Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

У квітні 2016 року до суду надійшла вищевказана позовна заява. Вимоги позову обгрунтовуються таким. Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 червня 2012 року позивач є власником 1/2 частини житлового будинку з господарськими спорудами № 14 по вулиці Свердлова в місті Шостка. В газеті «Полісся» від 09 лютого 2012 року було розміщено обяву про те, що відділ комунальної власності Шосткинської міської ради оголосив конкурс з відбору виконавців робіт із землеустрою на земельну ділянку по вулиці Свердлова 14 на якій знаходиться житловий будинок комунальної власності. У звязку із цим позивач звернувся до Шосткинської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку за адресою належної йому частини будинку. Рішенням XII сесії Шосткинської міськради від 30 листопада 2012 року позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку за адресою належної йому частини будинку, а саме на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 1/2 від 0,10 га та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в розмірі 1/2 від 0,09 га. На початку червня 2013 року позивач звернувся до землевпорядної організації, яка має право на виготовлення технічної документації із землеустрою з проханням підготувати відповідну технічну документацію. Як вказує позивач, під час вивчення наданих ним документів, спеціалісти землевпорядної організації повідомили про те, що більша частина земельної ділянки за адресою вул. Свердлова 14 в місті Шостка вже передана у власність іншій особі. Звернувшись до Управління Держгеокадастру у Шосткинському районі Сумської області позивач отримав довідку згідно якої дійсно земельна ділянка площею 0,1000 га по вулиці Свердлова 14 в м.Шостка. рішенням II сесії VI скликання Шосткинської міськради від 30.12.2010 року «Про регулювання земельних відносин» передана безоплатно у власність громадянину [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №407934, зареєстрований за № 591100001000186 від 22.08.2011 року. З урахуванням даних обставин, посилаючись на норми ст. 81, 116, 120, 152 ЗК України, ст. 16, 23 ЦК України позивач просить суд скасувати рішення міської ради про передачу відповідачу [PERSON] земельної ділянки та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вулиці Свердлова 14 виданий на ім'я [PERSON] В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі. Крім викладеного в позовній заяві представник позивача пояснив, що відповідач [PERSON] отримав можливість набути земельну ділянку після ухвалення Шосткинським міськрайонним судом Сумської області рішення від 23 вересня 2009 року яким будинок № 14 по вул. Свердлова в м. Шостка було визнано безхазяйним майном та передано у власність територіальної громади м. Шостка. Однак, рішенням апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року вищевказане рішення суду було скасовано з підстав набуття [PERSON] права власності на 1/2 частину будинку № 14 по вул. Свердлова в м. Шостка в порядку спадкування за заповітом. Відповідач [PERSON] та його представник проти задоволення позову заперечили, вказуючи, що [PERSON] набув право власності на іншу земельну ділянку, на якій будинок № 14 по вул. Свердлова в м. Шостка не розташований. Позивач не отримував у спадщину спірну земельну ділянку чи права на неї. Також вказує, що Законом не встановлена вимога повідомляти власника нерухомого майна про намір іншої особи набути у власність розташовану поряд земельну ділянку. Відповідач - Шосткинська міська рада проти задоволення позову заперечила, вказуючи, що ухвалення рішення від 30 листопада 2012 року яким позивачу було надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку в подальшому не зумовлює обов'язкової передачі земельної ділянки у власність. Також представник Шосткинської міської ради вказала, що земельна ділянка, надана [PERSON] не співпадає із земельною ділянкою на якій розташований будинок, право власності на який належить позивачу. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що позивач отримав в спадщину 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в м. Шостка вул. Свердлова, 14, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом та витягом про державну реєстрацію прав /а.с. 6, 7/. З рішення Шосткинської міської ради від 30.11.2012 та додатку до нього /а.с. 8/ вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, зокрема, вказано місце розташування - м. Шостка, вул. Свердлова, 14 та цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку (1/2 від 0,10 га) та для ведення особистого селянського господарства (1/2 від 0,09 га). Також судом встановлено, що рішенням Шосткинської міської ради від 30.12.2010 /а.с. 115/ у власність [PERSON] передана земельна ділянка площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою вул. Свердлова, 14 (м. Шостка). З довідки виданої управлінням Держгеокадастру у Шосткинському районі Сумської області вбачається, що [PERSON] отримав Державний акт на право власності вищевказану земельну ділянку серії ЯЛ № 407934, який був зареєстрований за № 591100001000186 від 22 серпня 2011 року. З рішення Шосткинської міської ради від 14.05.2010, наявного в проекту землеустрою вбачається, що [PERSON] було надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га за рахунок присадибної земельної ділянки по вул. Свердлова, 14 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. З матеріалів інвентаризаційної справи № 02991, що загальна площа земельної ділянки за адресою вул. Свердлова, 14 у м. Шостка зазнавала постійних змін та уточнень: загальна земельна площа 1936,2 кв.м. (виправлено 1200) станом на 18.02.1946. Станом на 19.01.1954 загальна земельна площа вказана в розмірі 1907,80 кв.м., в т.ч. під городом 1571,80 кв.м. /арк. 12 інвентаризаційної справи/. Станом на 19.06.1974 загальна земельна площа вказана в розмірі 1908 кв.м. під городом - 1475 кв.м. З договору купівлі-продажу від 28 травня 1953 року вбачається, що [PERSON] (спадкоємцем якої є позивач) придбала половину домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1200 кв.м. Такий же розмір земельної ділянки вказаний в договорі дарування який був укладений між [PERSON] та [PERSON] З свідоцтва про право на спадщину виданого спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] вбачається, що спадкове майно (1/2 частина будинку № 14 по вул. Свердлова в м. Шостка тощо) розміщено на земельній ділянці площею 1908 кв.м. Водночас, в свідоцтві про право на спадщину, видане спадкоємцю [PERSON] - [PERSON] вказується земельна ділянка розміром 910 кв.м. З рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2009 року вбачається, що в даній справі як заінтересована особа брав участь [PERSON], який надавав пояснення, що "...на протязі багальох років у вказаному будинку ніхто не проживає, він практивно не придатний для житла а він хоче у встановленому законом порядку отримати для будівництва вказану земельну ділянку" /а.с. 38/. Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 03 серпня 2016 року вищевказане рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області було скасовано з мотивів наявності власника майна, зокрема, прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] /а.с. 167 - 168/. Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується, зокрема, на принципі забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави. Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Відповідно до ч. 3 ст. 121 ЗК України розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв'язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим). З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач в період з дати набрання рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 23 вересня 2009 року законної сили та до його скасування був позбавлений права на безоплатну передачу у власність земельної ділянки під будинком на якій він хоч і мав речові права, однак даний об'єкт був визнаний безхазяйним майном та переданий у комунальну власність. В такій ситуації, незважаючи на тривалу пов'язаність земельної ділянки призначеної для обслуговування жилого будинку № 14 по вул. Свердлова із розташованою поруч земельною ділянкою для городництва (які згідно планів БТІ являли єдиний масив), у інших осіб виникла можливість реалізувати своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки комунально власності в будь-якому розмірі, в межах норм, передбачених ч. 1 ст. 121 ЗК України та будь-якої конфігурації. Згідно до ч. 1 ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. На час розгляду даної справи земельна ділянка, надана [PERSON] повністю сформована як об'єкт цивільних прав в розумінні ст. 79-1 ЗК України. Натомість, позивач, який до цього зазнав неправомірного втручання в право власності на нерухоме майно, має отримати задоволення в реалізації прав на землю лише в межах, що залишились після формування земельної ділянки, власником якої є відповідач [PERSON], тобто, за залишковим принципом. Такий підхід не відповідає вимогам верховенствам права та соціальної справедливості. Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Як вказує Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02 листопада 2014 року у справі № 1-33/2004 верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. З урахуванням даного підходу суд вважає, що як позивач [PERSON] так і відповідач [PERSON] мають перебувати в рівних умовах в процесі реалізації права на землю, гарантоване ст. 14 Конституції України, ст. 81 та 121 ЗК України, а тому рішення відповідача - Шосткинської міської ради щодо надання [PERSON] земельної ділянки, ухвалене в період протиправного визнання належного позивачу нерухомого майна безхазяйним, необхідно визнати незаконним та скасувати. Такі ж наслідки мають настати й щодо виданого [PERSON] правопосвідчувального документа - державного акту на право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved