Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-01 00:00:00

Сторони звернулися в суд із вказаними позовними вимогами. [PERSON] звернулася в суд із позовом до Косівського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Кабин Андрія Романовича про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 21.03.2018 року. [PERSON] правонаступником якого є [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в житловий будинок. Ухвалою Косівського районного суду від 11.09.2018 року вирішено справу № 347/614/2018 за позовом [PERSON] до начальника Косівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Йоника Івана Миколайовича, [PERSON] про визнання недійсними постанови та акта про передачу майна у рахунок погашення боргу об`єднати та розглянути в одному провадженні із справою № 347/621/2018 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення. Об`єднаній справі залишити первинний номер № 347/614 /2018. А також [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , звернувся в суд із позовом до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: [PERSON] , що також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] про стягнення коштів за невиконання грошових зобов"язань, виселення з житла. Ухвалою Косівського районного суду від 04.03.2020 року вирішено вищевказані справи об`єднати в одне провадження. А також даною ухвалою вирішено замінити сторону (позивача-відповідача ) із « [PERSON] » на його правонаступника - [PERSON] та замінити неналежного відповідача - начальника Косівського районного відділу ДВС Йоника І.М. на належного відповідача - Косівський районний відділ державної виконавчої служби ПЗМУ Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу Кабин Андрія Романовича. Позивачка за первинним позовом [PERSON] та її представник адвокат Волосянко Р.О. в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими своєчасно про час та місце розгляду справи по суті, заяв про розгляд справи без їх участі суду не подавали а тому судом прийнято ухвалу від 02.11.2020 року про залишення без розгляду позовних вимог [PERSON] . Так, [PERSON] правонаступником якого згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в житловий будинок а також із позовом до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: [PERSON] , що також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] про стягнення коштів за невиконання грошових зобов"язань, виселення з житла, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 117938963 від 21.03.2018 р. [PERSON] на праві особистої власності належить будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, літньої кухні, стайні, навісу, криниці, що по [ADDRESS] . Крім цього [PERSON] є власником земельної ділянки на якій розташоване будинковолодіння і для його обслуговування, загальною площею 0,25га.,що стверджується відповідним свідоцтвом від 21.03.2018 р. зареєстрованим за № 117943633 від 21.03.2018 р. Для внесення відповідних змін до погосподарської книги даного господарства, [PERSON] подано відповідну заяву до Вербовецької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області. Незважаючи на такі обставини, попередній власник цього житла, відповідачка по справі - [PERSON] не надавала можливості [PERSON] вселитися в житловий будинок та користуватися на свій розсуд належним на той час останньому, майном. Такі дії відповідачки порушували законні права та інтереси [PERSON] а в даний час порушують права як спадкоємця та власника цього майна - [PERSON] . Просить зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні належним йому житловим будинком та господарськими будівлями і спорудами, що знаходять по [ADDRESS] та вселити [PERSON] в належний йому житловий будинок, що по [ADDRESS] . Окрім того за рішенням Косівського районного суду від 04.09.2015 року стягнуто з відповідачки [PERSON] в користь [PERSON] гроші в сумі 272742 грн. боргу за договором позики. За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань рішенням судів з відповідачки в користь [PERSON] стягувалися гроші, як санкції та індексація в період за 2016-2017 роки. Незважаючи на таке, [PERSON] не виконувала в повному обсязі ні рішення суду, ні їх із його батьком [PERSON] договірні зобов`язання, а тому станом на 01.01.2018 року така заборгованість становить 320612,18 грн. В подальшому, в зв`язку з відсутністю покупців на нерухоме майно, що належало відповідачці, яке виставлялося на прилюдні торги відділом ДВС, 14.03.2018 року за згодою [PERSON] таке майно-будинколодіння та земельна ділянка, що під будівлями та для їх обслуговування площею 0,25 га., що по [ADDRESS] було передано [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , у власність. Починаючи з 01.01.2018 року по час передачі [PERSON] майна відповідачки в рахунок існуючого боргу, тобто 14.03.2018 р., [PERSON] мав право на відшкодування відповідних грошових сум заборгованості, яка мала місце за невиконання умов договору позики грошей, що стверджується довідкою Косівського відділу ДВС. Просить стягнути з відповідачки [PERSON] в користь [PERSON] , гроші в сумі: 1882,89 грн., як 3% річних за несвоєчасне виконання умов договору позики; 9550,94 грн. як сума за безпідставне користування чужими коштами; 10941,41 грн. як розмір інфляції грошової суми за період з 01.01.2018 року по 14.03.2018 року, а також заборгованість орендної плати за користування житлом в сумі 4200 грн. та за користування земельною ділянкою в сумі 58,30 грн.,а всього в сумі 26633,24 грн. Представник позивача, [PERSON] - адвокат Лазоришин І.І. в судове засідання не з`явився подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі. Вимоги заявлених позовів [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] , підтримав з підстав викладених в позовних заявах, які просив задоволити в повному обсязі. В ході судового розгляду об`єднаних в одне провадження цивільних справ за позовом [PERSON] правонаступником якого згідно свідоцтва про право на спадщину за законом є [PERSON] , відповідачка [PERSON] позовні вимоги не визнавала, пояснила, що в суму боргу, з якої [PERSON] було проведено нарахування сум трьох процентів річних, процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних ввійшли стягнуті рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 02.10.2017 у справі №347/266/17 з неї на користь [PERSON] кошти за порушення грошового зобов`язання від 20 січня 2014 року. Законодавством не передбачено нарахування трьох процентів річних, процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних на вже нараховані у зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання суми річних та інфляційних. Відповідно до доповнення до відзиву [PERSON] посилалась на те, що нарахування трьох процентів річних та інфляційних необхідно проводити з суми боргу 272985,60 грн. (272742,00 + 243,60). Зокрема, за період з 01.01.2018 по 11.01.2018 сума трьох процентів річних становить 224,00 грн. В подальшому, враховуючи часткову сплату боргу в розмірі 8000,00 грн. та пропорційність розподілу стягнутих у виконавчому провадженні коштів, нарахування необхідно проводити з суми 266173,60 грн. (272985,60 - 6812,00). Таким чином, за період з 12.01.2018 по 07.02.2018 сума трьох процентів річних складає 569,00 грн., а з 08.02.2018 по 14.03.2018 - 720,00 грн. Сума інфляційних втрат за січень 2018 року становить 3992,60 грн., а за лютий 2018 року - 2318,92 грн. Отже, загальна сума трьох процентів річних має становити 1513,00 грн. Загальна сума інфляційних - 5505,60 грн. Що стосується стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, то в цій частині позов вважає необгрунтованим. Укладеним з [PERSON] договором передбачалось повернення позики в строк до 20 січня 2015 року. Договором не передбачено сплати процентів за користування позикою, а так само їх розміру. Оскільки, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, то позов в частині стягнення 9550,94 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами задоволенню не підлягає. Щодо позовних вимог про її виселення та виселення [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку по [ADDRESS] без надання іншого житла, то позов у цій частині задоволенню також не підлягає. Звертає увагу що ні вона, ні члени її сім`ї не є такими, що самоправно вселилися до житлового будинку, який фактично належить їй на праві власності. Вказаний будинок не був придбаний нею за рахунок позики, повернення якої забезпечене іпотекою будинку, а відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про її виселення та виселення членів її сім`ї - [PERSON] та [PERSON] з житлового будинку без надання іншого житла. Треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог: [PERSON] , що також діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи по суті. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Кабин А.Р. в судове засідання не з`явився, подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи без його участі. Суд вислухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи вважає вимоги позовів [PERSON] , правонаступником якого є [PERSON] підставними, доведеними в судовому засіданні і такими , що підлягають до часткового задоволення за наступних підстав: Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною першою ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин першої, другої ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.03.2018 року, що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25354628, індексний номер витягу - 117938963 від 21.03.2018 р. (а.с.142 т.1) [PERSON] на праві особистої власності належить будинковолодіння, яке складається з житлового будинку загальною площею 139,6 кв.м. ,літньої кухні, стайні, навісу, криниці, що по [ADDRESS] . Крім цього [PERSON] є власником земельної ділянки на якій розташоване будинковолодіння і для його обслуговування, загальною площею 0,25га., що стверджується відповідним свідоцтвом від 21.03.2018 р., що зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 25355297, індексний номер витягу - 117943633 від 21.03.2018 р. (а.с.141 т.1). Попередній власник вказаного нерухомого майна, [PERSON] , відповідач по справі, чинила перешкоди позивачу [PERSON] , а в дальнійшому і його правонаступнику [PERSON] щодо можливості вселитися в житловий будинок та користуватися на свій розсуд майном, що належить останньому на праві власності. Як вбачається із долученого до матеріалів справи копії свідоцтва про смерть (а.с.2 т.2 ) позивач [PERSON] помер [INFO] . Долученим до матеріалів справи свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2019 року (а.с.14 т.2) стверджено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його син - [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] проживаючий в [ADDRESS] . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається із : житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами , що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1154 . Долученим до матеріалів справи свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.10.2019 року (а.с.16 т.2) стверджено, що спадкоємцем після смерті [PERSON] , який помер [INFO] є його син - [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] проживаючий в [ADDRESS] . Спадщина на яку видано це свідоцтво складається із : земельної ділянки площею 0,2500 га, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказане свідоцтво зареєстровано в реєстрі за № 1155. Таким чином [PERSON] , як власник будинковолодіння, вправі вимагати захисту порушеного відповідачкою його права на користування та розпорядження успадкованим ним будинковолодінням, що знаходиться в [ADDRESS] . В підтвердження порушення відповідачкою в справі [PERSON] його права щодо володіння та користування успадкованим будинковолодінням, що знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] долучив до матеріалів справи відеодиск (а.с.33 т.2) , який судом переглянуто, де зафіксовано відомості про не допуск позивача в справі [PERSON] зі сторони відповідачки [PERSON] до успадкованого ним після смерті батька - [PERSON] житлового будинку. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 1, 2, 7 та 11 до Конвенції , закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законодавством. У статті 391 ЦК України закріплено положення, згідно якого власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Довідкою Вербовецької сільської ради №302/02.2-18 від 24.10.2018 року (а.с.64 т.2) стверджено, що в житловому будинку за адресою [ADDRESS] зареєстровані і проживають : голова господарства - [PERSON] , [INFO] , дочка - [PERSON] [INFO] , онука - [PERSON] [INFO] , та власник - [PERSON] [INFO] , який зареєстрований але фактично не проживає (помер [INFO] - свідоцтво про смерть а.с.2 т.2) Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач [PERSON] є власником домоволодіння що знаходиться в [ADDRESS] ; встановивши також, що відповідачка [PERSON] чинить останньому перешкоди в користуванні його власністю; встановивши, що проживанням відповідачки та членів її сім`ї у спірному будинку позивачу створюються перешкоди у користуванні нерухомим майном, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про зобов`язання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] житловим будинком що знаходиться в [ADDRESS] , виселення відповідачки [PERSON] та [PERSON] разом із неповнолітньою [PERSON] з вказаного будинку. Також за вищенаведених підстав підлягає задоволенню вимога [PERSON] в частині його вселення у належний йому на праві власності житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Що стосується заявлених позивачем позовних вимог про стягнення коштів за невиконання грошових зобов`язань, то такі підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного: - як стверджено рішенням Косівського районного суду від 04.09.2015 року (справа № 347/686/15-ц) (а.с.59 т.2) стягнуто з відповідачки [PERSON] в користь [PERSON] гроші в сумі 272742 грн. боргу за договором позики. За несвоєчасне виконання грошових зобов`язань рішенням судів з відповідачки в користь [PERSON] стягувалися гроші, як санкції та індексація в період за 2016-2017 роки, що стверджується копіями рішень (а.с.53-58, т.2 ). Незважаючи на таке, [PERSON] не виконувала в повному обсязі ні рішення суду, ні їх із [PERSON] договірні зобов`язання, а тому станом на 01.01.2018 року така заборгованість становить 320612,18 грн, що стверджується довідкою Косівського районного відділу ДВС за № 13492/12.6-26/08 від 01.11.2018 року (а.с.63 т.2). В дальнійшому, в зв`язку з відсутністю покупців на нерухоме майно, що належало відповідачці [PERSON] , яке виставлялося на прилюдні торги відділом ДВС, 14.03.2018 року за згодою стягувача за виконавчим провадженням - [PERSON] , таке майно, а саме: будинколодіння та земельна ділянка, що під будівлями та для їх обслуговування площею 0,25 га.,що по [ADDRESS] було передано [PERSON] у власність. Починаючи з 01.01.2018 року по час передачі [PERSON] майна відповідачки в рахунок існуючого боргу, тобто 14.03.2018 р., останній мав право на відшкодування відповідних грошових сум заборгованості, яка мала місце за невиконання умов договору позики грошей, що стверджується довідкою Косівського відділу ДВС. За приписами ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином обставини щодо наявності боргових зобов`язань між сторонами вже встановлені та доведені Рішенням Косівського районного суду від 04.09.2015 року, яке набрало законної сили та виконується державною виконавчою службою у примусовому порядку, що не заперечується і відповідачкою [PERSON] . Наслідки порушення договору позичальником передбачені ч.1 ст.1050 ЦК України, відповідно до якої якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки зобов`язання в повному обсязі не було виконане, кошти позивачу не повернуті, відповідач несе відповідальність згідно умов договору позики, в зв`язку з несвоєчасним поверненням отриманих коштів (ст.625 ЦК України). Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні, то норми ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов`язання, яке визначене договором у гривні. Таким чином починаючи з 01.01.2018 року по 14.03.2018 року [PERSON] мав право вимагати від відповідачки сплати трьох процентів річних з заборгованої суми, індекс інфляції та в розмірі облікової ставки Нацбанку України за безпідставне використання його грошових коштів. За період з 01.01.2018 р. по 11.01.2018р. борг 320612,18 х 11 (кількість прострочених днів) х 3 (процент річних) /100 / 365 (кількість днів у році) = 289,86 грн. Відповідно до платіжного поручення №58 від 12.01.2018 року відповідачка в рахунок боргу сплатила 8000 грн. Починаючи з 12.01.2018 року по 14.03.2018 року сума боргу становила 312 612,18 грн. В період з 12.01.2018 року по 14.03.2018 року нарахування будуть становити: 312612,18 х 62 х 3 /100/365 =1593,03 грн. Отже, 3% річних за період з 01.01.2018 року по 14.03.2018 року буде становити 1882,89 грн. Відповідно до вимог ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства. За приписом ст.1048 ЦК України ,якщо проценти за договором позики не встановлені договором, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення боргу. Аналогічно цьому проводиться розрахунок процентів за користування чужими грошовими коштами, тільки замість 3% враховується облікова ставка Національного банку України, яка відповідно до відомостей НБУ в 2018 році становила: з 15.12.2017 р.- 14,5 %; з 26.01.2018 р. - 16 %; з 03.03.2018 р. - 17 %; 320612,18 x 11 x 14,5/100/365 = 1401,03 грн.; 320612,18 х 13 х 14,5/100/365 = 1614,44 грн. 320612,18 х 36 х 16/100/365 = 4933,27 грн. 320612,18 х 11 x 17/100/365 = 1601,60 грн. Загальна сума за безпідставне користування коштами позивача [PERSON] в період з 01.01.2018 року по 14.03.2018 року від суми 320612,18 грн.становить 9550,94 грн. За довідкою Косівського відділення ЦСУ індекс інфляції в 2018 році становив: січень - 101,5%; лютий - 100,9 %; березень- 101,1 %; З врахуванням того,що погашення боргу мало місце 12.01.2018 р. в сумі 8000 грн., послідуючих погашень та відповідного зменшення суми боргу, інфляційні суми вираховуються шляхом різниці між сумою боргу та множенням суми боргу на індекс інфляції за обчислювальний період і становлять: 312612,18 х 101,5/100- 312612,18 = 4689,18 грн. 312612,18 х 100,9/100 - 312612,18 = 2813,50грн. 312612,18 х 101,1/100- 312612,18 = 3438,73грн. Загальна сума з врахуванням інфляції в період з 01.01.2018 року по 14.03.2018 року становить 10941,41 грн. З врахуванням всіх донарахувань загальна сума виплат становить 22375,24 грн., яка підлягає до стягнення із відповідачки [PERSON] в користь правонаступника позивача [PERSON] . В частині позовних вимог [PERSON] щодо стягнення із відповідачки в його користь заборгованості по оренді житла та земельної ділянки в загальному розмірі 4258,30 грн., то в цій частині вимог слід відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Відповідно до частини 1 статті 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. В підтвердження заявлених вимог в частині стягнення заборгованості по оренді житла та земельної ділянки позивачем долучено копію договору (а.с.60-61 т.2) який не підписаний відповідачкою [PERSON] , а тому такий договір не має юридичної сили та не може бути доказом в справі. Підставною і такою, що підлягає до задоволення є вимога позивача в справі, [PERSON] про відшкодування судових витрат по справі, які в загальному розмірі складають 19409,60 грн., а саме - 18 000 грн витрат понесених за надання правової допомоги та 1409,60 грн витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного, ст. ст. 317, 319, 386 ЦК України, ст.ст. 536, 610, 611, 625 ЦК України, та

Outcome: approved