Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

Представник заявника [PERSON] адвокат Желанова О.Б. звернулась до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, в якій просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Мяна Каахтинського району Ахальської області, Туркменської РСР, на території України за станом на 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви представник заявника зазначає, що [PERSON] влітку 1991 року переїхав до м.Харкова Української РСР та вступив до Середнього професійно-технічного училища №7 м.Харкова, де провчився до 1993 року. У 1991 році [PERSON] отримав паспорт, який наразі втрачений. Після відрахування заявника із навчального закладу він продовжував проживати та працювати у м.Харкові. Встановлення факту необхідно заявнику для підтвердження його належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України. В судовому засіданні заявник та його представник заяву підтримали та просили задовольнити. Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області Рибалко Ю.В. покладалася на розсуд суду. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в м. Мяна Каахтинського району Ахальської області Туркменістан, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано 10.03.1975 року. Суду надано нотаріально посвідчений переклад свідоцтва про народження з туркменської на українську мову. Згідно довідки Державного навчального закладу «Регіональний центр професійної освіти будівельних технологій Харківської області» №0026 від 06.05.2020 року [PERSON] , [INFO] , навчався за денною формою навчання на базі базової загальної середньої освіти в Середньому професійно-технічного училища №7 м.Харкова з 02.09.1991 року по 12.01.1993 рік. Викладене, крім того, підтверджується відповідними наказами про зарахування та відрахування [PERSON] . Після відрахування з Середнього професійно-технічного училища №7 м.Харкова [PERSON] продовжував проживати та працювати в м.Харкові. Згідно довідки Московського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області № 6317-3117/6317-20 від 23.07.2020 року [PERSON] , [INFO] , 25.10.1991 року був документований паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] . Факт документування вищезазначеного громадянина паспортом громадянина України у будь-який період часу не встановлений. Заявник та його представник посилаються на втрату вказаного паспорту. Згідно довідки КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І.Мещанінова» ХМР від 03.04.2008 року [PERSON] з 23.03.2004 року по 30.04.2004 року перебував на лікуванні у вказаному медичному закладі у звязку з відкритою черепно-мозковою травмою. Згідно посвідчення про взяття на облік бездомної особи від 17.06.2020 року заявник [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в центрі бездомних осіб як особа, яка не має постійного місця проживання. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Як роз`яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» розгляд в порядку окремого провадження справи про встановлення факту можливий, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: - усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; - особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Згідно п.9 Розділу II Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону - особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. В силу положень Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України від 27 березня 2001 року «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», рішенням суду може підтверджуватись факт проживання особи на території України за станом на певну календарну дату. Відповідно до ст.4 Конституції України - в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття та припинення громадянства України визначаються законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявником та його представником доведено факт постійного проживання [PERSON] , [INFO] , уродженеця м. Мяна Каахтинського району Ахальської області, Туркменської РСР, на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Суд враховує, що від встановлення факту проживання заявника на території України станом на 13 листопада 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом право особи звернутись до міграційної служби з заявою про встановлення належності до громадянства відповідно Закону України «Про громадянство України». Отже, встановлення даного факту необхідне заявникові для підтвердження його належності до громадянства України та отримання паспорту громадянина України. За таких обставин заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 82, 264, 265, 293-294, 315, 316, 319 ЦПК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Закону України «Про громадянство України», Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», ст.4 Конституції України, суд -

Outcome: approved