Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , вимоги якого декілька раз уточнювала, та просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 5000 гривень щомісячно на обох дітей, по 2500 гривень на кожного. Свої вимоги мотивує тим, що вона з 24.09.2011 перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час спільного сімейного проживання у них народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . На даний час вони проживають окремо, діти проживають разом з нею. Умови проживання є комфортними та прийнятними для дітей. Вона піклується про них, намагається забезпечити їх усім необхідним, дбає про їх благополуччя, створює для них всі умови для комфорту. Є очевидним, що витрати для виховання та прожиття дітей є досить значні. Дані потреби намагається забезпечити. Проте перебуває у доволі скрутному матеріальному становищі та забезпечити в повній мірі потреби [PERSON] та [PERSON] , а саме: калорійне харчуванням, одяг відповідно до їх віку та витрати на лікування, їй важко. Вона старається забезпечувати хоча б мінімальні потреби, які є необхідні для повноцінного їх розвитку. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Дитина повинна бути забезпечена належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Ці потреби мають забезпечити обоє батьків. На момент звернення до суду з цим позовом між ними не досягнуто згоди з приводу способу виконання батьком свого обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Відповідач є дієздатною особою працездатного віку, інших утриманців не має, працює за кордоном та нещодавно придбав квартиру в м. Івано-Франківськ, тому може і зобов`язаний допомагати своїм дітям матеріально, і з цих підстав вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Позивачка в судовому засіданні уточнила позовні вимоги щодо способу стягнення аліментів у зв`язку з тим, що відповідач офіційно ніде не працює, просила стягувати аліменти з нього у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн щомісячно на обох дітей, відповідно по 2500 грн на кожного, починаючи з 05.10.2020, про що подала письмову заяву, в якій, в тому числі, просила закінчувати розгляд справи у її відсутності. Зауважила, що в прохальній частині була допущена описка у по батькові сина, замість правильного [PERSON] , вказано [PERSON] . Відповідач уточнені (змінені) позовні вимоги визнав, не заперечив щодо стягнення з нього щомісячно аліментів у розмірі по 5000 грн на обох дітей, по 2500 грн на кожну дитину, про що подав письмову заяву, та просив розгляд справи закінчувати у його відсутності. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії суду: ухвалою суду від 06.10.2020 відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 16 жовтня 2020 року та 5 листопада 2020 року від позивачки надійшли заява про збільшення розміру позовних вимог та заява про уточнення (зміну) позовних вимог і закінчення розгляду справи у її відсутності відповідно. Відповідач правом подати відзив на позов не скористався, однак подав заяву про визнання уточнених (змінених) позовних вимог та про закінчення розгляду справи без нього. Такі дії сторін не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідач позов визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку про можливість задоволення позову. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 24 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб, про що було зроблено відповідну відмітку у паспорті громадянина України [PERSON] (а.с.5-6). Як вбачається зі світлокопій свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 13.08.2012 та свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.12.2016, виданих виконавчим комітетом (виконкомом) Новошинської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, за час шлюбу у сторін народилися відповідно син [PERSON] , [INFO] , актовий запис №9, та дочка [PERSON] , [INFO] , актовий запис №22 (а.с. 9, 10). Між сторонами виник спір щодо участі батька в утриманні неповнолітніх дітей. Оцінка суду: вивчивши подані сторонами заяви, дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають разом з нею. Відповідач проживає окремо, однак повинен брати участь в забезпеченні дітей всім необхідним, тому вона просить стягувати з нього аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне їх утримання, визначивши їх у твердій грошовій сумі, а саме: стягувати 5000 грн щомісячно на обох дітей, відповідно по 2500 грн на кожну дитину. Відповідач вказані уточнені позовні вимоги визнав повністю. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, та приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 5000 грн щомісячно на обох дітей: по 2500 гривень на кожну дитину, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття, а уточнені позовні вимоги задовольнити. Аліменти у вказаному розмірі суд вважає є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат між сторонами: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позивачка у заяві про збільшення позовних вимог просить стягнути понесені нею судові витрати з відповідача, однак не конкретизує, які саме, не зазначає їх розмір та не долучає жодних доказів на підтвердження їх понесення, а в заяві про уточнення позовних вимог вже не наполягає на їх стягненні, тому підстави для стягнення таких витрат з відповідача на користь позивачки відсутні. Проте, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Беручи до уваги, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, враховуючи, що позивачка була звільнена при зверненні до суду з даним позов від його сплати, слід з відповідача стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України, ст.ст. 133, 137, 141, 430 ЦПК України та

Outcome: approved