Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом та прохав суд розірвати договір оренди № DKL-2015-00149 від 01.06.2015 р. земельної ділянки кадастровий номер 5324085200:00:019:0104, укладений між Товариством з обмеженою відповід\-альністю "Дукла" код ЄДРПОУ 31614742 та [PERSON] , зареєстрований в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.09.2015 р. за № 11052549. Представник позивача в судове засідання не з?явився, попередньо надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, за згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Представник третьої особи в судове засідання не з?явився з невідомих причин. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно договору оренди землі від 01.06.2015 р. № DKL-2015-00149 позивачка надала у строкове платне користування відповідачу земельну ділянку кадастровий номер: 5324085200:00:019:0104 площею 1,8998 га для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на території Супрунівської сільської ради Полтавського району Полтавської області. Даний договір був належним чином зареєстрований в єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11052549 від 05.09.2015 р. державним реєстратором Полтавського районного управління юстиції. Земельною ділянкою позивачка володіє на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 986312 від 15.04.2010 р. Згідно умов вищеназваного договору, а саме п. 4.1 та п. 4.3 орендар (відповідач) зобов`язується протягом строку дії договору оренди за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 7,5% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, в строк не пізніше 31 грудня кожного року. На дату підписання договору оренди землі (01.06.2015 року) нормативна грошова оцінка становила 58528,66 гривень. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель у 2015 році становить - 1,2. В 2016 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки, з урахуванням коефіцієнта індексації 3,2 відповідно до листа Державного агентства земельних ресурсів України № 355/22/6-12 від 12.01.2012 р. та коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки ріллі згідно постанови КМУ від 31.10.2011 р. № 1185, вже складає 70230,79 гривень за 1,8998 га, відповідно орендна плата становить - 5267,31 гривень. Нормативна грошова оцінка за 2016-2020 роки не змінювалася, а отже, розмір орендної плати за умовами договору оренди землі у 2017 році становив 5267,31 грн., у 2018 р. - 5267,31 грн., у 2019 р. - 5267,31 грн., у 2020 р. - 5267,31грн. Однак, відповідач порушив свої зобов`язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2017 - 2020 роках та відповідно нехтує умовами зазначеними в п. 11 договору оренди землі. З 2017 року позивачка не отримувала жодного розрахунку за оренду її земельної ділянки. Спір у справі виник із земельних правовідносин та його вирішення регулюється нормами цивільного та земельного законодавства. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст. 78 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частин 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі», під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Об`єктом оренди є земельна ділянка. За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Частиною 2 ст. 409 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати, її форма, умови, порядок та строки її виплати встановлюються договором. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом частини другої статті 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». При цьому, саме Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її виплати. У відповідності до ст.ст. 21-23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюється за згодою сторін у договорі оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється як правило у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральні формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи. Орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати (стаття 24 цього Закону). Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2ст. 651 Цивільного кодексу України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором,тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18). У постанові Верховного Суду від 12 червня 2019 року по справі № 587/111/15-ц судом зазначено про помилковість висновку апеляційного суду про те, що сам по собі лише факт несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за 2011-2012 роки не може бути підставою для розірвання укладеного між сторонами договору оренди землі, який ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права. Таким чином, позивачем доведено систематичну невиплату їй відповідачем орендної плати за договором оренди землі належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми у своїй сукупності, що вказує на порушення умов договору, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При звернені до суду із даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн.. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 грн. підлягають стягненню із відповідача на його користь. На підставі вищевикладеного та куруючись ст. ст. 1, 13 Закону України «Про оренду землі», ст. ст. 96, 141, 158 ЗК України, ст. ст. 11, 526, 530, 626, 629, 951 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved