Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

У грудні 2020 до суду надійшов позов [PERSON] до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиціїпро скасування арешту з майна (всього майна, в тому числі нерухомого та рухомого майна) [PERSON] , накладеного постановою №1189/25 від 08.11.2006 Державною виконавчою службою Святошинського району м. Києва (реєстраційний номер обтяження: 4200709). Позов обґрунтовано тим, що 17.09.2020 із Інформаційної довідки №224492763 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкту позивач дізналася, що на її невизначене майно, все майно накладений арешт. Відповідно до інформаційної довідки, арешт накладений постановою №1189/25 від 08.11.2006 Державної виконавчої служби Святошинського району м. Києва, зареєстровано арешт було 11.12.2006 за №4200709 Дванадцятою державною Київською нотаріальною конторою. З постанови державного виконавця позивачу стало відомо, що на виконанні в Державній виконавчій службі Святошинського району м. Києва перебував на виконанні виконавчий напис приватного нотаріуса №1829, про стягнення з позивача боргу у розмірі 4 082,16 грн. на користь Закритого акціонерного товариства «АІСЕ». 11.03.2001 між позивачем та ЗАТ «АІСЕ Україна» було укладено договір поруки №18237. 27.10.2020 ТзОВ «АІСЕ Україна» надала позивачу довідку №17, в якій вказано, що за Договором поруки борг у сумі 4 082,16 грн. погашено, а третя особа не має претензій до позивача. 30.11.2020 Святошинський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надало позивачу відповідь на її звернення щодо вилучення запису про обтяження майна, в якій вони повідомляють, що виконавче провадження було закінчено та знищено у зв`язку із закінченням трирічного терміну зберігання. У зв`язку з чим, позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом, який просила задовольнити. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 27.03.2019 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с. 23). Вказаною ухвалою сторонам встановлено строки подання відповідних заяв по суті. Заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач та третя особа до суду не з`явились, відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторін до суду не надходили. Згідно ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзиву на позовну заяву не подали. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та третьої особи, ухвалити заочне рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, сторони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав. При цьому, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, заслухавши пояснення позивача та його представника, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на невизначене майно, все майно [PERSON] накладено арешт, при цьому зазначено: реєстраційний номер обтяження: 4200709, зареєстровано: 11.12.2006 17:30:43 за №4200709 реєстратором: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, 407-10-13; Підстава обтяження: постанова, 1189/25, 08.11.2006, Державна виконавча служба Святошинського району м. Києва; Заявник: Дванадцята Київська Державна нотаріальна контора, м. Київ, вул. Г.Юри, 8 (а.с. 6). Згідно з постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА №838840 від 08.12.2006 державним виконавцем Державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва Кульбіда А.Б. при примусовому виконанні виконавчого напису 1829 виданого 02.11.2006 приватним нотаріусом про стягнення з [PERSON] 4 082,16 грн. боргу на користь ЗАТ «АІСЕ Україна» накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] (а.с.9). Листом Державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва від 08.11.2006 №1189/25 направлено постанову про арешт майна боржника до Дванадцятої Київської Державної нотаріальної контори (а.с.8). При цьому, відповідно до п.1.3. Інструкції про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства юстиції України N 85/5 від 18.08.2004 в редакції на момент реєстрації обтяження, після отримання заяви Реєстратор обов`язково вносить до Реєстру такі відомості: назва документа; вихідний номер та дата документа. Згідно з п. 2.3 Інструкції, Розділ «Відомості про документ-підставу» містить такі поля: <Назва документа>; <Номер документа>; <Дата документа>; <Видавець документа>. Відтак, арешт майна, накладений на підставі постанови державного виконавця Державної виконавчої служби Святошинського району м. Києва від 08.12.2006, був зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна як обтяження з номером запису: 4200709, а підставою виникнення було вказано реквізити супровідного листа Державної виконавчої служби у Святошинському районі м. Києва до Дванадцятої Київської Державної нотаріальної контори, а саме: «постанова, 1189/25, 08.11.2006, Державна виконавча служба Святошинського району м. Києва». Відповідно до довідки ТОВ «АІСЕ Україна» від 27.10.2020 №17 за угодою №18237 від 11.03.2001 борг у сумі 4 082,16 грн. погашено, та ТОВ «АІСЕ Україна» не має претензій до [PERSON] . (а.с.11). Згідно з листом Святошинського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.11.2020 №169758 на звернення [PERSON] виконавче провадження, за яким було накладено арешт на майно боржника, на виконанні у відділі не перебуває, матеріали виконавчого провадження знищено. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Таким чином, наявність арешту майна порушує права позивача, як власника на власний розсуд розпоряджатися та користуватися майном, яким вона володіє і яким має право вільно користуватись. Згідно з вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. З урахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що станом на момент розгляду позову, відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] в Святошинському районному відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не перебуває, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved