Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, а також з відшкодуванням судових витрат. В обґрунтуванні заявлених вимог вказавши, що 01.03.2013 р. між ТДВ «Альфа-Гарант» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким забезпеченним транспортним засобом є автомобіль ВАЗ 217030 державний номер [NUMBER]. 25 травня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля ВАЗ 2107 державний номер [NUMBER], який належить [PERSON], внаслідок якого мало місце повне конструктивне знищення автомобіля ВАЗ 2107 державний номер [NUMBER]. Згідно постанови Куйбишевського районного суду м. Донецька від 07.08.2013 р. [PERSON] був визнаний винним у скоєнні дорожньо -транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 217030 державний номер [NUMBER] була застрахована позивачем, [PERSON] звернувся до позивача з заявою про виплату страхового відшкодування, в результаті чого останньому було сплачено страхове відшкодування в розмірі 5985,18 грн. Так, з моменту виплати страхового відшкодування на користь [PERSON] у ТДВ «Альфа-Гарант» виникло право вимоги до [PERSON] по відшкодуванню сплаченого страхового відшкодування в межах фактичних затрат ТДВ «Альфа-Гарант», а саме 5985,18 гривень страхового відшкодування та 200,00 гривень за проведення оцінки вартості відновлювального ремонту, у зв'язку з чим представник позивача звернувся до суду з відповідною вимогою. Представник позивача Кучеренко А.К., який діє на підставі довіреності в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про можливість розгляду справи у його відсутність, просив позовні вимоги задовольнити на підставах, викладених в заяві (а.с.62). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про час та дату судового розгляду була повідомлена належним чином, згідно зі ст. 76 ЦПК України. Згідно ст. 224 ЦПК України, у разі неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надані до суду документи та докази в їх сукупності, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень проти них. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у розгляді справи. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких виникає у сторін спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання. Статтею 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Стаття 1 Закону України «Про страхування» передбачає поняття страхування. Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про страхування», страховиками визнаються фінансові установи, які створені у формі акціонерних, повних, командитних товариств або товариств з додатковою відповідальністю згідно з Законом України «Про господарські товариства» з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом, а також одержали у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Учасників страховика повинно бути не менше трьох. Відповідно до статті 3 Закону України «Про страхування», страхувальниками визнаються юридичні особи та дієздатні фізичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства України. Страхувальники можуть укладати із страховиками договори про страхування третіх осіб (застрахованих осіб) лише за їх згодою, крім випадків, передбачених чинним законодавством. Застраховані особи можуть набувати прав і обов'язків страхувальника згідно з договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів особистого страхування призначати за згодою застрахованої особи фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів) для отримання страхових виплат, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Страхувальники мають право при укладанні договорів страхування інших, ніж договори особистого страхування, призначати фізичних осіб або юридичних осіб (вигодонабувачів), які можуть зазнати збитків у результаті настання страхового випадку, для отримання страхового відшкодування, а також замінювати їх до настання страхового випадку, якщо інше не передбачено договором страхування. Предметом договору страхування, відповідно до статті 4 Закону України «Про страхування», можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані: з життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі (страхування відповідальності). Згідно зі статтею 5 Закону України «Про страхування», страхування може бути добровільним або обов'язковим. Згідно до ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова сума - це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Стаття 16 Закону України «Про страхування», передбачає, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Обов'язки страховика передбачені статтею 20 Закону України «Про страхування». Страховик зобов'язаний: 1) ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування; 2) протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; 3) при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом; 4) відшкодувати витрати, понесені страхувальником при настанні страхового випадку щодо запобігання або зменшення збитків, якщо це передбачено умовами договору; 5) за заявою страхувальника у разі здійснення ним заходів, що зменшили страховий ризик, або збільшення вартості майна переукласти з ним договір страхування; 6) не розголошувати відомостей про страхувальника та його майнове становище, крім випадків, встановлених законом. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страховика. Обов'язки страхувальника передбачені статтею 21 Закону України «Про страхування» страхувальник зобов'язаний: 1) своєчасно вносити страхові платежі; 2) при укладанні договору страхування надати інформацію страховикові про всі відомі йому обставини, що мають істотне значення для оцінки страхового ризику, і надалі інформувати його про будь-яку зміну страхового ризику; 3) при укладенні договору страхування повідомити страховика про інші чинні договори страхування щодо цього предмета договору; 4) вживати заходів щодо запобігання та зменшення збитків, завданих внаслідок настання страхового випадку; 5) повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування. Умовами договору страхування можуть бути передбачені також інші обов'язки страхувальника. Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачена можливість укладання договорів страхування за трьома типами, зокрема укладання договору страхування третього типу передбачає страхування відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу, визначеного в договорі страхування, особою вказаною в договорі страхування, або однією з осіб, зазначених в договорі. Згідно з постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 07.08.2013 року встановлено, що 26.05.2013 р. о 20-30 год. [PERSON], керуючи транспортним засобом ВАЗ 217030, державний номер [NUMBER] по вул. Стратонавтів - пр. Колхозний в Куйбишевському районі м. Донецька під час зміни напрямку руху не переконався у безпеці при повороті ліворуч та скоїв зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] В наслідок порушення [PERSON] п. п. 10.1, 10.4 ПДР України, автомобілі отримали механічні пошкодження (а.с. 6). Таким чином, постановою Куйбишевського районного суду м. Донецька від 07.08.2013 року [PERSON] визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України та на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, (а.с. 6). Згідно зі ст. 61 ч.4 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку встановленому законодавством. Так, 01.03.2013 р. між ТДВ «Альфа-Гарант» та [PERSON] був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС-0000407237, згідно якого автомобіль ВАЗ 217030, державний номер [NUMBER] був застрахований у ТДВ «Альфа-Гарант» на строк з 02.03.2013 р. по 01.03.2014 р. , розмір франшизи становить тисячу гривень (а.с.5). Судом також встановлено, що відповідно з довідкою УДАЇ ГУ МВС України в Донецькій області за №9205249, автомобілю ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON], були встановлені пошкодження: передня центральна частина (а.с. 7). Згідно страхового акту № ЦВ/13/0451 за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС-0000407237 від 01.03.2013 року, вищевикладена пригода була визнана страховим випадком (а.с. 50). Відповідно зі звітом про оцінку розміру збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу за № 01-10/07 від 10.07.2013 року, вартість відновлюваного ремонту (з технічної точки зору), завданої власнику автомобіля ВАЗ 2107, державний номер [NUMBER], на час дослідження складає - 29465,79 грн, ринкова вартість зазначеного транспортного засобу - 15499,48 грн., тобто вартість матеріальної шкоди, спричиненої власнику в результаті аварійних пошкоджень ВАЗ 2107 на момент оцінки складає 15499,48 грн. (а.с.13-29). Так, 13.06.2013 року потерпілий [PERSON] звернувся до ТДВ «Альфа-Гарант» з заявою про страхове відшкодування у зв'язку з тим, що в ДТП, яка сталась о 20-30 годині 26.05.2013 року відповідальним за заподіяння шкоди визнано [PERSON], цивільно-правову відповідальність якого застраховано в ТДВ «Альфа-Гарант» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за № АС/0407237 від 01.03.2013 року (а.с. 48). Згідно з витягом про ринкову вартість автомобіля ВАЗ 2107 1989 - 1993 років випуску, який потребує ремонту, станом на момент ДТП становить 15499,48 гривень (а.с.40-45). Так, згідно з Консультацією №4443 від 27.09.2013 року, ринкова вартість залишків пошкодженого ТЗ становить 8514,30 грн (а.с.30-39). Відповідно до розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування транспортного засобу ВАЗ 2107 державний номер [NUMBER] становить 5985,18 гривень, а саме: вартість ТЗ на момент ДТП - ринкова вартість залишків ТЗ - сума франшизи = 15499,48 грн - 8514,30 грн - 1000,00 грн. = 5985,18 гривень (а.с.49). Таким чином, згідно з платіжним дорученням № 509 від 04.12.2013 року ТДВ «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування [PERSON] згідно акту ЦВ/13/0451 до договору №АС/[NUMBER] від 01.03.2013 року в розмірі 5985,18 гривень без врахування ПДВ (а.с.51). Підпунктом ґ пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Зокрема у пункті 33.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди,, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. В супереч вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідачем не було належним чином повідомлено позивача про настання дорожньо-транспортної пригоди в триденний термін. Відповідач лише 06.06.2013 року надав письмове повідомлення про настання ДТП, що є неналежним виконанням вимог ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Таким чином, представник позивача обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про стягнення сплаченого страхового відшкодування саме зі страхувальника транспортного засобу. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч.1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати (а.с.4). Крім цього, відповідно до платіжного доручення № 4224 від 30.10.2013 року за проведення оцінки розміру збитків спричинених пошкодженням транспортного засобу № 01-10/07 від 10.07.2013 року позивачем було сплачено суму в розмірі 200,00 гривень, яка підлягає стягнення з відповідача на користь позивача (а.с.47). На підставі викладеного,

Outcome: approved