Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено, що 13.06.2010 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ №327014 виданого 16.05.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського РУЮ у Дніпропетровській області. Так, за свого життя [PERSON] склав заповіт від 16.06.2005 року посвідчений секретарем виконкому Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області зареєстровано в реєстрі за №198 на випадок своєї смерті. Згідно змісту даного заповіту, спадкодавець заповів в рівних долях своїй дочці [PERSON] та сину [PERSON] належну йому земельну ділянку площею 5,210 га в межах згідно планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія ІІ-ДП №063383 виданого на підставі рішення 18 сесії XXIII скликання Степової сільської ради народних депутатів від 09.10.2001 року і зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №87. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті батька, позивачі у визначений законом термін звернулися до Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 5,210 га в межах згідно планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, після померлого 13.06.2010 р. [PERSON], за заповітом посвідченим 16.06.2005 року секретарем виконкому Степової сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області зареєстрованим в реєстрі за №198. Проте, 29.08.2015 року позивачі отримали Постанову державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а саме Державного Акту на право приватної власності на земельну ділянку. Зокрема, як встановлено у судовому засіданні, оригінал вищевказаного Державного Акту на право приватної власності на земельну ділянку було викрадено разом з іншими документами під час крадіжки за адресою: [ADDRESS] та за даним фактом порушено кримінальну справу на підставі заяви матері позивачів [PERSON] (дружини спадкодавця), що підтверджується довідкою з ГУ МВС України в Дніпропетровській області Дніпропетровського району. Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, факт належності спадкодавцеві [PERSON] на праві власності спірної земельної ділянки, підтверджується також листом-відповіддю Управління Держземагенства у Дніпропетровському районі від 26.03.2015 року, копія книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі з супровідним листом управління Держземагенства від 24.10.2013 року, відповідним договором оренди землі №95-Б від 01.04.2008 року укладений між спадкодавцем та TOB Агрофірма «Дзержинець». Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється зокрема за заповітом. Цивільним законодавством передбачено регулювання правовідносин щодо здійснення права на спадкування. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. За нормою частини першої\~ст. 1298 ЦК України, відповідно до ст.ст.\~66,\~67 Закону України "Про нотаріат"\~свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до п.4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Згідно до п.п. 4.15,4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації, нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухому майно. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт неможливості оформлення позивачами спадкових прав у встановленому законом порядку, а їх вимоги не порушують інтереси третіх осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved