Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи тим, що вона спільно з [PERSON], з яким з 1968 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу, побудували домоволодіння в с.Томашівка по вул.Квітковій, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, яке відповідно до правовстановлюючого документу є колгоспним двором, головою якого зазначено [PERSON] 15 квітня 2017 року [PERSON] помер, а тому відкрилась спадщина на належне йому майно, на яке претендує відповідач [PERSON], як син померлого, який звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав. Також вказує, що вона з 1989 року проживає у зазначеному домоволодінні, якому було надано статус суспільної групи господарства. У 2010 році купила у [PERSON] 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину належних до нього земельних ділянок, що становили його частку у майні колгоспного двору. Інша 1/2 частка домоволодіння із належною до нього 1/2 частиною земельних ділянок є її власністю як члена колгоспного двору. Однак у неї відсутні правовстановлюючі документи на вказане майно, а тому звертається до суду з даним позовом і просить визнати за нею право власності на 1/2 частину майна колгоспного двору №6 по вул.Квітковій (колишня вул.Ватутіна) в с.Томашівка Дунаєвецького району Хмельницької області. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, на підтвердження чого вказав, що 15 квітня 2017 року помер його батько [PERSON], який за життя перебував у шлюбі з його матірю [PERSON], яка померла 23 січня 2013 року. Також зазначив, що його батько був головою колгоспного двору та відповідно власником його 1/2 частини, однак як йому стало відомо з матеріалів первісного позову, вказана частка була продана батьком у 2010 році [PERSON] без згоди на те другого з подружжя, тобто матері відповідача-позивача [PERSON] А тому просить визнати недійсним договори купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку з відповідною частиною належних до нього господарських будівель та 1/2 частини земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також скасувати рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень щодо реєстрації за [PERSON] права власності на 1/2 частку домоволодіння №6 по вул.Квітковій (колишня вул.Ватутіна) в с.Томашівка Дунаєвецького району Хмельницької області. Представники позивачки-відповідачки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину майна колгоспного двору, в тому числі 1/2 частину домоволодіння та 1/2 частину належної до нього земельної ділянки, оскільки вказане майно належить їй на законних підставах, адже вона була членом зазначеного колгоспного двору, працювала в колгоспі та проживала у спірному домоволодінні разом головою двору [PERSON], з яким вели спільне господарство та проживали як одна сім'я без реєстрації шлюбу. Проти задоволення зустрічного позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні, оскільки на час укладення договорів купівлі-продажу [PERSON] протягом тривалого часу не підтримував сімейні стосунки з [PERSON], крім того сторонами договору [PERSON] та [PERSON] до нотаріальної контори було подано заяву, у якій вказали, що з 1968 року проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Також вказали, що твердження [PERSON] про порушення його законного права на майно колгоспного двору, а також про право на частку в майні дружини голови колгоспного двору [PERSON] є надуманими, оскільки членами вказаного колгоспного двору були лише [PERSON] та [PERSON] Крім того представники заперечили доводи [PERSON] про те,що право спільної сумісної власності подружжя на майно визначається виключно фактом перебування у шлюбі, адже належність майна на засадах спільної сумісної власності подружжя визначається спільною участю подружжя коштами або працею, в тому числі у веденні домашнього господарства та вихованні дітей. Право на майно колгоспного двору регулюється виключно членством у ньому, що відповідачем-позивачем [PERSON] не доведене, а тому відчуження частки в майні колгоспного двору не є відчуженням частини спільного майна подружжя, не потребує згоди інших членів двору, не залежить від сімейних стосунків. На викладені обставини позивачка-відповідачка [PERSON] також посилається у відзиві на зустрічним позов, який був направлений нею до суду. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову [PERSON] про визнання права власності на майно колгоспного двору, посилаюсь на обставини, викладені у відзиві на позов, у якому заперечили той факт, що позивачка [PERSON] проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], оскільки останній перебував у шлюбі з матірю відповідача-позивача - [PERSON], який був припинений у 2013 році у зв'язку зі смертю [PERSON], а відповідно до норм Сімейного кодексу України жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі і мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього. Також у відзиві [PERSON] керується Кодексом про шлюб і сім'ю УРСР , який діяв на час виникнення шлюбних відносин між його батьками, та яким визнається тільки шлюб укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану і обов'язки подружжя породжує лише такий шлюб. Крім того, [PERSON] вказує, що і він і його мати [PERSON] були членами колгоспного двору, оскільки були єдиними членами його сім'ї, а колгоспний двір це сімейно-трудове об'єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели господарство на присадибній ділянці. Відповідач-позивач [PERSON] заперечує і визнання за [PERSON] права власності на земельні ділянки, оскільки право власності на них було набуте [PERSON] у 2010 році, а отже зазначений період приватизації унеможливлює віднесення спірних земельних ділянок до майна колгоспного двору. Також заперечив факт, що [PERSON] була членом колгоспного двору, оскільки, не зважаючи на те, що проживала в с.Томашівка і працювала в колгоспі, вона не була членом сім'ї голови колгоспного двору. Також [PERSON] вважає, що позивачкою [PERSON] пропущено строк позовної давності, адже правовстановлюючий документ на право власності на будинок був виданий на ім'я [PERSON] у 1989 році, однак ці документи не оспорювались та не визнавались недійсними протягом усього часу їх існування, а лише тепер [PERSON] ставить питання щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину майна колгоспного двору, а тому просить застосувати строки позовної давності та відмовити у задоволенні позову [PERSON] Крім того, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав, які викладені ним у зустрічній позовній заяві. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являлась членом колгоспного двору №6 по вул.Квітковій (колишня вул.Ватутіна) в с.Томашівка Дунаєвецького району Хмельницької області, що підтверджується виписками з погосподарських книг №1 за 1986-1990 роки та №2 за 1991-1995 роки, виданими Дунаєвецькою селищною радою 21.09.2017 року. Із вказаних виписок з погосподарських книг також видно, що головою вказаного колгоспного двору являвся [PERSON], [INFO], що підтверджується також Свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 20 червня 1989 року, виданим Виконавчим комітетом Дунаєвецької районної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Дунаєвецької районної ради народних депутатів. Інших членів даного колгоспного двору відповідно до виписок з погосподарських книг не було. Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, реєстраційний номер 1-174, складеного 20.06.11989 року, власниками домоволодіння, яке знаходиться в с.Томашівка по вул.Ватутіна, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, та яке складається з будинку, сараю літньої кухні, огорожі та сараю, в рівних частках є [PERSON] і [PERSON]. Також встановлено, що [PERSON] купила у [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться в с.Томашівка по вул.Ватутіна, 6, Дунаєвецького району Хмельницької області та розташований на земельній ділянці площею 0,1977 га, кадастрові номери земельної ділянки 6821888900:01:041:0013, 6821888900:01:041:0016, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 жовтня 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за №3225, витягом з Державного реєстру правочинів, витягом про державну реєстрацію прав від 16 листопада 2010 року, р.№29479616. Крім того, [PERSON] купила у [PERSON] 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, загальна площа якої 0,1250 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 6821888900:01:041:0013, та 1/2 частину земельної ділянки, на якій розташований вказаний будинок, загальна площа якої 0,0727 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6821888900:01:041:0016, що підтверджується договорами купівлі-продажу від 26 жовтня 2010 року, посвідченими приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованими в реєстрі за №№3228, 3230, витягом з Державного реєстру правочинів. Вказані земельні ділянки належали [PERSON] на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯЛ №704634 від 21.08.2010 року, серії ЯЛ №704636 від 04.08.2010 року відповідно. Відповідно до довідки Дунаєвецької селищної ради №10/760 від 27.09.2017 року вулиця Ватутіна перейменована на вулицю Квіткова згідно рішення п'ятої (позачергової) сесії Сьомого скликання Дунаєвецької селищної ради №14-5/2016 від 19.02.2016 року. Правомірність віднесення майна, що знаходиться за адресою с.Томашівка\~вул.Квіткова\~(колишня\~вул.Ватутіна),\~6\~Дунаєвецького району\~Хмельницької області до суспільної групи «Колгоспний двір» підтверджується: копією трудової книжки [PERSON]; виписками з погосподарських книг по с.Томашівка за 1986-1995 роки. Як роз'яснено у п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20\~"Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б)\~розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до\~ст. 120 ЦК\~Української PCP майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно ч. 2\~ст. 123 ЦК\~Української PCP розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Являючись колгоспниками, члени двору приймають участь у суспільному господарстві колгоспу і отримують в колгоспі основні доходи, а також спільно ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, що видане 20 червня 1989 року виконавчим комітетом Дунаєвецької районної ради народних депутатів на підставі рішення виконавчого комітету Дунаєвецької районної ради народних депутатів головою домоволодіння в с.Томашівка Дунаєвецького району є колгоспним двором, головою якого був на момент видачі свідоцтва [PERSON]. Виписками з погосподарських книг за 1986-1995 роки підтверджується те, що до складу даного колгоспного двору входила також [PERSON], інших членів колгоспного двору не було. Таким чином майно колгоспного двору, яке в даний час знаходиться за адресою с.Томашівка\~вул.Квіткова\~(колишня\~вул.Ватутіна),\~6\~Дунаєвецького району\~Хмельницької області належало двом його членам, а саме: [PERSON] та [PERSON], тобто кожний член має свою частку у розмірі 1/2. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачка [PERSON] є законним власником 1/2 частини майна колгоспного двору, як його член, та власником 1/2 частини майна колгоспного двору на підставі договорів купівлі-продажу, а тому її позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом, суд виходить з наступного. Частина 1 статті 316 ЦК України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Тому правочин, який вчиняється без наміру створити будь-які наслідки, є недійсним. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Із матеріалів, наданих на запит суду приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу [PERSON], щодо посвідчених нею договорів купівлі-продажу від 26 жовтня 2010 року, укладених між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що нотаріусом було здійснено усі необхідні дії перед посвідченням вказаних догорів, крім того було прийнято до уваги спільну заяву сторін про їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Заперечення [PERSON], що вказана заява є сумнівною і була беззастережно прийнята нотаріусом, оскільки адресована не їй та не містить засвідчень підписів, суд не приймає до уваги, оскільки така заява є внутрішнім документом і не має чіткої форми, що нотаріус [PERSON] вказала у судовому засіданні. Крім того, нотаріус [PERSON] суду підтвердила, що нею буди здійсненні усі передбачені законом дії перед посвідченням оспорюваних договорів, зокрема встановлено, що договори укладались добровільно, і, що відповідно до законодавства, яке діяло на час набуття сторонами права власності на майно колгоспного двору, їм належали його рівні частки як членам двору, крім того мала право приймати до уваги заяву про проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу. Твердження [PERSON] про право на частку в майні колгоспного двору дружини голови колгоспного двору [PERSON] суд вважає безпідставним, оскільки власником такої частки може бути лише член колгоспного двору, а [PERSON] ніколи не була членом такого, крім того не брала ніякої участі працею чи коштами в господарстві двору. Також [PERSON] не доведено і свого членства у колгоспному дворі, оскільки останній ніколи не проживав там. Варто зазначити, що відчуження частки в майні колгоспного двору не є відчуженням частки спільного майна подружжя, а тому не потребує згоди інших членів двору і тим більше членів сімї, а тому згода [PERSON] не була передбачена при укладанні договорів купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] Тим більше, позивач за зустрічним позовом [PERSON] не є стороною оспорюваних договорів, ніяким чином не довів, що він претендує на майно померлого батька [PERSON], чи є його правонаступником у будь-яких правовідносинах, а тому його твердження щодо волевиявлення сторін правочинів ж необґрунтованими. Враховуючи наведене, суд не вбачає будь-яких порушень при укладенні договорів купівлі-продажу частин житлового будинку та належних до нього частин земельних ділянок, оскільки вказані договори посвідчені з дотриманням вимог чинного законодавства України, підстави для визнання їх недійсними у суду відсутні. Також будь-яких доказів того, що оспорюваними договорами купівлі-продажу було незаконно відчужено частину майна колгоспного двору в с.Томашівка по вул.Квітковій, 6 Дунаєвецького району Хмельницької області, унаслідок чого були порушені права позивача за зустрічним позовом [PERSON], останній суду не надав. А тому, розглянувши заявлені зустрічні позовні вимоги, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які позивач за зустрічним позовом [PERSON] посилався як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову у зв'язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. Крім того, заява [PERSON] про застосування до позову [PERSON] строків позовної давності задоволенню не підлягає з таких підстав. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди повинні ураховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови з ній установлюються законом. В частині 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV вказано, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В ч. 1 ст. 3 вказаного Закону передбачено обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав. Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. №6-54 цс 12). Оскільки майно колгоспного двору належало [PERSON] на праві власності на підставі погосподарської книги, яка діючим на той час законодавством визнавалась актом органу влади (публічним актом), що підтверджує право приватної власності, а виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права відповідно до вищевказаних норм, а тому заява [PERSON] про застосування строків давності задоволенню не підлягає. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно колгоспного двору, та вважає, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності слід відмовити, враховуючи суперечливість доказів, які надані позивачем для підтвердження позову. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640 грн. на користь [PERSON] Оскільки у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовлено то судові витрати на його користь стягненню не підлягають \~ \~ \~ \~

Outcome: approved