Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

Позивач просить стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість по договору від 25.09.2013 р. б/н в загальному розмірі 37176,54 грн., а також витрати по сплаті судового збору. Свої вимоги мотивує тим, що між ним та відповідачем був укладений договір. Позивач свій обов'язок по цьому договору виконав, надавши останньому кредит, однак відповідач свої зобов'язання не виконала, внаслідок чого утворилась вищезазначена заборгованість. Представник позивача позов підтримав та просить його задовольнити в повному обсязі. Відповідач щодо задоволення позову заперечує, оскільки у неї 06.02.2014 року викрали гаманець в якому знаходились кредитні картки, в тому числі і картка «Приватбанку». Вона одразу звернулась до Дарницького РУ ГУ МВС України в м.Києві із заявою про крадіжку гаманця, де було відкрито кримінальне провадження. В той же день вона зверталась і у відділення «Приватбанку». Вона неодноразово зверталась у «Приватбанк» щоб служба безпеки банку провела своє власне розслідування та з'ясувала хто і з якого банкомату міг би викрасти гроші з кредитної картки. Однак співробітники банку не зробили жодних дій. Визнання її потерпілою правоохоронними органами та її власні дії доводять її невинуватість та свідчать про вжиття усіх залежних від неї доказів. Окрім того, позивач не зупинив дію кредитного договору та нарахував відсотки, незрозумілі штрафи та пеню. Відповідач заявила клопотання про зупинення провадження у справі у зв'язку з розслідуванням по справі за фактом викрадення грошей та встановлення винних осіб. Ухвалою суду від 12.03.2015 року відмовлено у задоволенні даного клопотання. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та дослідивши в судовому засіданні наявні в матеріалах справи докази, прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні безспірно встановлено, що 25.09.2013 р. [PERSON] стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк» підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. (а.с.10-36). Із заяви вбачається, що відповідач, підписавши дану заяву, виразив свою згоду з тим, що дана заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг. Окрім того, він ознайомився та згоден з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, котрі були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Він зобов'язався виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанку. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг. При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У відповідності до п.2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою», банк нараховує відсотки за користування кредитом у розмірі, встановленому «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік. Згідно п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п.п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту, оплатити винагороди банку. В силу п.п.2.1.1.5.7 - власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виконання Овердрафту. Відповідно до п.п.1.1.3.2.2. Умов та правил надання банківських послуг у разі порушення власником або довіреною особою вимог діючого законодавства України та/або умов даного договору та/або у разі виникнення Овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по карті (заблокувати карту) та/або визнати карту недійсною до моменту усунення порушень, а також вимагати дострокового виконання боргових обов'язків в цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником або довіреною особою власника своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим договором. Згідно п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Із п.п.2.1.1.9.9 - держатель карти зобов'язаний вживати всі можливі заходи щодо запобігання втрати карти, пін коду. У п.п.2.1.1.9.10 - зазначається, що при втраті карти держатель карти повинен невідкладно повідомити банк. Держатель несе відповідальність за всі операції з картою, що відбулися по дату отримання банком повідомлення від клієнта про втрату карти включно по дату отримання банком повідомлення про втрату карти. Із довідок від 17.03.2014 року (а.с.59) та від 05.02.2015 року (а.с.94) виданих слідчими СВ Дарницького РУ ГУМВС України в м.Києві вбачається, що заява [PERSON] про крадіжку в громадському транспорті її гаманця в якому знаходилась банківська картка «Приватбанку» з якої в подальшому було знято грошові кошти в сумі 25500 грн., внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 15.11.2013 року №12014100020000867 з подальшою кваліфікацією кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.185 КК України. Розслідування у проведенні на даний час триває у ньому проводяться слідчі (розшукові) дії спрямовані на встановлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення. Рішення про закриття кримінального провадження не приймалося, відповідна постанова не виносилась. Із наданих суду відповідачем заяв (а.с.60,61) вбачається, що останньою дотримані вимоги п.п.2.1.1.9.10 Умов та правил надання банківських послуг, та своєчасно повідомлено банк про втрату картки. З аналізу вище зазначеного вбачається, що підписавши 25.09.2013 р. анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг [PERSON] не лише стала клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», а й погодилась нести відповідальність за всі операції з картою, що відбулися по дату отримання банком повідомлення від клієнта про її втрату, в даному випадку і за викрадені грошові кошти в розмірі 25 000 грн. Згідно статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. У свою чергу в частині другій статті 127 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства (частина сьома статті 128 КПК). Таким чином, при встановленні винних осіб у кримінальному провадження у справі, що порушена по факту крадіжки за заявою [PERSON], остання матиме змогу на відшкодування викрадених коштів та завданої їй шкоди за рахунок злочинця. Із виписки по рахунку [PERSON] від 28.01.2015 року за період 25.09.2013-28.01.2015 (а.с.92) вбачається, що станом на 15.01.2014 року їй було встановлено кредитний ліміт - 25000,00. Після зняття 06.02.2014 року готівкових коштів у банкоматі Бізнес Центр, Київ, шосе Харківське, буд.201-203, відповідач продовжувала користуватись відкритим у позивача рахунком та 10.07.2014 року отримала кредитний ліміт 24490,00 грн. Факт користування рахунком підтвердила й сама відповідач. Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що позивач (ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») своє зобов'язання виконав, однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 28.10.2014 р. має заборгованість перед позивачем. Згідно розрахунку заборгованості відповідача перед позивачем (а.с.8-9) станом на 28.10.2014 року заборгованість становить 37176,54 грн. яка складається з: -24489,78 грн. - заборгованість за кредитом; -9790,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -650,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; -500 грн. - штраф (фіксована частина); -1746,50 грн. - штраф (процентна складова). Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Доказів про відсутність заборгованості перед позивачем, відповідач не надав, хоча відповідно до ст.ст. 10 - 11 ЦПК України це є його обов'язком. Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. В Постанові Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" в п.27 зазначено, що положення ч.3 ст.551 ЦК України про зменшення неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч.2 ст.625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Положення статті 616 ЦК передбачають право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Зазначене стосується цивільно-правової відповідальності боржника, а не сплати ним основного грошового боргу за кредитним договором, що суд на підставі вказаної норми закону змінити не може. Заява відповідача про зменшення штрафних санкцій, на адресу суду не надходила. Таким чином у суду відсутні підстави для застосування ч.3 ст.551 ЦК Україну. Як вбачається з вищевикладеного, відповідач умови кредитного договору не виконує, а тому з нього слід стягнути заборгованість в межах позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем у вигляді судового збору в сумі 371,77 грн. підлягають стягненню з Відповідача.

Outcome: approved