Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі0праджу від 20.04.2011 року. З 23 серпня 2011 року та станом на сьогоднішній день в належній їй квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], але фактично не проживає у вказаній квартирі з жовтня 2014 року. Оскільки останній тривалий час без поважних причин не проживає в вище зазначеній квартирі, позивачка і просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений завчасно, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. Проти ухвалення заочного рішення позивачка не заперечує. У зв"язку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом достовірно встановлено, що квартира [ADDRESS] дійсно належить [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу квартири та витягом про державну реєстрацію прав (а.с. 5-6) Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в квартирі [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим в даній квартирі. Згідно акту комісії КП «Прилукижитлобуд» від 13.09.2016 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] не проживає [PERSON] з червня 2014 року і на даний час.(а.с. 10) Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що [PERSON] не проживає в вищезазначеній квартирі з червня 2014 року, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню оскільки відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved