Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із відповідним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначила, що 26 серпня 2009 року вона та [PERSON] зареєстрували шлюб, від якого вона має малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка тривалий час знаходиться під наглядом лікарів, перебуває на обліку у лікаря у Луганської міської поліклініки № 12 з діагнозом алергічний ларинготрахеїт, внаслідок чого потребує систематичного оздоровлення, санаторно - курортного лікування, в тому числі відпочинку на морі та мати дитини - [PERSON] має можливість оплатити перебування дитини на курорті, забезпечити належний догляд та піклування за нею. Однак, у зв'язку з самоусуненням [PERSON] від своєї дитини [PERSON], робить неможливим питання надання батьком нотаріальної згоди для виїзду дитини за межі України, тобто цілком суперечить її інтересам та перешкоджає забезпеченню реалізації прав і інтересів дитини. Також, час від часу у доньки виникає бажання та потреба у відвіданні інших країн, яке являється необхідністю для усестороннього виховання дитини, задля духовного та морального розвитку доньки [PERSON] та формування її як особистості, а також з метою підготовки її до самостійного життя. На неодноразові прохання позивачки надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітньої дитини, відповідач ігнорує, чим перешкоджає забезпеченню реалізації прав і інтересів дитини. Тому позивачка просить суд надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON], [INFO] та надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], [INFO] на весь час до досягнення нею повноліття, без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO]. У судове засідання представник позивачки - [PERSON] не з'явився та до початку розгляду справи на адресу суду від нього надійшла заява, в якій він підтримав позовні вимоги [PERSON], просив суд задовольнити їх у повному обсязі та провести розгляд справи за його відсутністю. Відповідач - [PERSON] у судовому засіданні присутнім не був, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень проти позову не надав та заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд вважає, що відповідач [PERSON] не з'явився до суду без поважних причин. Представник третьої особи - Департаменту Луганської міської ради у справах дітей та сім'ї у судове засідання не з'явився та до початку розгляду справи на адресу суду надав заяву, в якій просить провести розгляд справи за його відсутністю, проти задоволення вимог позову не заперечує. Відповідно до ст. 15 ЦПК України розгляд даної справи належить до компетенції суду. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 16 ЦК України, ст. ст. 3, 213, 214, 215 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються. В мотивувальній частині рішення має бути зазначено, чи були порушені, не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до наступного висновку. У судовому засіданні встановлено, що 29 травня 2009 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу сері [NUMBER] від 26 серпня 2009 р., зареєстрованого та виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 2560 /а. с. 6/. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], відповідно до фотокопії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 листопада 2009 року, зареєстрованого та виданого Артемівським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, актовий запис № 1330 /а. с. 7/. Позивачка зазначає, що сімейне життя у [PERSON] з відповідачем [PERSON] не склалося, який перестав фактично цікавитись життям їх родини, вихованням та утриманням доньки - [PERSON], втратили любов та взаємну повагу друг до друга, а також мають різні погляди на будування та розвиток сімейного життя. Внаслідок чого на початку 2013 року [PERSON] та [PERSON] фактично припинили сімейні відносини, внаслідок чого 02 квітня 2014 року заочним рішенням Артемівського районного суду м. Луганська по справі № 434/1591/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. У зв'язку з самоусуненням [PERSON] від виховання та спілкування зі своєю дитиною [PERSON], що робить неможливим питання надання батьком нотаріальної згоди для виїзду дитини за межі України, тобто цілком суперечить її інтересам та перешкоджає забезпеченню реалізації прав і інтересів дитини. Тривалий час [PERSON], [INFO] знаходиться під наглядом лікарів, перебуває на обліку у лікаря у Луганської міської поліклініки №12 з діагнозом алергічний ларинготрахеїт, внаслідок чого потребує систематичного оздоровлення, санаторно-курортного лікування, в тому числі відпочинку на морі та мати дитини - [PERSON] має можливість оплатити перебування дитини на курорті, забезпечити належний догляд та піклування за нею. Також, позивачка зазначає, що час від часу у [PERSON] виникає бажання та потреба у відвіданні інших країн, яке являється необхідністю для усестороннього виховання дитини, задля духовного та морального розвитку доньки [PERSON] та формування її як особистості, а також з метою підготовки її до самостійного життя. На неодноразові прохання позивачки надати дозвіл на виїзд за кордон та оформлення проїзного документу неповнолітній дитині, відповідач ігнорує, чим перешкоджає забезпеченню реалізації прав і інтересів дитини. Спірні правовідносини регулюються ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України", де зазначено, що у разі відсутності згоди одного з батьків на виїзд дитини за кордон, це питання може бути вирішено судом. У відповідності зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Пункт 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 передбачає, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків; довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері). Стаття 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. Таким чином, всебічно і повно з'ясувавши матеріали справи, дослідивши юридичну природу виниклих правовідносин, оцінивши надані докази, документи у їх сукупності, беручи до уваги, що батьком дитини [PERSON] поважних причин для невиїзду неповнолітньої дитини - [PERSON] за кордон не наведено, суд вважає, що в інтересах дитини позов [PERSON] слід задовольнити та разом з цим надати їй дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON] та надати дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітній [PERSON], [INFO] разом з матір'ю [PERSON], [INFO] на весь час до досягнення нею повноліття, без згоди та супроводу батька [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved