Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-04 00:00:00

У жовтні 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] та просило суд стягнути з відповідача заборгованість у сумі 57 350 грн. 60 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 11.07.2012 року укладено договір №R53700292489В, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 98 300 грн. на споживчі потреби, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 11.07.2016 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 31% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальним ордером №24433 від 11.07.2012 року. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов кредитного договору від 11.07.2012 року, а саме: порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] 11.07.2012 року укладено договір №R53700292489В, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 98 300 грн. на споживчі потреби, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 11.07.2016 року, сплатити за його користування проценти у розмірі 31% річних (а.с.10-16). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 98 300 гривень, що підтверджується меморіальним ордером №24433 від 11.07.2012 року (а.с.20). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 20.07.2015 року кошти у сумі 57 350 грн. 60 коп., що складається: із простроченої заборгованості за кредитом у сумі 8822 грн. 06 коп., поточної заборгованості за кредитом у сумі 39 663 грн. 34 коп., 3% річних за порушення зобов'язань щодо повернення кредиту у сумі 61 грн. 45 коп., інфляційних витрат за весь час прострочення сплати кредиту у сумі 1065 грн. 32 коп., простроченої заборгованості за відсотками у сумі 1249 грн. 83 коп., 3% річних за порушення зобов'язань щодо повернення відсотків у сумі 17 грн. 58 коп., інфляційних витрат за порушення зобов'язань щодо сплати відсотків у сумі 797 грн. 65 коп., заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 899 грн. 51 коп., пені, нарахованої у зв'язку з несвоєчасною сплатою відсотків та кредиту в розмірі 0,5% за кожен день просточення платежу у сумі 4773 грн. 86 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданою позивачем довідкою (а.с.6-9), яка перевірена судом. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved