Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах позивача [PERSON], звернувся до суду із вказаним цивільним позовом до [PERSON], третя особа на стороні відповідача [PERSON], в якому просить суд зобовязати [PERSON] повернути [PERSON] належне йому майно: електричну плиту, 2004 року виробництва, марки «Електрон»; умивальник, 2004 року виробництва; 5 (пять) деревяних міжкімнатних дверей, 2004 року виготовлення; металопластикові рами з вікнами, 2004 року виробництва; стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2094,10 гривні заподіяної майнової шкоди та судові витрати по справі. Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 17.04.2014 року [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON] та [PERSON] квартиру №48 по вул.Варшавська у м.Нетішин. 15.05.2014 року позивач прийняв зазначену квартиру за актом приймання-передачі від попередніх власників. На момент придбання позивачем вказаної квартири у ній був зареєстрований та проживав тимчасовий мешканець відповідач [PERSON], з яким у колишніх співвласників квартири була низка судів і якого суд зобовязав не чинити перешкод власникам квартири у користуванні житлом та власністю. У звязку з тим, що відповідач чинив позивачу перешкоди у користуванні квартирою, [PERSON] звернувся до суду за захистом своїх прав із позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення останнього. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30.06.2016 року зазначений позов задоволено. Проте, у звязку з тим, що відповідач [PERSON] добровільно рішення суду не виконав, позивач звернувся до відділу ДВС Нетішинського МУЮ з метою примусового виконання вказаного рішення суду. 24.11.2016 року державним виконавцем за участю позивача та відповідача проведено виконавчі дії з примусового виселення [PERSON] із вказаної квартири, про що складено відповідний акт. В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що відповідач без погодження позивача самовільно демонтував у квартирі сантехнічне обладнання, електричну кухонну плиту, металопластикові рами з вікнами, що знаходилися на балконах квартири, та всі міжкімнатні двері. Представник позивача вважає, що зазначеними діями відповідача грубо порушені права [PERSON] як власника придбаного майна та, посилаючись на приписи ст.41 Конституції України, статтей 321, 387 ЦК України просить зобовязати відповідача повернути позивачу належне йому майно: електричну плиту, 2004 року виробництва, марки «Електрон»; умивальник, 2004 року виробництва; 5 (пять) деревяних міжкімнатних дверей, 2004 року виготовлення; металопластикові рами з вікнами, 2004 року виробництва. Крім того, представник позивача зазначає про те, що на момент проведення примусового виселення відповідача із квартири 26.11.2016 року, позивачем було встановлено наявність заборгованості в сумі 1241,12 грн. з квартплати за квартиру та 852,98 грн. з оплати водопостачання, які останній вважає майновою шкодою, яка завдана йому відповідачем та підлягає стягненню з [PERSON] на його користь. У звязку з наведеним та посилаючись на приписи статтей 22, 1166 ЦК України представник позивача просить суд стягнути з відповідача 2094,10 грн. майнової шкоди. В судове засідання позивач та його представник не зявились, проте представником позивача [PERSON] подано до суду клопотання в якому він просить суд ухвалити рішення про заочний розгляд справи, розгляд справи проводити за відсутності в судовому засіданні позивача та його представника на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] у визначені судом дату та час в судове засідання не зявився, своїх заперечень або відзиву на позов до суду не надав, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи його було повідомлено судом у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення про його виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Третя особа [PERSON] у визначені судом дату та час в судове засідання не зявилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи її було повідомлено судом у встановленому законом порядку, надала до суду письмову заяві від 21.03.2018 року, в якій зазначає про те, що позовні вимоги [PERSON] до її батька [PERSON] підтримує та наполягає на їх задоволенні, справу просить розглядати за її відсутності. З урахуванням наведеного та відповідно до ч.3ст.131, статтей 223, 280 ЦПК України суд приходить до висновку про наявність можливості та правових підстав для розгляду справи за відсутності в судовому засіданні сторін, їх представників та третьої особи в порядку заочного розгляду справи та ухвалення судом заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові пояснення представника позивача, викладені у позовній заяві та клопотанні від 21.03.2018 року, а також наявні матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити, виходячи з наступних підстав. Згідно із положеннями ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.2 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до положень ст.387 ЦК України та ст.ст.12 і 13 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. В ході розгляду справи судом з наявних у матеріалах справи доказів встановлено наступне. 17.04.2014 року між [PERSON], яка діяла з однієї сторони як Продавець від свого імені, від імені [PERSON] на підставі її довіреності, та від імені [PERSON] на підставі його довіреності, а також з іншої сторони [PERSON], який діяв як Покупець, було укладено договір купівлі продажу квартири, посвідчений 17.04.2014 року приватним нотаріусом Нетішинського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно пункту 1 вказаного договору купівлі-продажу квартири продавець передає у власність, а покупець приймає у власність та сплачує обговорену нижче грошову суму за квартиру №48 по вул.Варшавська у м.Нетішин. Пунктом 4 передбачено, що продаж квартири вчинено за домовленістю сторін за 448591 грн., які отримані продавцем повністю від покупця до підписання цього договору. Відповідно до пункту 12 зазначеного договору купівлі-продажу квартири до моменту фактичної передачі квартири покупцеві продавець несе відповідальність за збереження її фізичного стану, обладнання та невідємних конструктивних елементів квартири. Продавець зобовязується не демонтувати електричну плиту, сантехнічне обладнання, вікна, двері, наявні у квартирі на момент її огляду покупцем. Пунктом 16 зазначеного договору купівлі-продажу квартири передбачено, що право власності на квартиру відповідно до ч.4ст.334 ЦК України у покупця виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону. Право приватної власності [PERSON] на трикімнатну квартиру №48 по вул.Варшавська у м.Нетішин, яке виникло на підставі зазначеного договору купівлі-продажу від 17.04.2014 року, зареєстровано 17.04.2014 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно наявного у матеріалах справи [PERSON] з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 20668071 від 17.04.2014 року. Відповідно до ст.186 ЦК України річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю; приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.187 ЦК України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення; при переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Статтею 662 ЦК України встановлено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу; продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. З урахуванням наведеного, а також змісту договору купівлі-продажу квартири від 17.04.2014 року суд приходить до висновку про те, що з моменту укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири та державної реєстрації права власності позивача [PERSON] на спірну квартиру до нього перейшло також і право власності на всі складові частини цієї речі та приналежності цієї квартири, до числа яких належить також спірне майно: електрична плита, 2004 року виробництва, марки «Електрон»; умивальник, 2004 року виробництва; 5 (пять) деревяних міжкімнатних дверей, 2004 року виготовлення; металопластикові рами з вікнами, 2004 року виробництва. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 30.06.2016 року розглянуто цивільну справу №868/24385/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні житлом, виселення, зобовязання до вчинення дій. Зазначеним рішенням суду вирішено усунути перешкоди [PERSON] у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS]. Вказане рішення суду перебувало на примусовому виконанні у Нетішинському міському відділі ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області, державним виконавцем якого на підставі п.9 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» 09.12.2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №52694450 з примусового виконання зазначеного рішення суду у звязку з повним фактичним виконанням виконавчого документа згідно акта державного виконавця від 24.11.2016 року. В ході примусового виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем Нетішинського міського відділу ДВС ГТУЮ у Хмельницькій області 24.11.2016 року за участю позивача [PERSON], представника позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] складено акт про те, що [PERSON] виселено із спірної квартири та заборонено користуватися нею, дана квартира звільнена від речей і майна боржника самостійно [PERSON], ключі від вхідних дверей передано боржником для стягувача. Текст зазначеного акта державного виконавця містить зауваження про те, що на момент складання цього акту в квартирі відсутні сантехнічне обладнання (умивальник), електрична плита на кухні, міжкімнатні двері, всі меблі, пластикова рама на балконі, а також про те, що проводилось фотографування. Вищевказане підтверджується також відеозаписом проведення процедури виселення державним виконавцем відповідача [PERSON] з квартири [ADDRESS], який був наданий суду та долучений до матеріалів справи представником позивача [PERSON] на CD-диску. Виходячи з наведеного, суд вважає встановленим, що вищевказане спірне майно: електрична плита, 2004 року виробництва, марки «Електрон»; умивальник, 2004 року виробництва; 5 (пять) деревяних міжкімнатних дверей, 2004 року виготовлення; металопластикові рами з вікнами, 2004 року виробництва, яке є складовою частиною речі та приналежності квартири №48, вибуло із володіння позивача [PERSON] в результаті неправомірних дій відповідача [PERSON] щодо демонтажу цього майна та вивезення його із квартири №48 в період проживання відповідача у квартирі до моменту його виселення, та перебуває у його володінні. Зважаючи на вищенаведене, суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для захисту права власності позивача на вказане майно шляхом зобовязання відповідача повернути позивачу належне йому майно: електричну плиту, 2004 року виробництва, марки «Електрон»; умивальник, 2004 року виробництва; 5 (пять) деревяних міжкімнатних дверей, 2004 року виготовлення; металопластикові рами з вікнами, 2004 року виробництва. Крім того, в ході розгляду справи судом встановлено, що до моменту виселення відповідача з спірної квартири він незаконно проживав у ній та користувався комунальними послугами, в результаті чого у позивача виникла заборгованість в сумі 1241,12 грн. з квартплати за квартиру та 852,98 грн. з оплати водопостачання. Наявність такої заборгованості підтверджується довідкою №461 від 28.11.2016 року та довідкою ВП ХАЕС ДП НАЕК Енергоатом №3674. До моменту виселення відповідача з квартири позивач був позбавлений можливості користуватися вказаною квартирою та не міг користуватися відповідними комунальними послугами, разом з тим, у звязку з неправомірними діями відповідача, які полягали у безпідставному проживанні в квартирі та використанні ним комунальних послуг, у позивача виник обовязок по оплаті квартплати та послуг з водопостачання на загальну суму 2094,10 грн. Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 2094,10 гривні заподіяної майнової шкоди. Разом з тим, відповідно до ст.141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір", з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1280,00 гривень, який було сплачено позивачем у звязку з судовим розглядом цієї справи.

Outcome: approved