Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Представник АТ\~ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 53607,03 грн.\~ Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору №2001007196801 від 27.03.2018 [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі\~ 12700,00 грн., який згодом збільшено до 32700,00 грн., однак відповідач не виконав свої забов`язання за даним договором, а саме не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якій просив відмовити у задоволенні позову, оскільки позивач вже скористався своїм правом пред`явлення вимоги до позичальника і нотаріусом 04.06.2020 вчинено виконавчий напис, який в даний час перебуває на примусовому виконанні. Заслухавши представника відповідача, проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Ч. 1 ст. 634 ЦК України зазначає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 27.03.2018 відповідач уклав вказану вище угоду (а.с.7). Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.19) відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість.\~ З матеріалів справи також вбачається і те, що АТ «Перший Український міжнародний банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. щодо стягнення заборгованості у безспірному порядку з [PERSON] за договором № 2001007196801 від 27.03.2018 в сумі 47068,32 грн. за період з 30.09.2019 по 21.04.2020, і 04.06.2020 нотаріусом було вчинено виконавчий напис (а.с. 51) та відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу міста Київ Клітченко О.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.52). Відомостей про те, що на момент вчинення та пред`явлення до виконання виконавчого напису нотаріуса визначена у ньому сума заборгованості оспорювалась у судовому порядку суду не надано, доказів визнання вказаного вище виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню суду також не представлено, як і доказів, що виконавче провадження за виконавчим написом нотаріуса не перебуває на виконанні чи оскаржуються дії виконавця щодо відкриття провадження за даним виконавчим написом, і з матеріалів справи такого не вбачається. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Метою вчинення виконавчого напису є надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість боржника перед стягувачем (постанова Верховного Суду від 10.04.2019 р. у справі №201/11696/16-ц). Велика Палата Верховного Суду 15 січня 2020 у справі № 305/2082/14-ц дійшла висновку, що сам факт звернення кредитора до суду не є підставою для визнання заборгованості спірною, позаяк спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Відтак з матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом пред`явлення вимоги до боржника-відповідача у безспірному порядку, хоча і не повідомив суд про дану обставину. За своєю правовою природою та підставами подальше примусове стягнення з боржника боргу через виконавчий напис нотаріуса\~ буде заходом застосування юридичної відповідальності. Отож на данному етапі та за наявних у справі доказів, зважаючи на те, що банком вже вчинено дії на задоволення своїх вимог за одним і тим же кредитним договором, то одночасне вчинення виконавчого напису нотаріуса з подальшим пред`явленням до примусового виконання\~ і задоволення позову щодо одного і того ж кредитного договору може призвести до подвійної відповідальності, що суперечить положенням ст. 61 Конституції України, оскільки реалізація кредитором одночасно усіх способів захисту ( як шляхом одержання виконавчого напису та направлення його на примусове виконання до приватного виконавця, так і звернення до суду з вимогою про стягнення суми за одним і тим же кредитим договором) матиме наслідком притягнення боржника до подвійної відповідальності за порушення одного і того ж кредитного зобов`язання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до наявних підтверджуючих документів .

Outcome: approved