Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-09 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної шкоди заподіяної внаслідок ДТП Позовні вимоги мотивувало тим, що 30.10.2015 р. в м. Коломиї по вул. Огієнка, сталася ДТП за участі автомобілів «ВАЗ-2105», д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач по справі, та автомобілем «Рено», д.н.з. [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Внаслідок ДТП автомобіль яким керував [PERSON] отримав механічні пошкодження, та в свою чергу [PERSON] своєчасно звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку від 03.11.2015 р. Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2015 р. відповідача визнано винним у вчинення ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. На момент настання страхового випадку діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/4647716 від 18.07.2015 р., укладений із позивачем, згідно з яким страхова компанія прийняла на себе ризики щодо майна потерпілих. У зв`язку з ушкодженням майна потерпілого під час ДТП на основі ремонтної калькуляції було укладено розрахунок страхового відшкодування та страховий акт та здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 45112,69 грн. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої особи відшкодовується іншою особою. Таким чином, особою відповідальною за завдану [PERSON] шкоду життю та здоров`ю є відповідач. Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до Страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП: у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, з порушенням умов, передбачених п.13.2 ст.13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП зобов`язана компенсувати страховику 50% виплаченого страхового відшкодування. Відповідно до п.13.2 ст.13 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. Розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50%, за умови, що страхувальником є громадянин України: учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу. Таким чином, відповідач порушив умови формування суми оплати по полісу обов`язкового страхування, тому повинен відшкодувати 50% виплаченого страхового відшкодування, а тому позивач звернувся до суду із позовом в якому просить стягнути суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 22556,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, щодо прийняття заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час та день розгляду справи, належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив, що з протоколу про адміністративне правопорушення від 30.10.2015р. слідує, що 30.10.2015р. біля 23:10 год. [PERSON] керуючи транспортним засобом "ВАЗ-2105" д.н.з. [NUMBER] в м. Коломиї, по вул. Огієнка, на перехресті нерівнозначних доріг не надав переваги в русі автомобілю марки «Рено», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався по головній дорозі вул. Довбуша, що призвело до зіткнення та пошкодження транспортних засобів. Постановою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2015р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАп та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340,00 грн. З Полісу №АІ/4647716 обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, страхувальником транспортного засобу ВАЗ 2105 н.з. [NUMBER] була [PERSON] . З ремонтної калькуляції №0762609 слідує, що здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 45 112,69 грн. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту є в т. ч. відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди. Частина 1 статті 22 ЦК України передбачає, що особа, який завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до положень ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Положення ст.1191 ЦК України передбачають, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо іншій розмір не встановлений законом. Згідно до вимог ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи , відповідальної за завданні збитки. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки відповідач порушив умови формування суми оплати по полісу обов`язкового страхування, тому повинен відшкодувати 50% виплаченого страхового відшкодування, а тому слід стягнути з відповідача в користь позивача страхове відшкодування в сумі 22556,00 грн. Крім того, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати у розмірі 1921,00 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України, ст.ст. 33, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р.

Outcome: approved