Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-13 00:00:00

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28 вересня 2010 року без номера (надалі кредитний договір), посилаючись на те, що відповідач зобовязання за договором щодо здійснення щомісячних платежів на погашення основного боргу та сплати відсотків за користування кредитом не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом. Тому просить стягнути з відповідача [PERSON] 21283,95 грн. заборгованості за кредитним договором станом на 31 березня 2015 року та судові витрати. Відповідач [PERSON] подав письмове заперечення на позов, в якому просить застосувати строк позовної давності з огляду на те, що відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості сальдо простроченої заборгованості виникло ще 29 квітня 2011 року і саме цієї дати позивач довідався про порушення свого права. Також вказав на те, що позивачем не підтверджено відповідним платіжним документом факт надання йому грошових коштів, розрахунок заборгованості не обґрунтований жодними належними та допустимими доказами, зокрема, щодо розміру основного боргу у сумі 14559,96 грн., якщо у анкеті-заяві розмір кредитного ліміту вказаний у 2500 грн.; щодо розрахунку процентів, які обраховуються від суми основного боргу; щодо наявності угоди про сплату комісії та договору, на підставі якого формується даний спір; щодо сплати штрафу та пені, які є різновидами неустойки і відносяться до одного виду юридичної відповідальності. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в письмовій заяві просить розгляд справи провести у його відсутності та задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що підтримує письмове заперечення на позов. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові документи та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, виходячи з наступного. За заявою відповідача [PERSON] від 28 вересня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та заявником було укладено договір, за умовами якого ПАТ КБ "ПриватБанк" надало відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, а саме, з 28 вересня 2010 року кредитний ліміт становив 1000 грн., з 17 грудня 2010 року 3000 грн., з 23 січня 2014 року 15000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки картрахунок №4149437410565566 від 28 вересня 2010 року, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. За умовами договору відповідач зобовязався сплатити за користування кредитом відсотки у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року № СП-2010-256 та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/., відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України, складає між ним та Банком Договір. Відповідно до п.2.1.1.2.3 та п.2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. На виконання вищевказаних умов договору позивач передав відповідачу кредитну картку і той користувався кредитними коштами, що відповідачем в судовому засіданні не заперечується. Відповідно до п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобовязувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобовязань за договором, позивальник зобовязувався на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплатити винагороди Банку (п.2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг). Власник картки зобовязаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, що передбачено п.1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п.п.2.1.1.7.6, 1.1.5.20 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії. Відповідач, як позичальник та користувач кредитної картки, зобовязань по угоді не виконав, не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у наданому позивачем розрахунку заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості у відповідача [PERSON] станом на 31 березня 2015 року утворилась заборгованість по сплаті кредиту, а саме, за кредитом у сумі 14559,96 грн.; по процентам за користування кредитом - 5134,28 грн.; за пенею та комісією - 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 989,71 грн. штраф (процентна ставка). Згідно ст.ст.526,530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства і в установлений строк відповідно до умов договору. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що право позивача порушено і підлягає захисту. Заперечення відповідача суд вважає безпідставними з огляду на наступне. Відповідно до ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст.267 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14), відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 18 червня 2014 року (справа № 6-61цс14), за договором про надання банківських послуг (позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким встановлено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (ст.261 ЦК України). Згідно із ч.1\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на лицевій стороні картки і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця. Згідно із п. 2.1.1.2.11 Умов та правил надання банківських послуг після закінчення строку дії відповідна картка пролонгується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту картки з новим строком дії), за зверненням Клієнта в Банк, згідно діючим тарифам, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява держателя про закриття картрахунку, а також за умови наявності грошових коштів на картрахунку для оплати послуг із виконання розрахункових операцій за картрахунком (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і за умови дотримання інших умов пролонгування, передбачених договором. Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України, зобовязання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, що були чинними на час укладання сторонами договору, передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагород, пені, штрафу, витрат Банку сторонами встановлені тривалістю в п'ятдесят років. З матеріалів справи, а саме, з розрахунку заборгованості, і це не заперечував відповідач в судовому засіданні, вбачається, що кредитною карткою, кредитний ліміт по якій встановлювався Банком з 28 вересня 2010 року у розмірі 1000 грн., з 17 грудня 2010 року 3000 грн., з 23 січня 2014 року 15000 грн., позивач користується до сьогодні. За таких обставин, суд приходить до висновку, що пролонгація договору, що передбачає продовження строку дії договору після виконання сторонами його умов і переукладення договору на тих самих умовах, на яких він був укладений, відбулася за згоди обох сторін. Окрім цього, відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України\~перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Останньою датою погашення за наданим кредитом є 14 березня 2015 року. За такого доводи відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними. Також є необґрунтованими посилання відповідача на необхідність доведення відповідними платіжними документами перерахування Банком на рахунок відповідача сум, що відповідають розмірам кредитних лімітів, які встановлювались для його платіжної карки, оскільки це пов'язано з помилковим тлумаченням відповідача поняття «кредитного ліміту». Так, пунктом 1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності. Зі змісту пункту 2.1.1.2.6 Умов та правил надання банківських послуг випливає, що користувач платіжної картки має право використовувати кошти у межах встановленого кредитного ліміту для отримання готівкових грошових коштів з карткового рахунку та безготівкових розрахунків за придбання товарів або послуг. Пунктом 2.1.1.4.2 цих Умов встановлено, що при перевитраті платіжного ліміту Банк має право зупинити здійснення розрахунків по картці (заблокувати її) і (або) визнати її недійсною до моменту усунення вказаних порушень. Не заслуговують на увагу посилання апелянта на невірний розрахунок позивача заборгованості по процентам, оскільки ніяких доказів, зокрема, власного розрахунку, які б\~\~спростовували наданий позивачем розрахунок заборгованості, відповідачем не надано. Усі інші заперечення відповідача спростовуються наведеними вище та встановленими у судовому засіданні обставинами. Судові витрати по справі слід стягнути з відповідача в користь позивача. На підставі ст.ст.256,257,261,264,267,526,530,598,610,634,1054 ЦК України,

Outcome: approved