Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору позивач покликається на те, що 09 червня 1994 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. 26 грудня 2019 року позивачкою подано позовну заяву про розірвання шлюбу до Стрийського міськрайонного суду Львівської області. За час проживання у шлюбі, а саме 04 вересня 2018 року ними було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира набута на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 04.09.2018 року приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінською О.В. Право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.09.2018 року. Зазначена квартира була придбана подружжям за спільні кошти та оформлена на відповідача, оскільки на момент вчинення правочину потреби оформляти їх на двох покупців не було, а нотаріус роз`яснив, що незалежно від того, хто буде виступати стороною договору, квартира буде спільною власністю подружжя. Позивачка просить визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину цієї квартири. 29.05.2020 до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору [PERSON] покликається на те, що 09 червня 1994 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. 26 грудня 2019 року позивачем було подано заяву про розірвання шлюбу. За час шлюбу, він вкладав чималі кошти та працю у будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що за власні кошти, було придбано меблі та будматеріали, проведено будівельно-ремонтні роботи з переобладнання та реконструкції вищевказаного будинку та приведення до ладу прибудинкової території. Весь вільний від основної роботи час [PERSON] проводив у селі, оскільки, розумів, що все це робить для сім`ї. Вважає, що ці неподільні покращення мають бути враховані при поділі спільного сумісного майна подружжя та визначенні часток майна подружжя. Досягнення консенсусу між ним та [PERSON] щодо даного питання не стало можливим, тому звертається до суду за захистом своїх прав. [PERSON] просить прийняти зустрічний позов, визнати будинок, що знаходиться по [ADDRESS] об`єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 ідеальну частку цього будинку. Представником відповідача за зустрічним позовом - адвокатом Шлянта Н.Р. подано відзив на зустрічну позовну заяву (а.с.80-82), в обґрунтування якого покликаючись на те, що [PERSON] не надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували здійснення реконструкції, ремонту спірного об`єкта майна, належного на праві особистої приватної власності відповідачеві та набутого останньою до шлюбу, за рахунок сумісних коштів як подружжя, їх сумісної трудової діяльності, у тому числі позивачем за зустрічним позовом не доведено його участь у реконструкції будинку та істотному збільшенні його вартості, який зроблений ним внесок та чи є він значним в такому розумінні, що б визначав можливість визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Сам факт перебування позивача за зустрічним позовом в шлюбі з відповідачем на момент здійснення таких покращень спірного об`єкта майна, який перебував в одноособовій приватній власності відповідача, не є достатньою підставою для визнання спільним майном подружжя. Право власності на житловий будинок було набуто відповідачем за зустрічним позовом на підставі договору дарування, та в період до реєстрації шлюбу з позивачем. Відповідач не заперечує того факту, що за період спільного проживання в будинку проводились ремонтні роботи. Участь у проведенні ремонтних робіт, утриманні житлового будинку та прибудинкової території в період спільного проживання з власником, було прямим обов`язком позивача за зустрічним позовом. Також зазначає, що [PERSON] роботи по реконструкції спірного будинку мали місце, проте, проводилися самочинно, без відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт і на даний час реконструкцію будинку не введено в експлуатацію та не зареєстровано. Оскільки, самочинно збудована добудова до спірного житлового будинку не є об`єктом права власності як нерухоме майно та поділу, як нерухоме майно, не підлягає. Більше того, така позовна вимога фактично зводиться до узаконення самочинного будівництва у непередбачений законом спосіб, тобто до визнання права власності, що є неприпустимим. Таким чином, житловий будинок не відноситься до спільного майна подружжя, а вимоги позивача за зустрічним позовом є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, тому просить відмовити в задоволенні зустрічної позовної заяви. Відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано відзив на позовну заяву (а.с.85-88), в обґрунтування якого покликаючись на те, що позовні вимоги є надуманими, безпідставними та такими, що не відповідають вимогам закону, а відтак не підлягають задоволенню. Зазначає, що квартира, яка є предметом позову була придбана за власні кошти, а також й те, що під час перебування у шлюбі ремонтні роботи у будинку та покращення були проведені його силами та за особисті кошти. Крім того, покликається на мотиви, викладені в зустрічній позовній заяві та просить суд відмовити в задоволенні позову. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Шлянта Н.Р. позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю, покликаючись на викладені у позові обставини та просять суд позов задовольнити. Заперечили з приводу задоволення зустрічної позовної заяви з підстав, викладених у відзиві на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позовних вимог за первісним позовом, суду пояснив, що квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] ., було придбано за кошти надані мамою відповідача, яка продала будинок та просить відмовити в позові, зустрічну позовну заяву просив задоволити покликаючись на викладені у позові обставини. Заяви, клопотання учасників справи. Представником позивача [PERSON] подано: заяву про не заперечення про відкладення розгляду справи (а.с.34); заяву про відкладення розгляду справи (а.с.153). Відповідачем [PERSON] подано: заяву про відкладення розгляду справи(а.с.27, 33); клопотання про витребування доказів (а.с.59-63); заяву про поновлення строків на подання зустрічної позовної заяви (а.с.68-69); заяву про виклик свідків (а.с.89-90); клопотання про забезпечення доказів (а.с.91-93). Представником відповідача [PERSON] подано: клопотання про ознайомлення з матеріалами справи (а.с.64); заяву про відкладення розгляду справи (а.с.97); заяву про долучення доказів до матеріалів справи (а.с.149). Процесуальні дії у справі. 10.01.2020 суд звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 18). Ухвалою від 23.01.2020 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19-20). Ухвалами судового засідання від 13.04.2020, 01.06.2020 відкладено розгляд справи (а.с.35). Ухвалою судового засідання від 30.12.2020 задоволено заяву позивача за зустрічним позовом про забезпечення доказів (а.с.104-105). Заслухавши пояснення учасників судового процесу, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам в цілому, суд доходить такого висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09.06.1994 у Моршинській селищній Раді Львівської області, актовий запис №16. Після реєстрації шлюбу дружині змінено прізвище на « [PERSON] ». Дані обставини підтверджуються свідоцтвом про укладення шлюбу від 09.06.1994 серії [NUMBER] (а.с.9). Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 04.09.2018, посвідченого приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Палінською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3034, а також Витягу про державну реєстрацію прав від 04.09.2018 квартира за номером [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на будинок [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] подарувала [PERSON] 02.07.1988 року цілий житловий будинок з господарськими спорудами (договір дарування посвідчений Стрийською районною держконторою 02.07.1988, реєстр.№1602) (а.с.117-134). Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. 10.11.2020 свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] знає давно, ще з часів навчання у Львівському політехнічному університеті. Проживаючи в [ADDRESS] [PERSON] здійснював будівельні роботи в господарстві де він проживав. Зазначив, що у 2014 році він з [PERSON] їздили в м.Калуш де він за власні кошти придбав будматеріали. Також він допомагав йому у перекритті літньої кухні, стодоли. В подальшому приходячи в гості він бачив як [PERSON] проводив ремонтні роботи в даному господарстві (а.с.150). Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. 10.11.2020 свідок [PERSON] повідомив, що знає [PERSON] вже більше 15-ти років. Неодноразово допомагав йому в облаштуванні прибудинкової території його господарства, що знаходиться в селі Лисовичі Стрийського району та неодноразово на своєму транспорті їздив в м.Стрий за будівельними матеріалами де [PERSON] за власні кошти купляв їх. Крім цього, йому відомо, що [PERSON] за час проживання в селі за власні кошти побудував гараж, підсобне приміщення, огорожу, альтанку з гойдалкою, посадив декоративні газонні саджанці (а.с.151). Відповідно до заяви засвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Чернилевською М.М. 10.11.2020 свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] знає давно, з часу як він переїхав проживати в [ADDRESS]. Приблизно 1998 -1999 рр. особисто допомагав йому перекривати тамбур при вході до хати. За виконану роботу [PERSON] розрахувався з ним власними коштами. Крім цього, допомагав йому у перекритті літньої кухні, стодоли, стайні. На протязі тривалого часу бачив що [PERSON] проводив ремонтно-будівельні роботи в даному господарстві (а.с.152). Відповідно до довідки №08-10вих-422 від 29.01.2021 виданої КНП "Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова" [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії (а.с.154). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з поділом спільного майна подружжя. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. До спірних правовідносин, які виникли між сторони, підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Відповідно до статтей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Такими даними можуть бути показання свідків. Так, згідно з ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, тлумачення даної статті дозволяє зробити висновок, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно з частиною 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до частини 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Наведена правова позиція відображена в Постанові Верховного Суду від 04.11.2020 у справі №662/1069/17. Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 22, 23, 24 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що квартира [ADDRESS] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки вказане майно набуте сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі, хочстороною договору та право власності на спірну квартиру зареєстроване за відповідачем [PERSON] . Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми законодавства, суд дійшов висновку, що частки позивача за первісним позовом [PERSON] та відповідача [PERSON] в праві спільної сумісної власності є рівними та становлять по 1/2 частини за кожним із співвласників. Вищезазначене також узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17. Суд зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів придбання спірної квартири [PERSON] за його особисті кошти останнім не надано і таких судом не здобуто. Враховуючи вищевикладене, в своїй сукупності позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю подружжя підлягають до задоволення повністю. Що стосується вимог зустрічного позову, то суд зазначає наступне. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Судом встановлено, що будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] набула на підставі договору дарування 02.07.1988 року, тобто до реєстрації шлюбу з [PERSON] . Суд звертає увагу, що відповідно до ч.3 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Тому, участь у проведенні ремонтних робіт, утриманні житлового будинку та прибудинкової території в період спільного проживання з власником, було прямим обов`язком позивача за зустрічним позовом. Також суд зауважує, що суми коштів на проведення будівельно-ремонтних робіт будинку не підтверджені [PERSON] . Судом встановлено і це підтвердили сторони по справі, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] проводились роботи по реконструкції спірного будинку, проте такі проводилися самочинно, без відповідного дозволу на право проведення будівельних робіт і на даний час реконструкцію будинку не введено в експлуатацію та не зареєстровано. Згідно з ч.2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Самочинно збудована добудова до спірного житлового будинку не є об`єктом права власності як нерухоме майно та поділу, як нерухоме майно, не підлягає. Крім цього позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано суду доказів того, що такі роботи він проводив за власні кошти. Також позивач за зустрічним позовом [PERSON] не надав суду доказів того, що вказане спірне майно покращилося чи збільшилось в результаті його особистого вкладу. За наведених обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 ідеальну частку майна, що є спільною сумісною власністю слід відмовити за його недоведеністю. З огляду на вимоги статті 141 ЦПК України, судові витрати у сумі 3815,73 грн підлягать стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] . На підставі статей 105, 110, 112 СК України та статей 368,372 ЦК України та

Outcome: approved