Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа - Перший Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про захист прав власності, шляхом звільнення майна з під арешту. Позивач просить зняти арешт з майна ПАТ «Дельта банк», а саме: обєкт житлової нерухомості, квартира, загальною площею 49,1 кв.м., житлова площа 27,1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], який накладено 01.09.2010 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, згідно постанови про накладення арешту та оголошення заборони на відчуження майна боржника, серія та номер: АН №381861, видана 26.04.2010 року. Мотивує позовні вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2015 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі рішення державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта банк», в розмірі частки 1/1, на обєкт житлової нерухомості, квартиру. 09.11.2016 року ПАТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 60144554. стало відомо, що 01.09.2010 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН №381861, видана 26.04.2010 року, якою накладено арешт на нерухомо майно, що належало [PERSON], в тому числі на обєкт житлової нерухомості зазначену квартиру. Вищезазначена квартира є власністю ПАТ «Дельта Банк» та підлягає звільненню з-під арешту, у звязку з тим, що накладений арешт порушує права останнього як власника, в звязку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Сторони в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи наявними доказами, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.10.2015 року задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 933 623,48 грн., за Договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення заборгованості за договором іпотеки № б/н від 07.06.2006 року з [PERSON], шляхом передачі Іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем AT «Дельта банк» на предмет іпотеки, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 27,1кв.м. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 04.11.2016 року, на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі №522/18799/14-ц від 22.10.2015 року, державним реєстратором зареєстровано право приватної власності ПАТ «Дельта банк», в розмірі частки 1/1, на обєкт житлової нерухомості, квартиру, загальною площею 49.1 кв.м., житлова площа 27.1 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (Номер запису про право власності 17365120 від 04.11.2016 р.). 09.11.2016 року ПАТ «Дельта Банк» на підставі інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 60144554. стало відомо, що 01.09.2010 року Першим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: АН №381861, видана 26.04.2010 року, якою накладено арешт на нерухомо майно, що належало [PERSON], в тому числі на обєкт житлової нерухомості квартиру, загальною площею 49,1 кв.м, житлова площа 27,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. (Номер запису про обтяження: 17365230). Відповідно до п. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися її розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності надувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом, та відповідно частиною першою ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», за якою у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобовязання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. З ЗУ «Про іпотеку»). За змістом частини шостої ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ч. 7 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна. Відповідно до ч. 7 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач на законних підставах, які не суперечать законодавству України має право зняти накладений арешт за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Таким чином, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, суд робить висновок, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. На підставі викладеного

Outcome: approved