Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду із позовом до [PERSON] про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме кв. [ADDRESS] . Позов обгрунтований тим, що позивачі є співвласниками даної квартири, відповідач [PERSON] перебувала з позивачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який розірваний. Відповідач, яка зареєстрована у даній квартирі з 4 жовтня 2017 року, з серпня 2018 року фактично у ній не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні будинку участі не бере, її особистих речей у квартирі не має. Перешкоди у користуванні відповідачу квартирою відсутні. Вказані обставини перешкоджають позивачам в повній мірі здійснювати право користування і розпорядження майном. Просять позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідно до заяв від 06 грудня 2019 року позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позов підтримують, просять розглянути справу за їх відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідно до повідомлення відділу квартирного обліку, приватизації житла та ведення реєстру територіальної громади Виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 16 вересня 2019 року відповідач [PERSON] , [INFO] , має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] . Положеннями ст.6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, відповідачем, якій вручена ухвала про відкриття провадження у справі шляхом надіслання рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою згідно позовної заяви та в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення 30 вересня 2019 року інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, не подано: заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання. Інформація про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України. За таких обставин, враховуючи сповіщення відповідача про розгляд справи в суді, відсутність її заперечень щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, положення ст.279 ЦПК України щодо розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, положення ст.281 ЦПК України щодо заочного розгляду справи за правилами загального чи спрощеного позовного провадження,- наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. Позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками в рівних частках кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 03 лютого 2000 року. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі із позивачем [PERSON] , даний шлюб розірваний згідно рішення Ніжинського міськрайонного суду від 28 грудня 2018 року, яке набрало законної сили. Відповідач [PERSON] має зареєстроване місце проживання в [ADDRESS] . Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти особу з реєстрації за місцем проживання можна лише за умови втрати нею права користування цим житлом чи у зв`язку з її виселенням (добровільно чи у примусовому порядку). Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За порівняльним аналізом ст.ст.383, 391, 405 ЦК України та ст.ст.150,156 у поєднанні зі ст.64 ЖК України слід дійти до висновку що положення ст.ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру, тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст.405 ЦК України, ст.ст.150,156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. За змістом ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановленіст.162 цього Кодексу. Відповідно до Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 01 вересня 2019 року за підписами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , відповідач [PERSON] у кв. [ADDRESS] з 09 серпня 2018 року фактично не проживає. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право члена сім`ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім`ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із врахуванням викладеного та непроживання відповідача у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останній у цьому, відсутності домовленостей відповідача з позивачами, як співвласниками квартири, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідача щодо володіння та користування ним, що відповідачем у встановленому порядку не спростовано, наявні підстави для визнання останньої такою, що втратила право користування житловим приміщенням,- кв. [ADDRESS] . Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідач [PERSON] своїми діями не засвідчила те, що не втратила інтерес до вищезазначеної квартири, в якій має своє зареєстроване місце проживання, також останньою не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв`язку з чим вона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні.

Outcome: approved