overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона 01.09.2014 року уклала з відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу, відповідно до якого позивачка прийняла у власність житловий будинок, що розташований за адресою : [ADDRESS], та сплатила за нього передбачену договором грошову суму.Після укладання зазначеного договору відповідачі повинні були знятися з місця реєстрації, однак до цього часу відповідачі зареєстровані за зазначеною адресою, але не проживають, що перешкоджає позивачці реалізовувати право власності , в зв"язку з чим позивачка звернувся до суду з позовом. У судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву, у якій повністю підтримала позов, просила суд позов задовольнити, розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судове засідання не з'явилися, були повідомлені належним чином, однак судові повістки за місцем реєстрації не отримували, згідно ст.74 ч.5 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Суд вважає можливим заочно розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши усі докази у сукупності, суд вважає, що вимоги позивачки законні та обгрунтовані, отже, позов підлягає задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно договору купівлі- продажу житлового будинку від 01.09.2014 року, [PERSON] придбала житловий будинок [ADDRESS] у [PERSON], за 110000,00 грн.,що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], не проживають за адресою : [ADDRESS] що підтверджується довідкою №527 від 13.11.2014 р., виданою Виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Запорізького району Запорізької області та актом про перевірку фактичного проживання, складеним 11.11.2014 року сільським головою [PERSON], депутатом Новоолександрівської сільської ради [PERSON], секретарем виконкому сільради [PERSON], начальником військово-облікового бюро сільради [PERSON] На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності, в котрому зазначено, що 19 вересня 2013 року помер її чоловік [PERSON]. Спадкове майно померлого складалось із житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: вул. [PERSON] (в минулому вул. Фрунзе) 5, с. Богданівка Яготинського району, Київської області. За час свого життя [PERSON] не отримав свідоцтво про право власності на даний житловий будинок. В силу ст. 1261 ЦК України вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка. Іншими спадкоємцями є відповідачі по справі. В передбачений законодавством шестимісячний термін після смерті чоловіка вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про відкриття спадщини, що підтверджується відповідним витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, але отримала відмову від 08.04.2014 року за № 1807/02-14. Таким чином, вона не може в установленому законом порядку прийняти спадщину, чим порушуються її права. Просила визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідачі в судове засідання не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, звернулися до суду з заявами про розгляд справи у їх відсутності та про визнання позову. Перевіривши матеріали справи, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що відповідачі позов визнали та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. З матеріалів спадкової справи до майна померлого [PERSON] вбачається, що останній прийняв спадщину у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за № 5 в с. Богданівка Яготинського району Київської області, після смерті матері [PERSON], померлої 27 квітня 1991 року, що підтверджується копією заповіту, складеного 15 лютого 1992 року (а.с. 31). Оскільки [PERSON] не зареєстрував право власності на житловий будинок в установленому законом порядку, то позивачці [PERSON] було рекомендовано звернутися до суду про визнання права власності на будинок, про що свідчить лист Десятої київської державної нотаріальної контори (а.с.32). Враховуючи, що в силу ст. 548 ЦК України (в редакції 19) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на законі та підлягають до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , 2012 року народження та [PERSON] , 2014 року народження в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття. До суду позивачка не з`явилася, але надала заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. \~\~\~\~\~ Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не надав, надав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Гадяцької міської ради від 22.09.2020 року №2834 [PERSON] має такий склад сім`ї: син [PERSON] , 2012 року народження; дочка [PERSON] , 2014 року народження . Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ст. 183 Сімейного Кодексу України частка від доходу матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, встановлюється судом. З урахуванням зазначеного, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], 2002 року народження в розмірі ? частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. До суду позивачка не з'явилася, але надала заяву, в якій просить суд позовні вимоги задовольнити та справу розглянути без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, відзив на позовну заяву не надав, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки в судове засідання не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] ( а.с. 5). Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої виконавчим комітетом Лютенської сільської ради від 16.01.2018 року №02-46/81 [PERSON] має такий склад сім'ї: син [PERSON], 1996 року народження; дочка [PERSON], 2002 року народження; чоловік [PERSON], 1972 року народження. Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положення ст.181 СК України відповідають вимогам, передбаченим статтями 183, 184 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" у п. 17 встановлено, що за відсутності згаданої домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ст. 183 Сімейного Кодексу України частка від доходу матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, встановлюється судом. З урахуванням зазначеного, суд задовольняє позовну вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що дитина знаходиться на її утриманні, відповідач є батьком дитини, проте матеріальної допомоги на її утримання не надає. У судове засідання позивачка не з`явилася, надавши до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позов, в якому просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Згідно положень ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відтак, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 384 грн 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON]МІ. про розірвання шлюбу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.06.2009 вона уклала шлюб з відповідачем, зареєстрований Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 563. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є те, що вони мають різні релігійні погляди на життя і з цього приводу виникають постійні суперечки. Примирення з відповідачем неможливе, спір про поділ спільного майна відсутній, псільне господарство не ведеуть, разом не проживають. Оскільки сімя розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати. Позивачка до початку судового засідання скерувала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала, надала згоду на ухвалення заочного рішення. В судове засідання відповідач не з"явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся налженим чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді, о відповідачє ст.224 ЦПК України. У зв"язку з неявкою сторні фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони 06.06.2009 зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, актовий запис № 563. Від шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сімї є те, що вони мають різні релігійні погляди на життя і з цього приводу виникають постійні суперечки. Примирення неможливе, сторони не ведуть спільного господарства та разом не проживають, спір про поділ спільного майна відсутній. Вище викладене свідчить про остаточний розпад сімї і є підставою для розірвання шлюбу. На підставі ст.ст. 3, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 342, про що видано свідоцтво серії 1-кг № 055097 . Від шлюбу мають неповнолітню дитину -сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим вони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюбних стосунків не підтримують близько року, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження вважає за неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, та місце проживання дитини не має. Просила суд шлюб розірвати, залишити їй шлюбне прізвище "Козлова". Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, вказав, що вони вжили всіх заходів до примирення, але останні виявились без результатними. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають більше одного року, спільного господарства не ведуть. Спір про місце проживання дитини та поділ майна подружжя відсутній. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1996 року, шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану м. Нової Каховки Херсонської області, актовий запис № 332, про що видано свідоцтво серії 1-кг № 029629. Від шлюбу дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим вони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюбних стосунків не підтримують близько п'яти років, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження вважає за неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя не має. Просила суд шлюб розірвати, та залишити прізвище "Вербицька" обране нею під час реєстрації шлюбу. Позивачка в судове засідання не з'явилась, в своїй заяві просила справу розглядати у її відсутність, на розірвані шлюбу наполягала. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 1996 року. Від шлюбу дітей не мають. На теперішній час шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають більше п'яти років, спільного господарства не ведуть. Спір про поділ майна подружжя відсутній. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року, шлюб зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Новокаховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис № 421, про що видано свідоцтво серії 1-кг № 058847. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку з чим вони втратили почуття поваги та любові один до одного, шлюбних стосунків не підтримують, разом не проживають півтора роки , спільне господарство не ведуть, шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження вважає за неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, та місце проживання дитини не має. Просила суд шлюб розірвати, залишити прізвище "Таран" обране нею під час реєстрації шлюбу. Позивачка в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги вказавши, що проживає в м. Львові з іншим чоловіком на примирення не згодна. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, наполягав на розірванні шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі з 20 листопада 2010 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбних стосунків не підтримують, півтора року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Спір про місце проживання дитини та поділ майна подружжя відсутній. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження сімї суперечило б їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 112, 113, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved