Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 30 вересня 2006 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 194. У шлюбі з відповідачем народилося двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, внаслідок взаємного непорозуміння. Із самого початку подружнього життя стосунки між ними були складними, що призводило до сварок, скандалів, принижень та образ з боку відповідача в її сторону. Незважаючи на це, вона мала надію, що поведінка відповідача зміниться, а тому нехтувала власними почуттями заради збереження сім`ї. Проте, невиправдана агресія чоловіка призвела до суттєвого погіршення їх стосунків, вона більше не в змозі терпіти постійні крики, образи та докори чоловіка, а тому намір розірвати шлюб є остаточним, оскільки вони припинили подружні відносини, не ведуть спільне господарство та проживають за різними адресами. Вважає, що їх сім`я розпалась, а розірвання шлюбу є необхідним, у тому числі, заради збереження здоров`я дітей. Із урахуванням викладеного, просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис № 194. Не погоджуючись із позовними вимогами відповідач подав відзив на позовну заяву. У відзиві зазначив про те, що позивачка у позові не вказала, що у них є ще одна дочка - [PERSON] , [INFO] . Підтверджує доводи позивачки, що між ними часто виникали непорозуміння, які були викликані тим, що остання не справлялася зі своїми материнськими обов`язками, які змушена була перейняти на себе його мама. У той же час, дружина постійно проводила час зі своїми друзями та часто зникала із дому. У грудні 2019 року, забравши старшу дочку, дружина поїхала за кордон, звідки повернулася у лютому 2020 року, поселившись у гуртожиток у м. Стебник. Позовні вимоги не визнає, оскільки має намір зберегти шлюб заради дітей, їх здоров`я та спокою. Вірить, що дружина зміниться в кращу сторону, а тому просить надати максимальний строк на примирення. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду від 16.06.2020 справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження. Розгляд справи призначено на 10.07.2020 з повідомленням (викликом) сторін. 10.07.2020 ухвалою судового засідання, за клопотанням відповідача, провадження у справі зупинено, сторонам надано термін для примирення строком два місяці. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду від 14.09.2020 провадження у справі поновлено та призначено судове засідання на 28.09.2020. 28.09.2020 справу знято з розгляду та судове засідання відкладено на 26.10.2020, у зв`язку з перебуванням головуючої судді у нарадчій кімнаті в кримінальному провадженні. 26.10.2020 ухвалою судового засідання за клопотанням відповідача провадження у справі повторно зупинено та надано сторонам термін для примирення строком один місяць. 26.11.2020 ухвалою суду поновлено провадження та призначено судове засідання на 30.11.2020, яке відкладено на 13.01.2021 у зв`язку з неявкою сторін. 13.01.2021 задоволено клопотання відповідача та надано сторонам строк на примирення три місяці. 13.04.2021 ухвалою суду поновлено провадження та призначено судове засідання на 19.04.2021. У судове засідання позивачка не з`явилася, у матеріалах справи міститься її заява про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судовому засіданні зазначив про те, що досягти остаточного примирення із позивачкою не вдалося, оскільки у межах наданого судом такого строку остання тривалий час перебувала за кордоном. При цьому, зазначив, що певні позитивні зміни у їх відносинах є, а тому знову просив надати строк на примирення. Пояснив, що дитину [PERSON] , [INFO] , він удочерив. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , (прізвище після державної реєстрації шлюбу Кутна), [INFO] , зареєстрували шлюб 30 вересня 2006 року, про що складено відповідний актовий запис № 194, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 20 липня 2019 року Дрогобицьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області. Згідно зі свідоцтвами про народження, [PERSON] народилася [INFO] , [PERSON] народилася [INFO] та [PERSON] [INFO] . Їх батьками є [PERSON] та [PERSON] . Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини\~2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини\~3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України №\~11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Із урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне зазначити, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, та забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу. Судом встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, яка скористалася своїм правом на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, вказавши про фактичне припинення шлюбних відносин з відповідачем. Судом неодноразово надавався строк на примирення сторін, проте, позивачка заяв про відмову від позову або залишення позову без розгляду не подавала, що свідчить про підтримання нею своїх позовних вимог. За таких підстав примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, суперечить вимогам законодавства та може призвести до порушення його законних прав та інтересів, а тому суд доходить висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved