Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати за [PERSON] право власності за набувальною власністю на нерухоме майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначают, що відповідно до виписки з протоколу засідання ПК ПСП «Городній Велетень» від 20.09.2002 р. позивачу для проживання з сімєю була виділена вищевказана квартира. Крім того, Кізомиською сільською радою Білозерського району Херсонської області позивачеві для обслуговування та будівництва виділено земельну ділянку. Таким чином, з 20.09.2002 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання позову відповідачем прийнято судом. Справа розглядається в загальному порядку. Під час підготовки справи до розгляду були розглянуті та задоволені клопотання представника позивача про виклик свідків. Разом з тим, в судовому засіданні представник позивача відмовився від допиту свідків, у звязку з визнанням позову відповідачем. На підставі вищевикладеного, в порядку ст. 197 ЦПК змінено порядок з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а саме встановлено такий порядок: надання пояснень сторонами, дослідження письмових доказів в тому обсязі та хронологічному порядку, в якому вони надані сторонами на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи та надані в обґрунтування позовних вимог письмові докази, з урахуванням визнання позову відповідачем та прийняття визнання позову судом, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що 20.09.2002 року згідно протоколу засідання ПК ПСП «Городній Велетень» позивачу була виділена вищевказана квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 20 кв.м.. Даний факт підтверджується довідками Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області за № 813 від 08.08.2017 року та за № 1283 від 09.10.2017 року. Крім того, відповідно до довідки Кізомиської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 1284 від 09.10.2017 року за квартирою, що розташована в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка площею 0,05 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка не приватизована. Починаючи з 2002 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном та використовує його для власних потреб. Відповідно до довідки комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради від 28.11.2017 року за даними архіву бюро на квартиру за адресою: [ADDRESS] була проведена основна інвентаризація. Право власності станом на 31.12.2017 року не зареєстровано. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.12.2017 року № 106659922 відомості про державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру відсутні. Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.12.2017 року № 23297725 юридична особа- Приватне сільськогосподарське підприємство «Городній Велетень» визнана банкрутом на підставі рішення суду. Таким чином, єдиним способом захисту прав [PERSON] є визнання за нею права власності на вищевказану квартиру за набувальною давністю. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. Відповідно, до п. 11 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти квартирою №4 будинку №2 по вулиці Центральна в с. Гончарне Білозерського району Херсонської області загальною площею 20 кв.м., суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Outcome: approved