Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: 1.1 Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1093, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Оситапенком Є.М. 20 травня 2020 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором на користь АТ «Ідея Банк» з [PERSON] ; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. 1.2 В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що наприкінці липня 2020 року він дізнався , що 14 липня 2020 року постановою приватного виконавця Дніпропетровської області Русецькою О.О. відкрито виконавче провадження № 62558297 щодо виконання виконавчого напису № 1093, вчиненого 22 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Вважає, що зазначений виконавчий напис вчинений з порушенням ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а тому є таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріус не перевірив чи дійсно заборгованість за кредитним договором є безспірною. 1.3 Представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву в якому просить відмовити в задоволенні позову. Так, між позивачем та відповідачем 26 вересня 2018 року було укладено кредитний договір №Z62.21654.004374315 відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 99921,00 грн. Позивачем було порушено договірні умови, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитним договором. Враховуючи зазначене, відповідачем на адресу [PERSON] було направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань та довідку-розрахунок заборгованості, які були залишені останнім без задоволення. У зв`язку з цим відповідачем було подано приватному нотаріусу заяву про вчинення виконавчого напису щодо стягнення кредитної заборгованості в розмірі 142473,77 грн., яка є безспірною та складається з: строкового основного боргу - 88224,51 грн., простроченого основного боргу - 7417,39 грн., прострочених процентів - 9574,61 грн., строкових процентів - 195,59 грн., строкової плати за обслуговування кредиту - 3247,43 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 30539,22 грн., пені - 3275,02 грн. Заяви, клопотання. 2.1 Позивач в судове засідання не з`явився, але надав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Долучив до матеріалів справи копії постанови Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року. 2.2 Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але у відзиві на позовну заяву просить розглядати справу без його участі та відмовити у задоволенні позову. 2.3 Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Інші процесуальні дії у справі. 3.1 Ухвалою судді від 26 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху. 3.2 Ухвалою суду від 06 січня 2021 року відкрито провадження у справі, залучено в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., та призначено справу до розгляду на 08-30 год. 04 лютого 2021 року. 3.3 Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року відкладено розгляд справи на 08-30 год. 25 лютого 2021 року у зв`язку з неявкою сторін по справі. 3.4 Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року відкладено розгляд справи на 09-30 год. 17 березня 2021 року у зв`язку з заявою позивача про відкладення розгляду справи, оскільки йому необхідно надати час для надання суду рішення Дніпровського апеляційного суду. Фактичні обставини встановленні судом. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення в повному обсязі позовних вимог з наступних підстав. 4.1 Судом встановлено, що 22 травня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. було вчинено виконавчий напис за реєстровим № 1093 про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , строк платежу за яким настав 02 вересня 2019 року, та стягнено заборгованість за період з 03 жовтня 2019 року по 07 квітня 2020 року включно у розмірі: строкового основного боргу - 88224,51 грн., простроченого основного боргу - 7417,39 грн., прострочених процентів - 9574,61 грн., строкових процентів - 195,59 грн., строкової плати за обслуговування кредиту - 3247,43 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 30539,22 грн., пені - 3275,02 грн., плату за вчинення виконавчого напису - 1900,00 грн., що становить загальну суму 144373,77 грн. 4.2 На підставі даного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О.14 липня 2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Русецькою О.О.18 липня 2020 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. 4.3 До відзиву на позовну заяву відповідачем надано: заяву про вчинення виконавчого напису від 18 травня 2020 року; вимогу АТ «Ідея Банк» про усунення порушення кредитних зобов`язань, направлену на адресу [PERSON] 07 квітня 2020 року; довідку АТ «Ідея Банк» про ненадходження платежів від 18 травня 2020 року; довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року станом на 07 квітня 2020 року, в якій зазначено, що заборгованість складає 142473,77 грн., яка складається з: строкового основного боргу - 88224,51 грн., простроченого основного боргу - 7417,39 грн., прострочених процентів - 9574,61 грн., строкових процентів - 195,59 грн., строкової плати за обслуговування кредиту - 3247,43 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 30539,22 грн., пені - 3275,02 грн.; виписку та розрахунок за кредитним договором № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року. 4.4 Відповідно до кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, укладеного між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] , банк надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 99921,00 грн. строком на 60 місяців, зі сплатою відсотків та платою за обслуговування кредиту. 4.5 Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року по справі № 194/1387/19 відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Ідея банк» про визнання недійсним кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року по справі № 194/1387/19 рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року в частині застосування передбачених ст. 216 ЦК України правових наслідків недійсності положень п. 1.10 та п. 6 кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Зобов`язано ПАТ «Ідея банк» повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 33040,52 грн., що сплачені за обслуговування кредиту № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, з моменту укладання по 14 серпня 2019 року. Мотивована оцінка аргументів сторін, наведеного учасниками справи, порушення прав. 5.1 Судом приймається до уваги посилання позивача на те, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису було порушено порядок вчинення виконавчого напису відповідно до Закону України «Про нотаріат», оскільки для вчинення виконавчого напису відповідачем АТ «Ідея Банк» надано приватному нотаріусу довідку-розрахунок заборгованості за кредитним договором № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року станом на 07 квітня 2020 року, в якій зазначено, що заборгованість складає 142473,77 грн., яка складається з: строкового основного боргу - 88224,51 грн., простроченого основного боргу - 7417,39 грн., прострочених процентів - 9574,61 грн., строкових процентів - 195,59 грн., строкової плати за обслуговування кредиту - 3247,43 грн., простроченої плати за обслуговування кредиту - 30539,22 грн., пені - 3275,02 грн.; виписку та розрахунок за кредитним договором № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року. Тобто, розмір заборгованості за кредитним договором, наданий АТ «Ідея Банк» приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії, містить плату за обслуговування кредиту. 5.2 Отже, суд приходить до висновку, що доводи позивача про порушення приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису вимог ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» щодо порушення умов щодо безспірності заборгованості, знайшли своє підтвердження. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування . 6.1 Відповідно до ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 6.2 Відповідно до п.п. 3.1-3.5 ст. 3 глави 16 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року за № 1172. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 року за № 1172. 6.3 Пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, встановлено, що для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. 6.4 Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 6.5 Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 6.6 Так, у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 міститься правовий висновок про те, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. 6.7 Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у справі №320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року. Велика Палата Верховного суду у справі №320/8269/15-ц від 16 травня 2018 року, зазначила, що сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). Під час розгляду справ такої категорії суд перевіряє право стягувача на вчинення вказаної дії, повноваження щодо вчинення нотаріальних дій нотаріуса та встановлює той факт, чи дійсно розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у тому числі розмір процентів, неустойки (штрафу, пені), якщо такі належать до стягнення, відповідає сумі, вказаній у виконавчому документі, та залежно від встановленого ухвалює рішення про відмову чи задоволення позову. 6.8 У постанові Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4798/17 міститься правовий висновок про те, що положеннями статті 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 1 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку (стаття 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1, 3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника-фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. 6.9 Отже, приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису було порушено вимоги ст. 87 Закону України «Про нотаріат», п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», оскільки виконавчий напис вчинено на підставі виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості. Тобто, приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було з`ясовано, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, оскільки рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року по справі № 194/1387/19, яким було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Ідея банк» про визнання недійсним кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, було оскаржено позивачем та постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року по справі № 194/1387/19 рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2019 року в частині застосування передбачених ст. 216 ЦК України правових наслідків недійсності положень п. 1.10 та п. 6 кредитного договору № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, та зобов`язано ПАТ «Ідея банк» повернути [PERSON] грошові кошти в сумі 33040,52 грн., що сплачені за обслуговування кредиту № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року, з моменту укладання по 14 серпня 2019 року. 6.11 Щодо стягнення строкової плати за обслуговування кредиту та простроченої плати за обслуговування кредиту суд приходить до наступного. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. Оскільки, відповідно до умов кредитного договору від 28 серпня 2013 року, що укладений між сторонами, банк надав позичальнику кредит на споживчі потреби, особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». За положеннями ч. 5 ст. 11, ч.ч. 1,2,5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за супроводження кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача. Крім того, відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. З рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 вбачається, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо). Встановивши в кредитному договорі сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу. Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Відповідно до ч, 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Згідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Крім вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків та штрафу банк заявляв вимоги про стягнення заборгованості зі сплати за супроводження кредиту. Проте, враховуючи наведені правові висновки, у задоволенні цих вимог слід відмовити, з тих підстав, що вони є необґрунтованими, оскільки банк не мав права встановлювати до кредитного договору комісію за супроводження кредиту, за дії, які банк вчиняє на власну користь, з огляду на те, що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами, а також з метою встановлення правовідносин між ним та боржником. Така умова договору є нікчемною та не потребує визнанню недійсною. Такий правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 04 березня 2020 року по справі № 209/1399/18. 6.12 Таким чином, наданий відповідачем розрахунок заборгованості за кредитним договором № Z62.21654.004374315 від 26 вересня 2018 року не є безспірним, оскільки в ньому нарахована строкова плата за обслуговування кредиту та прострочена плата за обслуговування кредиту. Висновки суду. 7.1 З урахуванням зазначеного, суд вважає, що приватним нотаріусом при вчиненні оспорюваного виконавчого напису були порушені вимоги ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», а саме умови щодо безспірності заборгованості за кредитним договором, а тому позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Судові витрати. 8.1 Судові витрати складаються з судового збору у розмірі 840,80 грн. за подання до суду позовної заяви. Позивач не надав жодного доказу про сплату ним судового збору у розмірі 420,00 грн. за подання заяви про забезпечення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, сплачений останнім судовий збір у розмір 840,80 грн. На підставі ст. ст. 257-259, 625, 1050 ЦК України, ст.ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», п.п. 3.1-3.5 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, Пунктом 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, ст.ст. 2, 4, 10, 12-13, 17, 18, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, -

Outcome: approved