Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

у березні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач на підставі наданих документів була зареєстрована у Полтавському міському центрі зайнятості як безробітня з 11.03.2015 року та їй було призначено допомогу по безробіттю. Із 29.07.2015 року припинено реєстрацію відповідача в службі зайнятості у зв'язку з поданням заяви про припинення реєстрації. Під час розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення було встановлено, що відповідач під час перебування на обліку як безробітня приховала факт працевлаштування до ФОП [PERSON], внаслідок чого отримувала дохід. За період перебування на обліку з 11.03.2015 року по 01.07.2015 року [PERSON] було нараховано та виплачено матеріальну допомогупо безробіттю в розмірі 502,92 грн. Відповідачу було направлено листа з вимогою сплати суми незаконно отриманої допомоги, проте він залишений без відповіді. У зв'язку з цим, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь нараховану та отриману допомогу по безробіттю у розмірі 502,92 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи. Частиною 1 ст.224 ЦПК України визначено, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд приходить до висновку про ухвалення заочного рішення по справі, оскільки відповідач належним чином повідомлялася судом про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явилася, позивач не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна вимога, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку: 11.03.2015 року [PERSON] звернулася до Полтавського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, де була зареєстрована як така, що шукає роботу з отриманням допомоги по безробіттю. Наказом директора центру зайнятості від 11.03.2015 року № НТ 150311 [PERSON] надано статус безробітньої з 11.03.2015 року. Наказом від 18.03.2015 № НТ150318 [PERSON] призначено допомогу по безробіттю, як застрахованій особі залежно від страхового стажу, відповідно до п.п. 1,3,4 ст.22, п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п. 2.1 , п.2.9 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності: до 2- років -50 % середньої з/п залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру з 18.03.2015 року по 11.03.2016 року. Згідно наказу №НТ 150318 від 18.03.2015 року [PERSON] розпочато виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 26.06.2015 року № НТ 150626 скорочено [PERSON] виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з недотриманням безробітним рекомендацій щодо сприяння працевлаштуванню відповідно до Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до п.п.5 п.5 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п.5 п.5.4 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності у та строк до 90 календарних днів. Наказом від 21.07.2015 року № НТ150721 [PERSON] розпочато виплату допомоги по безробіттю. Наказом від 29.07.2015 року № НТ150729 [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поданням безробітним письмової заяви про припинення реєстрації безробітньої відповідно до п.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення», п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п.1,2 п.37 Порядку від 20.03.3013 року № 198, а також у зв'язку з початком зайнятості особи відповідно до п.п. 1 п.1 ст.45 Закону України «Про зайнятість населення, п.п1 п.1 ст.31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та п.п.2 п.1 частини V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності. За результатом проведеного обміну даними з ДФС, Полтавським міським центром зайнятості було виявлено факт подання недостовірних даних [PERSON] під час реєстрації в Полтавському міському центрі зайнятості, які полягали в тому, що під час перебування на обліку як безробітньої, остання приховала факт працевлаштування до фізичної особи підприємця [PERSON] на посаду бармена-офіціанта від 30.06.2015 року. Відповідно до Наказу №2 ФОП [PERSON] від 30.06.2015 року [PERSON] прийнято на роботу з 01.07.2015 року. Згідно довідки Полтавського міського центру зайнятості [PERSON] нарахована та виплачена допомога по безробіттю в розмірі 502 грн. 92 коп. З метою досудового врегулювання питання про добровільну сплату незаконно отриманих коштів, позивачем на адресу відповідача направлено листа № 02-713 від 24.02.2016 року про необхідність повернення коштів, сплачених як допомога по безробіттю на рахунок центру зайнятості. Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» одним з принципів страхування на випадок безробіття є обов'язковість страхування на випадок безробіття всіх працюючих на умовах трудового договору (контракту) та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, за цивільно-правовим договором, військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби), осіб, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичних осіб - підприємців, а також добровільності такого страхування громадянами України, які працюють за межами України, членами особистого селянського та фермерського господарства, якщо вони не є найманими працівниками. Частиною 1 статті 4 цього ж Закону передбачено, що страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, а також тих, які працюють неповний робочий день або неповний робочий тиждень, та на інших підставах, передбачених законодавством про працю, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи - підприємці. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Частиною 2 статті 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування та випадок безробіття» застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Статтею 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що виплата допомоги по безробіттю припиняється, зокрема, у разі призначення виплати на підставі документів, що містять неправдиві відомості. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було вчинено дії, направлені на нарахування та виплату відповідачу допомоги по безробіттю. Однак, остання, маючи статус безробітного від 11.03.2015 року, не повідомила Полтавський міський центр зайнятості про факт влаштування на роботу від 01.07.2015 року, що є підставою для припинення виплати допомоги по безробіттю. З урахуванням викладеного суд вважає за необхідне позов задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивач при подачу позову до суду звільнений від сплати судового збору, позов задоволено, то судові витрати підлягають стягненню із відповідача в дохід держави у розмірі 1600 грн.

Outcome: approved