Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому, посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача на його користь 10358,41 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 03 грудня 2012 року, яка складається з: 7019,72 грн. як заборгованість за кредитом; 1,24 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом, та 3337,45 гривень залишок за несплаченим штрафом передбаченим п.2.2 Генеральної угоди та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт ( далі Генеральна угода) від 03 грудня 2012 року між позивачем та [PERSON] укладено Договір про надання банківських послуг б/н, за умовами якого відповідачу надано кредит в національній валюті України - гривні на суму 8019,72 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 0,012 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з неналежним виконанням фінансових зобов'язань станом на 31.08.2014 р. утворилась заборгованість у розмірі 10358,41 гривень, яка у добровільному порядку та на пропозиції банку виконати зобов'язання не погашена. Позивач в судове засідання явку представника не забезпечив, до суду факсимільним зв'язком надійшла заява за підписом представника за довіреністю Яворського А.В. про підтримання позову та розгляд справи за відсутності представника /ас.47/. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, обставини, викладені у позовній заяві, визнав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Як вбачається з матеріалів справи, 03 грудня 2012 року між ПАТ КБ« Приватбанк», та [PERSON] з метою виконання зобов'язання по кредитному договору №SAMDN40000012784207 від 03 квітня 2007 року було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі у сумі 8019, 72 грн., строком на 6 місяців з датою повного погашення 30 червня 2013 року, процентною ставкою за користування кредитом - 0,001 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з 1 по 25 число кожного місяця шляхом надання відповідачем щомісячно у сумі 1336, 62 грн. грошових коштів для погашення заборгованості за кредитом /ас.6-31/. З розрахунку заборгованості /ас. 5/ вбачається, що станом на 31 серпня 2014 року виникла заборгованість у сумі 10 358,41грн., що складається з: 7019.72 грн. - заборгованості за кредитом; 1.24 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом, 3337.45 грн. - залишок за несплаченим штрафом передбаченим п.2.2 Генеральної угоди. Правовідносини що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 525, 526, 527, 530, 610-611, 625, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Встановлені факти суд вважає доведеними та такими, що не підлягають доказуванню на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України, тому визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Підстав для неприйняття визнання відповідачем позову суд не вбачає. Суд погоджується з розрахунком позивача і вважає за можливе покласти його в основу судового рішення. Підстав для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання відповідно до ст. 617 ЦК України судом не встановлено. Отже, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до п.1.1. Закону України "Про судовий збір", тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 243 грн. 60 коп. сплаченого судового збору.

Outcome: approved