Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 1 263 424,04 грн. Свої позовні вимоги представник ПАТ «Дельта Банк» обґрунтовує тим, що 02.08.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 11192802000, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у сумі 22 063 доларів США, що еквівалентно курсу НБУ в розмірі 111 418,15 грн. з розрахунку 17,5 % річних за користування кредитом, починаючи з 02.08.2007р. до повного виконання умов договору. 08.12.2011р. між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Укрсиббанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Укрсиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі прав вимог до боржників до ПАТ «Дельта Банк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Станом на 25.08.2015 року за відповідачем рахується заборгованість по кредитному договору № 11192802000 на загальну суму 1 263 424,04 грн., яка складається з: - тіла кредита 408 669,24 грн., заборгованості за відсотками - 682 420,66 грн., пені - 161 871,06 грн., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 10 463,08 грн. Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву в якій просить слухати справу за його відсутності, на підставі наявних доказів по справі, у відповідності до ст. 158 ЦПК України. Проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 42). Відповідач [PERSON] до суду тричі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази по справі встановив наступне. Між відповідачем [PERSON] та Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (правонаступник АТ «УкрСиббанк») 02.08.2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 11192802000, згідно якого відповідачеві надали кредит у сумі 22 063 доларів США, що за курсом Національного Банку України, на день укладення договору становило еквівалент 111 418,15 грн. (а.с.5-14). Віповідно до п. 2.1. у забезпечення виконання в повному обсязі усіх грошових зобов'язань позичальника за даним договором позичальник передає в заставу, а банк приймає наступне нерухоме майно, а саме транспортний засіб марки «Опель Астра», д/н [NUMBER]. Згідно виписки з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р. та акту прийому передачі документації ПАТ «Укрсиббанк» передав, а ПАТ «Дельта Банк» прийняв документи щодо стягнення заборгованості боржників. (а.с.18-20). Під час дії договору № 11192802000, відповідач [PERSON] не виконав належним чином вимоги кредитного договору щодо сплати кредиту та відсотків щомісячно. Таким чином, станом на 25.08.2015 року за відповідачем рахується заборгованість на загальну суму 1 263 424,04 грн., яка складається з: - тіла кредита 408 669,24 грн., заборгованості за відсотками 682 420,66 грн., пені - 161 871,06 грн., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 10 463,08 грн. (а.с.15). Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, встановлено, що позивачем виконані умови договору в повному обсязі, однак, відповідач в повному обсязі не виконав свої зобов'язання, встановлені договором, чим порушив права та законні інтереси банку. Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 25.08.2015 року існує у розмірі 1 263 424,04 грн. (один мільйон двісті шістдесят три тисячі чотириста двадцять чотири грн. 04 коп.) і складається з: - тіла кредита 408 669,24 грн., заборгованості за відсотками 682 420,66 грн., пені - 161 871,06 грн., суми за ставкою 3 % від простроченої заборгованості по тілу - 10 463,08 грн. (а.с.15). Отже, враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п. 22 ч. 1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. (в редакції станом на 07.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з поданих до суду документів до суду звернувся представник уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Таким чином встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з п.1 ч.2 ст. 4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції станом на 28.08.2015 року - на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 1 263 424,04 грн., позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.що становить 3654,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved