Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за надання послуг з постачання природного газу в загальній сумі 49 858 грн. 99 коп., що утворилась за період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2020 року, 3 % річних в сумі 4 741 грн. 39 коп., інфляційні втрати в сумі 9074 грн. 34 коп., посилаючись на те, що з 01 липня 2015 року позивач здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України згідно з Постановою № 1588 від 21 травня 2015 року, та з 11 травня 2017 року згідно з Постановою № 633 від 11 травня 2017 року. Відповідач є споживачем послуг з постачання природного газу, які надаються ТОВ «Харківгаззбут», але оплату здійснює нерегулярно. Ухвалою Червонозаводського районного суд м. Харкова від 11.03.2021 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. У встановлений судом строк, відповідач відзив на позову не подав, у зв`язку з чим суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що ТОВ «Харківгаз збут» з 01 липня 2015 року здійснює господарську діяльність з постачання природного газу на території Харківської області на підставі ліцензії на постачання природного газу, виданої Національною Комісією, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг України. Відповідно до розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України. Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам було офіційно опубліковано позивачем у газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2016 року. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. Закону України «Про житлово комунальні послуги» № 2454-VІІІ від 07 червня 2018 року послуги з постачання та розподілу природного газу віднесено до комунальних. П. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово комунальні послуги» встановив обов`язок споживачів оплачувати надані житлово комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Факт згоди про приєднання до умов договору (акцептування заяви приєднання) є сплачений рахунок (квитанція) за постановлений природний газ, а також факт споживання природного газу відповідачем. Особовий рахунок № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] відкрито на ім`я [PERSON] . З розрахунку заборгованості вбачається, що [PERSON] не сплачував заборгованість за отримання послуг з газопостачання. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Абзацом 2 п. 22 Розділу III Правил передбачено, що побутовий споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договору. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У відповідності до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок по оплаті отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання послуг з постачання природного газу в загальній сумі 49 858 грн. 99 коп., що утворилась за період з 01 лютого 2017 року по 30 листопада 2020 року, 3 % річних в сумі 4 741 грн. 39 коп., інфляційні втрати в сумі 9 074 грн. 34 коп. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідачів на користь позивача судові витрати.

Outcome: approved