Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

Представник позивача, звернувшись до суду із даним позовом, посилається на те, що згідно свідоцтва № [NUMBER] про право власності на житловий будинок, виданого 29 січня 1998 року на підставі рішення Воскресінцівської сільської ради № 149 від 24 березня 1988 року, позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . У вказаному будинку крім неї зареєстровані також : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , який тривалий час в будинку не проживає. Вказує, що, відповідач є колишнім зятем позивачки та вже кілька років в будинку не проживає, будь-які його особисті речі в даному житлі відсутні, місце його перебування не відоме, жодних засобів зв`язку з ним немає. Реєстрація відповідача у вказаному будинку позбавляє позивачку, як власника, права в повній мірі володіти своїм майном. Враховуючи викладене та зважаючи на те, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації у вищевказаному будинку і вказане житло не є для нього таким, що необхідне для проживання, просить визнати відповідача такими, що втратив право на користування ним. В судове засідання позивачка та її представник не з"явились, представник позивачки подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання також не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце слухання справи належно повідомлявся в установленому законом порядку по зареєстрованому місцю проживання. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Взявши до уваги заяву представника позивачки, вивчивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи із наступного. Як видно із досліджених письмових доказів, згідно свідоцтва № 41 про право власності на житловий будинок, виданого 29 січня 1998 року на підставі рішення Воскресінцівської сільської ради № 149 від 24 березня 1988 року, позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] (а.с.11). Судом встановлено, що дочка позивачки, [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із відповідачем, [PERSON] , який заочним рішенням Коломийського міськраойнного суду від 17 березня 2015 року розірвано (а.с.14). Згідно довідки старости села Воскресінці Коломийської міської ради № 91 від 01 березня 2019 року в будинку за вищевказаною адресою, окрім позивачки [PERSON] , зареєстровані : [PERSON] - дочка, онуки : [PERSON] та [PERSON] , син - [PERSON] та колишній зять - [PERSON] (а.с.12). Зазначений житловий будинок відповідач добровільно покинув 01 жовтня 2014 року, з того часу до будинку не повертався, не виконує обов"язків по утриманню житла та оплаті комунальних послуг. Наведені обставини підтверджуються відомостями акту обстеження житлового будинку від 01 березня 2019 року, складеного комісією у складі діловода села Воскресінці, [PERSON] та сусідів : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.13). В силу ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У ст. 15 ЦК України кожній особі гарантується право на судовий захист. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до вимог ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності по місцю реєстрації, без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи вказані обставини та законодавче регулювання виниклих правовідносин, суд вважає, що оскільки реєстрація відповідача у житловому будинку порушує право позивачки, як власника житла на розпорядження своїм майном у повному обсязі, а будинок в якому відповідач продовжує бути зареєстрованим покинутий ним добровільно і з того часу пройшло більше одного року, то суд вважає за можливе позов задовольнити. На підставі наведеного та ст.ст. 15, 317, 321, 391 ЦК України, ст. 72 ЖК України,

Outcome: approved