Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

Позивач, як орган опіки та піклування звернувся до суду в інтересах малолітньої дитини [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір»ю малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Вироком Сумського районного суду Сумської області від 15.01.2013, [PERSON] було призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі. Розпорядженням голови Прилуцької райдержадміністрації від 15.02.2013 за №23, [PERSON], який на той час перебував у КЗ «Яблунівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст.» Чернігівської обласної ради, було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування та 28.09.2015 оформлено до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] (розпорядження голови Прилуцької райдержадміністрації від 23.09.2015 за №304 «Про перепрофілювання прийомної сім'ї у дитячий будинок сімейного типу та влаштування дітей»). 08.06.2018 [PERSON] написала заяву з проханням вирішити справу у судовому порядку про позбавлення її батьківських прав, у якій зазначила, що після відбуття покарання у місцях позбавлення волі вона має скрутне матеріальне становище: не працює, не має житла, не має елементарних речей для проживання та утримання сина, тому відсутні можливості забрати [PERSON] з дитячого будинку сімейного типу [PERSON], с.Яблунівка. Оскільки, остання не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що в сукупності свідчить про свідоме нехтування нею своїми обов'язками, тому позивачем як органом опіки та піклування і подано позов про позбавлення відповідачки батьківських прав та стягнення аліментів. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, проте подала заяву в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з'явилася також, хоча належним чином повідомлена про розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з»ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого повторно ВРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області 17 листопада 2006 року (а.с.8). Відповідно до довідки ВРАЦС Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області від 10 серпня 2006 року за № 323-02/62 вбачається, що відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с.9). Вироком Сумського районного суду Сумської області від 15.01.2013, справа № 1817/3824/12, [PERSON] було призначено покарання у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі (а.с.10-12). Розпорядженням голови Прилуцької райдержадміністрації від 15 лютого 2013 року за №23, [PERSON], який на той час перебував у КЗ «Яблунівська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІІ ст.» Чернігівської обласної ради, було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.13). 28 вересня 2015 року [PERSON] оформлено до дитячого будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON], мешканців [ADDRESS] (розпорядження голови Прилуцької райдержадміністрації від 23 вересня 2015 року № 304 «Про перепрофілювання прийомної сім'ї у дитячий будинок сімейного типу та влаштування дітей») а.с.14-16. 08 червня 2018 року [PERSON] власноручно написала заяву з проханням вирішити справу у судовому порядку про позбавлення її батьківських прав. У зв'язку з тим, що після відбуття покарання у місцях позбавлення волі вона має скрутне матеріальне становище: не працює, не має житла, не має елементарних речей для проживання та утримання сина, тому відсутні можливості забрати [PERSON] з дитячого будинку сімейного типу [PERSON], с.Яблунівка (а.с.17). Згідно довідок виконавчого комітету Знам'янської сільської ради Прилуцького району від 07 червня 2018 року за №175 та №176 вбачається, що [PERSON] дійсно за місцем реєстрації не проживає з 2011 року, власного житла та майна не має (а.с.18). Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч.2 ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз»яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, окрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Служба у справах дітей Прилуцької районної державної адміністрації у своєму висновку від 11.06.2018 за № 2-02/354 вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває у дитячому будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON], [ADDRESS](а.с.5-6). З метою максимального забезпечення інтересів дити, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. При вирішенні позовної вимоги щодо стягнення з відповідачки аліментів на утримання малолітнього сина, суд враховує, що відповідно до ч.2,3 ст.166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст.182 СК України). Згідно ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, влаштування дитини до закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням (ч.1 ст.193 СК України). За таких обставин, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, враховуючи, що у відповідності до ч.2,3 ст.166 СК України, особи, позбавлені батьківських прав, не звільняються від обов'язку щодо утримання дітей, тому позовні вимоги про стягнення з відповідачки [PERSON] аліментів на утримання малолітнього сина в розмірі ? частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають задоволенню в повному обсязі. Саме такий розмір аліментів суд вважає необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає, що оскільки позов задоволено, судові витрати по справі необхідно покласти на відповідачку, стягнувши на користь держави 1762,00 грн. судового збору.

Outcome: approved