Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

Публічне акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" звернулось в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за Генеральною кредитною угодою №010/14-20/622 від 07.07.2006року. Позов обґрунтований тим, що 07.07.2006року між банком та [PERSON] було укладено Генеральну кредитну угоду, відповідно до якої банк надав позичальнику кредитні кошти в розмірі 95 000,00 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов'язань 07.07.2007року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано нерухоме майно - трьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. В зв'язку із утворенням заборгованості по кредитній угоді банк позивається про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою суду від 08.04.2013року до участі в розгляді справи залучено [PERSON] в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору. В судове засідання представник позивача не з'явився, суду подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON]. в судові засідання не з'являлася без відомих суду причин, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Третя особа [PERSON] в судове засідання особисто не з'являвся, суд надані були заяви 28.05.2013року, 25.06.2013року, 31.07.2013року, 29.11.2013року, 18.04.2014року, 11.03.2014року про відкладення розгляду справи за різних причин. Представник третьої особи [PERSON] [PERSON] в судові засідання також не з'являлася без відомих суду причин. Дослідивши докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог та заперечень, об'єктивно та всебічно з'ясувавши таким чином обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 07 липня 2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] була укладена Генеральна кредитна угода №010/14-20/622 згідно якої Кредитор зобов'язався надати Позичальнику кредитні кошти в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених у рамках даної Генеральної кредитної угоди. Так, в межах даної Генеральної кредитної угоди було укладено: Кредитний договір № 014/14-10/159 в010/14-20/622 від 01 грудня 2006 року, відповідно до якого Позичальнику надано кредитні кошти в сумі 95 000,00 дол. СІНА зі сплатою 14% річних за користування коштами Кредитний договір №014/14-10-87 0010/14-20/622 від 21 лютого 2007 року, згідно якого Позичальнику надано кредит в сумі 50 000,00 дол. США під 14,5% річних Кредитний договір №014/14-10-184 йОІ 0/14-20/622 від 26 березня 2007 року, відповідно до якого Позичальнику надано кредит в сумі 60 000,00 дол. США зі сплатою 12,5% річних. Додатковою угодою №014/14-10-184/2 Є010/14-20/622 від 16 липня 2008 року процентна ставка збільшена з 12,5% до 13,5% річних Кредитний договір №014/14-10-562 0010/14-20/622 від 09 серпня 2007 року, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 70 000,00 дол. США зі сплатою 13,5% річних Кредитний договір №014/14-10-727 0010/14-20/622 від 04 жовтня 2007 року, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 614 000,00 грн. зі сплатою 12,5% річних. Додатковою угодою №014/14-10-727/1 0010/14-20/622 від 16 липня 2008 року збільшено процентну ставку до 18% річних АТ «Райффайзен банк Аваль» у повному обсязі виконано свої зобов'язання за угодою та укладених в її межах кредитними договорами, однак позичальником порушено умови договорів щодо забезпечення повернення одержаних кредитів та сплату нарахованих відсотків відповідно до умов кредитних договорів, укладених в рамках Генеральної кредитної угоди. Станом на 28.03.2013 року сума заборгованості Позичальника за Генеральною кредитною угодою та укладеними в її межах кредитними договорами становить 3 801 187,53 грн.. Згідно ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Також, п.10.2 Генеральної кредитної угоди встановлено, що за порушення строків повернення кредитів, відсотків за користування кредитами, передбачених кредитними договорами, укладеними в рамках даної Угоди, Позичальник сплачує Кредитору пеню від суми простроченого платежу в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення, у зв'язку з чим Позичальнику нараховано пеню в розмірі 84 043,88 грн.. Загальна сума заборгованості Позичальника станом на 28.03.2013 року по Генеральній кредитній угоді №010/14-20/622 та укладених в її межах Кредитних договорах, включаючи заборгованість по кредиту, нараховані відсотки та пеня, становить 3 885 231,41грн.. В забезпечення виконання зобов'язань, що випливають з Генеральної кредитної угоди №010/14-20/622 від 07 липня 2007 року, а також усіх кредитних договорів та додаткових угод, що укладені та можуть бути укладені до закінчення строку дії та в рамках Генеральної кредитної угоди, між Відповідачем (Іпотекодавцем), [PERSON] (Позичальник) та позивачем (Іпотекодержатель) було укладено Договір іпотеки, посвідчений 09.10.2007 р. приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО [PERSON] за реєстровим № 1945, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно, а саме:трьохкімнатна квартира [ADDRESS]. Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмету іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 3.1.4. вищезазначеного Договору іпотеки Іпотекодержатель має право у випадку невиконання Іпотекодавцем/Позичальником зобов'язань за Договором іпотеки або Кредитним договором, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його та, за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми, переважно перед іншими кредиторами, задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки. Також п. 3.1.8. Договору іпотеки передбачає, що якщо суми від продажу предмету іпотеки та суми від реалізації іншого майна, що буде заставленим в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором, недостатньо для повного задоволення вимог Іпотекодержателя, він має право в судовому порядку вимагати отримання суми, якої не вистачає, для повного задоволення вимоги, з іншого майна Іпотекодавця/Позичальника. Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно п.42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК. Зокрема, в ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова вартість встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Змістом ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Частиною 2 вказаної норми цивільного права серед підстав виникнення цивільних прав та обов'язків на першому місці зазначається договір та інші правочини. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, кодексів, законів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, або розірвання договору, сплата неустойки. Згідно ст. 572 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про заставу», ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку» кредитор (іпотекодержатель, заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (іпотекодавець, заставодавець) забезпеченого заставою (іпотекою) зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 548 ч.1, 611, 612, 1054 ч.2, 1050 ч.2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1 ЦПК України,

Outcome: approved