Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У жовтні\~2020\~року [PERSON] , [PERSON] звернулися до\~суду з\~позовом до [PERSON] , в якому просять визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачам на праві приватної власності належить вищевказана квартира, в якій зареєстрована колишня дружина [PERSON] [PERSON] . З 2017 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей у квартирі немає. У зв`язку з чим позивачі змушені звернутися до суду. Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачем строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою від 04 грудня 2020 року провадження у справі відкрито, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. У судове засідання позивачі не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач у судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно ч.4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.10, 11,12). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 17.11.2020 року № 1687, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.32). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначене узгоджується з правова позицією у справі № 6-709цс16. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселилась у спірне житло набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником будинку не проживає, спільним побутом не пов`язана, є колишнім членом сім`ї власника будинку, договорів щодо проживання відповідача у будинку між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому її право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що відповідач визнала позов, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для визнання її такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч.1 ст. 142 ЦПК України).

Outcome: approved