Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» звернулось до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], [PERSON] стягнення боргу за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив наступне. 30.11.2007 року між філією Відкрите акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» та фізична особа-резидент України громадянка [PERSON] було укладено кредитний договір № 16/2007/840/0437/ Юмк, згідно з умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 160533 (сто шістдесят тисяч п'ятсот тридцять три тисячі) доларів США строком користування по 30.10.2022 року. За користування кредитом було встановлено плату в розмірі 14,4 % річних. Відповідно до умов кредитного договору № 16/2007/840/0437/ Юмк від 30.11.2007 року, викладених в п. 4.1.1 позичальник [PERSON] зобов'язалась сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених в даному договорі. Взяті на себе зобов'язання згідно з п. 4.1.1 Кредитного договору [PERSON] не виконала, починаючи з січня 2009 року боржником здійснювалась оплата за кредитним договором № 17/2007/3024Фжр 22 листопада 2007 року в розмірі, значно меншому ніж передбачено умовами кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла заборгованість перед Філією ВАТ КБ «Надра» ЗРУ, що станом на 17.08.2009 року становить 184694,07 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ станом на 17.08.2009 року становить 1434 574,26 гривень, в тому числі: борг за кредитом 155018,35 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ 1204074,03 гривні; борг за нарахованими відсотками становить 27790,82 долари США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 215859,64 гривень; пеня за прострочення сплати платежів становить 1167,40 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 9067,55 гривень; за нарахованим штрафом - 717,50 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 5573,04 гривень. Згідно із п. 4.1.2.2 кредитного договору, у випадку прострочення виконання зобов'язання у відношенні повернення кредиту у строку, обумовлений п. 4.1.1 договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом або його частини (якщо зобов'язання частково виконані позичальником) у розмірі 28,8% річних виходячи з фактичної кількості днів у розрахунковому місяці, рік дорівнює 360 дням. Задля забезпечення повернення кредиту за Кредитним договором № 16/2007/840/0437Юмк від 30 листопада 2007 року між Філією ВАТ КБ "Надра" ЗРУ та [PERSON] було укладено договір поруки № 16/2007/840/0437/ЮМК -1 від 30 листопада 2007 року. Також в забезпечення виконання зобов'язань між [PERSON] було укладено договір іпотеки № 16/2007/84080497Юмк від 30.11.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 4507, згідно якого [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) передала в іпотеку не житлове приміщення № 11 (одинадцять) загальною площею 46,7 кв. м., що розташоване за адресою: м. Запоріжжя вул. Перемоги, буд. 18. Нерухоме майно передано в іпотеку передано в іпотеку разом з усіма його приналежностями. Нежитлове приміщення № 7, загальною площею 37,9 кв. м., що розташоване за адресою: м. Запоріжжя вул. Перемоги, буд. 18. Нерухоме майно передано в іпотеку передано в іпотеку разом з усіма його приналежностями. У зв'язку з виникненням заборгованості ВАТ КБ «Надра» неодноразово повідомляв боржника та поручителя боржника вимогою про погашення боргу. На даний час кредитна заборгованість [PERSON], [PERSON]. не погашена. Станом на 17.08.2009 року за [PERSON] наявна заборгованість по кредитному договору № 16/2007/840/0437/Юмк від 30.11.2007 року в сумі 184 694,07 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ станом на 17.08.2009 року становить 1434574,26 гривень. В ході судового розгляду справи позивач збільшив позовні вимоги, а саме, станом на 21 січня 2007 року загальна заборгованість відповідачів [PERSON], [PERSON] складає 1999182 (мільйон дев'ятсот дев'яносто дев'ять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 91 копійки, що еквівалентно 251675,32 доларів США (двісті п'ятдесят одна тисяча шістсот сімдесят п'ять) доларів 32 центи, з яких: сума боргу за кредитом 1 231388,26 гривень, що еквівалентно 155 018,55 доларів США; сума боргу за відсотками 734 491,52 гривень, що еквівалентно 92 464,47 доларів США, розрахунок пені за прострочену сплату платежів 23095,73 гривень - 2907,50 доларів США; розрахунок штрафу за прострочену сплату платежів 10207,40 гривень - 1258,00 доларів США. Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2012 року позов задоволено. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04.02.2014 року заочне рішення суду скасоване, справу призначено до розгляду у загальному порядку. В ході судового розгляду справи, позивач надав суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме, станом на 13.05.2014 року загальна заборгованість відповідачів [PERSON], [PERSON] складає 296348,13 (двісті дев'яносто шість тисяч триста сорок вісім дол. США, 13 центів), що за курсом НБУ станом на 13.05.2014 року (11,6466 грн./1 долар США) становить 3451464 (три мільйони чотириста п'ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят чотири) гривні 73 копійки, з яких: сума боргу за кредитом - 1805445,40 гривень, що еквівалентно 155018,35 доларів США; сума боргу за відсотками - 1424217,50 гривень, що еквівалентно - 122285,53 доларів США, сума заборгованості за пенею - 206428,24 гривень, що еквівалентно - 17724,25 доларів США; сума заборгованості за штрафом - 15373,59 гривень, що еквівалентно - 1320 доларів США. Представник позивача ПАТ КБ «Надра» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача ПАТ КБ «Надра», підтримав викладене в позовній заяві, наполягав на позовних вимогах, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не надавали, поважних причин неявки суду не повідомили. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник позивача згідно наданої заяви не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» та фізична особа -резидент України [PERSON] уклали кредитний договір № 16/2007/840/0437/ Юмк від 30.11.2007 року, згідно з умовами якого позивач ПАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредит у розмірі 160 533 доларів США, строком до 22.10.2022 року. Відповідно до умов кредитного договору № 16/2007/840/0437/ Юмк від 30.11.2007 року, викладених в п. 4.1.1 позичальник [PERSON] зобов'язалась сплачувати мінімально необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених в даному договорі. Банк має право вимагати від позичальника строкового виконання зобов'язань, щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, інших платежів передбачених Кредитним договором та можливих штрафних санкцій, якщо Позичальник не вніс черговий мінімальний платіж, відповідно до п. 4.1.4 Кредитного договору. Відповідно до п. 7.1.3 кредитного договору ПАТ КБ «Надра» має право звернути стягнення на заставлене майно відповідно до діючого законодавства для погашення в повному обсязі заборгованості за кредитом, вимагати від [PERSON] дострокового погашення наданого кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, та можливих штрафних санкцій передбачених кредитним договором. Взяті на себе зобов'язання згідно з п. 4.1.1 Кредитного договору [PERSON] не виконала, починаючи з січня 2009 року боржником здійснювалась оплата за кредитним договором № 17/2007/3024Фжр 22 листопада 2007 року в розмірі, значно меншому ніж передбачено умовами кредитним договором, у зв'язку з чим у неї виникла загальна заборгованість перед Філією ВАТ КБ «Надра» ЗРУ. Відповідно до уточнення позивача станом на 13.05.2014 року загальна заборгованість відповідачів [PERSON], [PERSON] складає 296348,13 (двісті дев'яносто шість тисяч триста сорок вісім дол. США, 13 центів), що за курсом НБУ станом на 13.05.2014 року (11,6466 грн./1 долар США) становить 3451464 (три мільйони чотириста п'ятдесят одна тисяча чотириста шістдесят чотири) гривні 73 копійки, з яких: сума боргу за кредитом - 1805445,40 гривень, що еквівалентно 155018,35 доларів США; сума боргу за відсотками - 1424217,50 гривень, що еквівалентно - 122285,53 доларів США, сума заборгованості за пенею - 206428,24 гривень, що еквівалентно - 17724,25 доларів США; сума заборгованості за штрафом - 15373,59 гривень, що еквівалентно - 1320 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення, параграфу 1 (які регулюють відносини позики) глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 зазначеної глави і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. При цьому, відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Крім того, відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 542 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Оскільки [PERSON] є поручителем перед позивачем за виконання позичальником - [PERSON] кредитного договору № 16/2007/840/0437/Юмк від 30.11.2007 року, то у зв'язку з невиконанням останньою вимог зазначеного договору, позивач має право, а [PERSON] зобов'язаний виконати зобов'язання позичальника за кредитним договором. При цьому, будь-яких належних доказів виконання своїх зобов'язань перед позивачем, припинення цих зобов'язань, або погашення заборгованості перед позивачем іншими особами або за рахунок інших способів забезпечення виконання зобов'язань, відповідач суду не надав. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом. Тобто відповідно до законодавства України, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Згідно з ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при розрахунках на території України по зобов'язанням допускається у випадках, порядку та умовах передбачених законом. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року. З вищевикладеного вбачається, що банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. Підпункт «в» п. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, у випадку якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Враховуючи, що такі межі законодавством не визначені, здійснення операції з надання банком кредиту в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії та не суперечить чинному законодавству. Отже, суд вважає, що відповідно до ст.ст. 192, 533, 1054 ЦК України, ст.ст. 32, 44 Закону України «Про національний банк України», ст.ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 1, 4, 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 1, 3, 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» № 15-93 від 19.02.1993 року, банк, який у встановленому порядку отримав генеральну ліцензію Національного банку України на здійснення валютних операцій, має достатні юридичні підстави та законне право на надання кредиту в іноземній валюті. Враховуючи викладене, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved