Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON] про примусове виселення особи із житлового приміщення без надання іншого житла. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є наймачем житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером на жиле приміщення від 12.06.2007 року № 98, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.04.2007 р. № 271-4. Дана квартира є об`єктом державного житлового фонду Луцької міської ради. Згідно ордеру в даній квартирі проживають такі особи: [PERSON] - квартирний наймач; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - донька; [PERSON] - донька; [PERSON] - донька. Вказує, що 14.02.2006 року шлюб між нею та відповідачем - [PERSON] було розірвано. Зазначає, що [PERSON] продовжує і надалі проживати у зазначеній квартирі без будь-яких правових підстав, користується електроенергією, газом, однак за комунальні послуги не сплачує, зловживає алкогольними напоями, вчиняє сімейні чвари, тривалий час завдає психологічне та фізичне насильство у сім`ї та створює нестерпні умови для проживання та веде аморальний спосіб життя. На неодноразові усні звернення позивача виселитись відповідач відмовляв. Також, зазначає, що у [PERSON] наявне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.03.2021 р. На підставі вищенаведеного, просить виселити [PERSON] з житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. У судове засідання позивачка не з`явилась, попередньо подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від відповідача на адресу суду не надходили. Представник третьої особи подала заяву з проханням розглядати справу у її відсутності. При вирішення справи поклалась на розсуд суду. Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є наймачем житлового приміщення, а саме квартири [ADDRESS] , що підтверджується ордером на жиле приміщення від 12.06.2007 року № 98, який виданий на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 19.04.2007р. № 271-4. Згідно ордеру в даній квартирі проживають такі особи: [PERSON] - квартирний наймач; [PERSON] - чоловік; [PERSON] - донька; [PERSON] - донька; [PERSON] - донька (а.с. 7-8). 14.02.2006 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано. Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області серії [NUMBER] (а.с.9). Факт реєстрації і проживання відповідача у вказаній квартирі також підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, яка видана ОСББ Росинка» № 09/01-21 від 21.01.2021 року (а.с. 11). За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 42 Житлового кодексу Української PCP, жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першою статті 90, частиною 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством. Згідно з ст. ст. 51, 58, 106 Житлового кодексу Української PCP, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видає виконавчий комітет міської ради на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадянського житлового фонду. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ними спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР). Як встановлено положенням ст.109 ЖК Української PCP виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК Української PCP, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ними, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичними порушеннями правила співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Із роз`яснень, викладених у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» слідує, що при вирішенні справ про виселення на підстав ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під ча тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Як зазначає позивачка у своїй позовній заяві, [PERSON] проживає у квартирі [ADDRESS] без будь-яких правових підстав, користується електроенергією, газом, однак за комунальні послуги не сплачує, зловживає алкогольними напоями, вчиняє сімейні чвари, тривалий час завдає психологічне та фізичне насильство у сім`ї та створює нестерпні умови для проживання та веде аморальний спосіб життя. В зв`язку з цим, позивач неодноразово змушена була звертатися із заявами до правоохоронних органів, що підтверджується повідомленням заступника начальника Луцького ВП ГУНП у Волинській поліції майора поліції Ю. Сидорука № 43727/58/04-20 від 27.11.2020 року та повідомленням начальника Луцького РУП ГУНП у Волинській області підполковника поліції С. Рудницького № 41-АЗ/50/01-2020 від 16.02.2021 року (а.с.14-15). Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи у [PERSON] наявне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 246615562 від 02.03.2021 р. (а.с.12-13). Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] , будучи колишнім членом сім`ї позивачки, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 908 гривень (а.с.1). Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved