overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; враховуючи це, просить визнати право власності на житловий будинок. У підготовчому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок, просить їх задовольнити; при цьому заявила, що не підтримує вимоги щодо визнання права власності на земельну ділянку, просить їх вважати такими, що заявлені помилково. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом; відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на житловий будинок в с.Московка Вільнянського району Запорізької області. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, [INFO] померла її матір [PERSON] . Після його смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок [ADDRESS] . Позивачка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини; проте оформити право власності на житловий будинок через відсутність реєстрації права власності на нього. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивачки адвокат Семенченко Н.В. підтримала заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом; відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини; відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1,6501 га, розташовану на території Московської сільської Ради, цільове призначення веденя товарного сільськогосподарського виробництва. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, 13.08.2015 року померла її матір [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка площею 1,6501 га, розташована на території Московської сільської Ради, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка, як вона стверджує, досягла згоди з відповідачкою [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини, згідно якої позивачка допускається до спадкування, та в порядку розподілу майна за нею визнається право власності на зазначену земельну ділянку; проте оформити цей розподіл у нотаріальному поряду є неможливим через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа. У судовому засіданні представник позивачки адвокат [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні заявила про визнання позову. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. За змістом ч.2 ст.1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу. Враховуючи викладене, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] . Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, [INFO] померла її матір [PERSON] . Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшла квартира [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] є спадкоємцем померлої згідно її заповіту, та постійно проживала зі спадкодавцем на момент її смерті; у зв`язку із неможливістю оформити право власності у нотаріальному порядку позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами. У підготовче засідання представник позивача адвокат Зіменко О.В. подала заяву, згідно якої позов повністю підтримує, просить розглянути позов за своєї відсутності. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася, але надала заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, вказані у заповіті. згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, заявлений позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати за собою в порядку спадкування після померлої матері [PERSON] право на 1/3 частину земельної частки (паю), що раніше належала [PERSON] У судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Зіменко О.В. підтримали позов та прохають задовольнити заявлені вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про визнання позову. Суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Так, з матеріалів позовної заяви вбачається, що [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Після її смерті залишилася спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частина земельної частки (паю) на землях колишнього КСП "Дніпро"; цю частину земельного паю [PERSON] успадкувала після свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , але при житті вона не встигла оформити своїх прав на це майно. Позивачка після смерті матері своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте оформити право на частину земельної частки (паю) виявилося неможливим із зазначених причин. Відповідно до ст.1261 ЦК України, діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини воно належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає визнати за собою право власності на недобудований житловий будинок літ.Е-2, розташований по [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали заявлений позов, просять його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про визнання ним позову. Суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим у зв'язку із наступним. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, згідно договору дарування від 21.06.1991 року, відповідач [PERSON] подарував позивачці [PERSON] житловий будинок літ.Е-2 по [ADDRESS]. Зазначений договір, згідно положень законодавства, що діяв на момент його укладання, був посвідчений не у нотаріальному порядку, а у Матвіївській сільській Раді. Проте реєстрація права власності житлового будинку за позивачкою проведена не була, а в теперішній час можливість такої реєстрації втрачена, оскільки діючий ЦК України та Закон України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не передбачає можливість переходу права власності та її реєстрації за договором, який не посвідчений у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Враховуючи викладене, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує прав і законних інтересів інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому вимагає визнати скасувати заборону відчуження житлового будинку [ADDRESS] , визнати дійсним договір купівлі-продажу цього будинку, що був укладений з відповідачем, та визнати за собою право власності на зазначений будинок. Як зазначила позивачка у своїй позовній заяві, згідно договору від 08.04.2019 року, укладеного у простій письмовій формі, він придбала у відповідача житловий будинок [ADDRESS] . При цьому вона домовилася з продавцем про купівлю будинку, уклала з ним письмовий договір та здійснила розрахунок за це майно, сплативши обумовлену ціну 50000 гривень, проте продавець від нотаріального оформлення договору ухилився. Крім того, при виконанні договору з`ясувалося, що відносно відчуження будинку існує заборона, накладена ще у 1990 році зв`язку із наявністю у відповідача позики в Ощадбанку, хоча ця позика вже давно погашена, що підтверджується довідкою самого банку. Враховуючи це, позивачка й звернувся до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні представник позивача адвокат Сашков М.В. підтримав позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, але надав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони погодили всі істотні умови договору, який потребує нотаріальної форми, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206, ч.6 ст.263 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв`язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає звільнити з-під арештів та заборон належний їй житловий будинок [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що згідно договору дарування від 18.10.2001 року, укладеного з відповідачем, вона набула право власності на житловий будинок [ADDRESS]. Проте вже після укладення угоди на цей будинок протягом 2001 року було накладено кілька арештів та заборон як на майно відповідача [PERSON] Вважає, що оскільки саме вона, а не відповідач, є власником житлового будинку, цей будинок необхідно звільнити з-під арешту. У підготовче судове засідання сторони не з'явилися, позивачка надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, відповідач подав заяву про визнання позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: згідно ч.2 ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом; згідно ст.392 ЦК України, власник майна може вимагати у судовому порядку визнання його права власності, якщо це право оспорюється чи не визнається іншою особою. згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дитини - [PERSON], [INFO], встановивши цей розмір як 1/4 частину заробітку відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначила позивачка у своїй позовної заяви, відповідач згідно рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29.07.2006 року зобов'язаний сплачувати відповідачці щомісячні аліменти на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], у розмірі 600 гривень щомісячно. Проте на даний момент матеріальне становище відповідача значно покращилось, він здатен сплачувати аліменти у певній частині від свого заробітку. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, але надала заяву, згідно якої просить розглянути справу за своєї відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав заяву про визнання ним позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її батька. згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з відповідача на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO], встановивши цей розмір до 1/3 частину заробітку відповідача. Як зазначила позивачка у своїй позовної заяви, відповідач згідно рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 11.06.2012 року зобов'язаний сплачувати відповідачці щомісячні аліменти на утримання дітей - [PERSON] та [PERSON], [INFO], у розмірі 400 гривень на кожну. Проте на даний момент матеріальне становище відповідача значно покращилось, він здатен сплачувати аліменти у певній частині від свого заробітку. Враховуючи це, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала свої позовні вимоги та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав заяву про визнання ним позову та про розгляд справи за своєї відсутності. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. При цьому суд виходить з того, що: відповідно до ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу її батька. згідно ч.1 ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON]. Як зазначила позивачка у позовній заяві, 04.12.2002 року у них з відповідачем народився син [PERSON]; після його народження відповідач спілкувався з дитиною лише кілька разів, ніякої матеріальної та іншої допомоги дитині не надає, ніяким чином не турбується про нього, має заборгованість по аліментам більше 30000 гривень. Враховуючи ці обставини, позивачка й звернулася до суду із зазначеними вимогами. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявив про визнання позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Обставини, якими позивачка обґрунтувала свій позов, свідчать, що відповідач ухиляється від своїх обовязків по вихованню дітей, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Таким чином, визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, \~доньки [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи попереджений належним чином. Через канцелярію суду надав заяву про визнання позову. Враховуючи, що позивач не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлений відповідач в судове засідання не зявився, тому справа розглядається в порядку ст.ст.280,281 ЦПК України. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, обґрунтовуючи свій позов, позивачка послалася на те, що відповідач [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні доньки, не утримує її, життям доньки не цікавиться. Обставини, наведені позивачкою, свідчать про те, що відповідач ухиляється від своїх обов язків по вихованню дитини, що відповідно до ч.2\~ст.164 СК України\~є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.4\~ст.174 ЦПК України, абз.6 п.11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому вимагає позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої дитини сина [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] заявив про визнання ним позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, обґрунтовуючи свій позов, позивачка послалася на те, що відповідач [PERSON] не приймає ніякої участі у вихованні сина, не утримує його, має заборгованість по сплаті аліментів, яку не відшкодовує, життям сина не цікавиться. Обставини, наведені позивачкою, свідчать про те, що відповідач ухиляється від своїх обовязків по вихованню дитини, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та може бути прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, абз.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", у зв'язку із визнанням відповідачем позову, яке прийнято судом, інші мотиви рішення судом не наводяться. На підставі викладеного,

Outcome: approved