] з ним та матір»ю і вона також називала його батьком, він проти цього не заперечував. Мати просила батька узаконити його відносини з дочкою, тобто з позивачкою, але той казав, що спочатку зареєструєм шлюб, потім все інше, але мати була проти укладення шлюбу із батьком і тому до його смерті питання про батьківство залишилося невирішеним. Уклали шлюб тільки 14.05.1991, але непорозуміння в родині та складність їх характерів не дали батькові та матері належним чином оформити документи про її народження. Відповідач, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи, ло суду не з»явилася, направила до суду свого представника. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що підтвердження проживання [PERSON] та [PERSON] надані зацікавленими особами, які є родичами або сусідами. Заінтересована особа, будучи належним чином повідомленою про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила. Натомість подала заяву, якою просить розглянути справу за відсутності свого представника та при вирішенні заяви поклалася на розсуд суду, позовні вимоги підтримала. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є матір»ю позивачки. З [PERSON] вона познайомилася восени 1980 року і з 1981 року почала проживати з ним однією сім»єю, після того, як у березні 1980 року розірвала шлюб з першим чоловіком. Від першого шлюбу мається дочка [PERSON]. У травні 1982 року поїхали в с.Яблунівка Білоцерківського району на роботу [PERSON]. Там вона вже була вагітна позивачкою. [PERSON] забрав її з дитиною з пологового будинку і перевіз в с.Бушево, куди перейшов до цього часу на роботу в Бушівське лісництво. Просила записати його батьком, але він не погодився, бо шлюб не зареєстрований і тому вона сама записала його батьком, але на її прізвище. Дитині було вже 3 місяці. Почалися сварки і вона з дитиною переїхала в стару хату його матері, куди ж переїхав і [PERSON]. У квітні 1989 року померла матір [PERSON]. Згодом у травні 1991 року зареєстрували шлюб, але дочку не записали на чоловіка, так як необхідно було її усиновляти. Згодом [PERSON] поїхав працювати на північ Росії. У листопаді 2004 року [PERSON] повернувся і вияснилося, що він сидів у місцях позбавлення волі. До цього часу у 1994 році шлюб між ними вже був розірваний. Родичі чоловіка визнавали [PERSON] за свою родичку, як дочку [PERSON]. Він же організував хрестини [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що знає [PERSON] з дитинства. [PERSON] почала проживати з [PERSON] однією сім»єю з 1981 року. Спочатку вони жили в с.Синява, а потім поїхали в с.Яблунівка Білоцерківського району. Згодом вернулися в с.Бушево в лісництво, потім проживали в будинку його матері в с.Синява по вул.Першотравневій. Під час спільного проживання у них народилася донька [PERSON], яку всі знали як дочку [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що є дочкою [PERSON] та сестрою позивачки по матері. Пам»ятає, що в дитинстві жили з [PERSON] в с.Яблунівка в лісі, де була корова. Згодом повернулися в с.Бушево, де народилася позивачка. Там держали трьох бичків. Потім переїхали в с.Синява до матері [PERSON] - [PERSON], яку доглядала її матір. [PERSON] всім казав, що у нього є рідна дочка [PERSON] і яка називала його батьком. Родичі [PERSON] відносилися до [PERSON], як до його доньки. Даже коли матері призначили допомогу як матері-одиначці, то сестри заяви в собесі, що в неї є чоловік - [PERSON] - батько [PERSON], з яким вона проживає і їй припинили виплачувати вказану допомогу. З півночі [PERSON] привозив подарунки в основному [PERSON] - одежу, іграшки, а їй тільки цукерки. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є сусідкою [PERSON]. Хвалився, що в нього є дочка [PERSON], яку він любить. На весіллі її сина був [PERSON] та його дружина [PERSON]. Вони не завжди проживали в матері, а й в інших населених пунктах - Яблунівка, Бушево? потім знову повернулися до матері. Водив її в садок, забирав звідти. Свідок [PERSON] суду показала, що є молодшою сестрою [PERSON]. Після смерті батька - у червні 1980 року, сестра десь з кінця 1981 року почала проживати з [PERSON]. Спочатку жили в їх матері, потім поїхали в с.Яблунівка, де держали вулики з бджолами та корову, яку їм дала їх матір. Згодом переїхали в будинок матері [PERSON] - [PERSON]. Свідок є хрещеною [PERSON] на прохання [PERSON] та [PERSON]. Свідок [PERSON] суду показала, що відповідачка є її матір»ю. [PERSON] та [PERSON] більше не жили, чим жили разом. Разом вони жили в с.Яблунівка, в с.Бушево. Це було десь у 1982 році. Чула від [PERSON] - її дядька, що хати вони не нажили, дитина не його і хай їх розведе РАГС, це коли вони мали намір розірвати шлюб. Вони на цей час проживали в с.Синява в будинку його матері. Він матеріально допомагав дружині - [PERSON] та її дитині - [PERSON]. Вважає, що він не визнавав [PERSON] за свою дитину, чому це так було, не знає. Чому він не узаконив відносини з [PERSON], не знає. Останні роки він жив дуже погано, хата обгоріла і умов для проживання майже не було. Тільки його сестра - відповідачка по справі, допомогала братові. Свідок [PERSON] суду показала, що [PERSON] є бабусиним братом. Бачила, що він приблизно з 2008 року проживав сам. Знає, що раніше він проживав з [PERSON]. За його дочку розмови не було. [PERSON] не знає. Свідок [PERSON] суду показав, що [PERSON] рідний брат його бабусі, з якою він проживає. Проживав той в будинку матері сам. Часто спілкувався з ним після повернення останнього з місць позбавлення волі. Колишню дружину [PERSON] - [PERSON] і її дочку не знає. [PERSON] сказав, що дочки в нього немає. На запитання кому залишиться будинок після його смерті той відповів, що дістанеться тому, хто його поховає. Заслухавши сторони, їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в період з вересня 1981 року по 14.05.1991 року мати заявниці - [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. При цьому вони жили повноцінною сімєю, маючи взаємні права та обов'язки подружжя, ведучи спільний бюджет та спільне господарство. [INFO] [PERSON] народила дочку [PERSON], відомості про яку були внесені до Книги записів народжень у відповідності до ст. 55 КпШС Української РСР, а саме за прізвищем матері, а імя дитини та по-батькові були внесені за вказівкою матері. [PERSON] з донькою [PERSON] [PERSON] забрав з полового будинку і привіз до будинку в с.Бушево, де вони продовжили проживати і надалі, вели спільне господарство. 14.05.1991 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, який був розірваний за ініціативою [PERSON] 18.10.1994 року. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00017173564 від 05.10.2016 року. Як показали свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] з кінця 1981 року проживали однією сім»єю, переїздили до різних місць проживання, потім проживали в будинку матері [PERSON] - [PERSON] в с.Синява однією сім»ю, як подружжя без реєстрації шлюбу, згодом зареєстрували шлюб і завжди вели спільне господарство. Під час спільного проживання однією сім»єю у них народилася донька [PERSON], яку [PERSON] визнавав за свою доньку, пишався цим, водив та забирав з дитячого садка. Не заперечував проти запису у свідоцтві про народження батьком [PERSON]. Суд вважає, що показання вказаних свідків об»єктивно підтверджені матеріалами справи і не спростовуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є заінтересованими особами в результатах розгляду справи, що підтвердив свідок [PERSON], що він ховав [PERSON] і той йому повідомив, що будинок дістанеться тому, що його поховає. У відповідності до ст.ст. 315 та 319 ЦПК України, пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження судами розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно з п. 7 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі із матір'ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір'ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Пунктом 3 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України встановлено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. З огляду на те, що позивач народилася 03 грудня 1982 року суд при вирішенні питання про встановлення батьківства застосовує норми КпШС України. Згідно із ст. 55 КпШС України, якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, запис про матір дитини провадиться за заявою матері, а запис про батька дитини за спільною заявою батька і матері дитини, або батько записується згідно з рішенням суду. При народженні дитини у запис у матері, яка не перебуває у шлюбі, якщо немає спільної заяви батьків і рішення суду про встановлення батьківства, запис про батька дитини в книзі записів народжень провадиться за прізвищем матері, ім'я, по батькові та національність батька дитини записуються за її вказівкою і що має місце у даній справі. Відповідно до ст. 53 КпШС Українию України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставини батьківства померлого [INFO] [PERSON] щодо [PERSON]. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. У відповідності до довідки №157-02-37 від 20.03.2016, виданої Синявською сільською радою, власником житлового будинку, який знаходиться в [ADDRESS] до дня смерті являлася [PERSON], яка померла [INFO]. З 1985 року з нею був зареєстрований та проживав її син - [PERSON], який помер [INFO]. Таким чином [PERSON] є таким, що належним чином прийняв спадщину після померлої [PERSON] і незалежно від часу її відкриття вважається таким що прийняв її, тобто з [INFO]. Згідно іншої довідки №1931-02-37 від 26.12.2016 [PERSON], який помер [INFO], був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS]. Місце відкриття спадщини - с.Синява Рокитнянського району. Як було встановлено в судовому засіданні, позивачка є донькою [PERSON] і тому у відповідності до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги. Згідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Із спадкової справи померлого [PERSON] вбачається, що [PERSON] в установлений законом строк подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті її батька [PERSON]. У відповідності до ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Таким чином, єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] на спадкове майно, що залишилося після його смерті, в тому числі і на майно, що ним не було оформлено належним чином після смерті його матері [PERSON], є позивачка. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. Стаття 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту прав особи може бути визнання права. На підставі викладеного,

Outcome: approved