Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2010 року і від спільного подружнього життя мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . [PERSON] 05.07.2019 року звернулася з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через різні погляди на життя, несумісність характерів, постійні сварки, у зв?язку з чим вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Понад 5 років вони проживають окремо один до одного, тривалий час не підтримують сімейних відносин. Зазначила, що їхня сім`я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї є неможливим та недоцільним. Суд, ухвалив розглядати справи за відсутності позивача та відповідача, кожен окремо з них подали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, відповідач позов визнає, що відповідає вимогам ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 14.08.2010 року в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1852 (а.с.3), від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Також встановлено, що сторони протягом тривалого часу проживають окремо один від одного, сімейних відносин не підтримують, не ведуть спільного господарства. Враховуючи те, що позов поданий ще в липні 2019 року, проте з того часу подружжя не примирилося, не налагодило свої сімейні відносини, свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків нема. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і його бажання розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, судові витрати в розмірі 768,40 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved