Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Позивач у березні 2017 року звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Обґрунтовували свої позовні вимоги тим, що відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, однак у ній не проживають з листопада 2016 року, особистих речей відповідачі у квартирі не мають, витрат по утриманню квартири не несуть, тому позивач просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, однак його представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, однак подали до суду заяви про розгляд справи без участі їх представників, просили винести рішення згідно вимог чинного законодавства. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 09.11.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лісіциною Я.Б., належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки Форми №3 КП КК "Центр комунального сервісу" Дарницького району м.Києва №313 від 08.02.2017 року у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] ([INFO], власник), [PERSON] ([INFO], дочка), [PERSON] ([INFO], дочка), [PERSON] ([INFO], онук), [PERSON] ([INFO], онук). Відповідачі у квартирі [ADDRESS] не проживають, речей особистого користування у квартирі немають, витрати по утриманню квартири відповідачі не несуть, доказів зворотнього суду не надано. Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до вимог Цивільного кодексу України право на проживання відповідача в спірній квартирі залежить від права самого власника і є похідним від нього. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно зі ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивач є власником квартири, він має право, відповідно до положень ст.391 ЦК України, вимагати захисту порушеного права від осіб, які перешкоджають йому користуватися та розпоряджатися його майном - квартирою. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачами у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved