Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-21 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що в період з 07.06.2014 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.12.2017 року шлюб було розірвано, дитина залишилась проживати з матір`ю. В січні 2017 року у зв`язку з загостренням збройного конфлікту на Донбасі, заявниця з донькою перемістилися на підконтрольну територію України до м.Маріуполь, що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 17.01.2017 року. Неповнолітня дитина весь час перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач грошей на потреби дитини не надає, не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, зовсім не спілкується з дитиною. Тому просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Позивач до початку судового засідання надала суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про причини неявки до суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив не надав, хоча повідомлений в установленому порядку про місце та час розгляду справи, у судове засідання викликався судовими повістками з повідомленням та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Від представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради до суду була надана заява, в якій просить розглядати справу без її участі, не заперечує проти позовних вимог . У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав батька дитини, який не виконує своїх батьківських обов`язків з метою соціального захисту неповнолітньої особи. Дане питання регулюється положеннями Сімейного Кодексу України. Також суд вважає необхідним, при вирішення даного позову враховувати положення Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», що стосується узагальнення судової практики по аналогічним питанням. Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вивченні письмових доказів в даній справі судом встановлено. [PERSON] народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актова запис № 865 від 02.09.2014 року (а.с.7). Згідно з копією рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.12.2017 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03.11.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у вигляді ј частки від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 02.11.2017 року і до повноліття дитини ( а.с.12). Згідно з довідкою Лівобережного відділу державної виконавчої служби м.Маріуполь №14187 від 07.10.2019 року, [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , не сплачує, у зв`язку з чим станом на 01.10.2019 року утворилася заборгованість в розмірі 67192, 01 грн. ( а.с.16). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається з довідки від 17.01.2017 року, [PERSON] , як внутрішньо переміщена особа, мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] (а.с.6,9), що підтверджується наданою медичною довідкою з міста медичного обліку неповнолітньої ( а.с.20). Відповідно до довідки комунального дошкільного навчального закладу комбінованого типу «ясла-садок №108 «матрьошка» Маріупольської міської ради №133 від 17.10.2018 року, [PERSON] , [INFO] , відвідує дошкільний навчальний заклад і виховує її саме мати [PERSON] . Батька дитини [PERSON] в садку ніколи не бачили, участі у вихованні дитини батько не приймає, життям доньки не цікавиться, в дитячому садочку не був. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1-01-23-55 від 08.04.2020 року, відповідач по справі не цікавиться життям та здоров`ям доньки, не приймає участі у її вихованні, не відвідує дитину та не допомагає матеріально, тому доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . Суд розцінює вищезазначені обставини, як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню своєї дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позов та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради № 01.1-01-23-55 від 08.04.2020 року , буде цілком сприяти задоволенню інтересів дитини. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, у сумі 640-00 грн., понесений позивачем при звернення до суду, відповідно до 141 ЦПК України.

Outcome: approved