Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначено, що 08.08.2018 [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого, вона являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих. У судовому засіданні лікар - психіатр та представник заявника вважали необхідним госпіталізувати [PERSON] до Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, заяву просили задовольнити. Прокурор підтримав думку лікаря - психіатра та представника заявника. [PERSON] заперечувала проти задоволення заяви, пояснила, що вважає себе здоровою та такою, що не потребує психіатричної допомоги. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного.захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що відповідно до рапорту рядового поліції 2 роти 1 батальйону УПП в Дніпропетровській області від 08.08.2018, під час патрулювання екіпажу № 215, за адресою: м. Дніпро, вул. Гагаріна, 112, було виявлено, що [PERSON], 1973 року народження, скидала з другого поверху будинку зламані меблі, з обмотаним хусткою обличчям, та забарикадувала двері. Під час розмови [PERSON] нічого не говорила, лише показувала непристойні жести руками, постійно намагалась вдарити ногою, рукою поліцейських та сусідів, на зауваження не реагувала. 08.08.2018 [PERSON] була госпіталізована до КЗ «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної Ради» за направленням лікаря-психіатра Ваєцької лікарні КЗ «ОЦЕМД та МК» ДОР, у зв'язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого, вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. При обстеженні її психічного стану в КЗ «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора агресивна до оточуючих. Збуджена. Висловлювання непослідовні. Поведінка неадекватна. Мислення паралогічне. Критика відсутня. Відповідно до епікризу за період з 08.11.2016 по 27.12.2016, вбачається, що остання була госпіталізована КЗ «ДКПЛ» ДОР» за письмовою заявою, відповідно до ст. 13 ЗУ «Про психіатричну допомогу», вказаним обставинам передувало те, що хвора з молодшою донькою та собакою поїхали в західну Україну для придбання автомобіля. У Львові намагалась влаштуватись проживати в різних монастирях, проте їй відмовляли. Під час поїздки купила велику собаку та переміщалась з дитиною та двома собаками громадським транспортом, оскільки коштів не мала. Влаштовувала конфлікти в готелях, де їй відмовляли в заселенні. Після чого, була затримана співробітниками правоохоронних органів в зв'язку із неадекватною поведінкою. [PERSON] поставлено попередній діагноз - маніакальний епізод з психотичними включеннями. Лікар-психіатр Некрасова О.В. підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18.02.1992 № 46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги). Враховуючи вищевикладене та даючи оцінку доказам, що були зібрані в ході розгляду справи, суд дійшов висновку, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене,

Outcome: approved