Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивачка у лютому 2021 року звернулася до суду з указаним позовом, який мотивувала тим, що з 2006 року по 2015 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем без реєстрації шлюбу. За цей час у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Близько шести років позивачка не проживає з відповідачем. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач не виконує покладені на нього законом батьківські обов`язки, не бере педагогічної, матеріальної або будь-якої участі у виховані дітей. Після розірвання шлюбних відносин відповідач самостійно не робив жодних спроб спілкуватися з дітьми, не надає матеріальної допомоги. Усі питання щодо виховання дітей вирішуються нею самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Діти навчаються у Кам`янському ЗЗСО І-ІІІ ступенів Тростянецької міської ради. [PERSON] жодного разу до школи не приходив, не був на батьківських зборах, з класними керівниками та адміністрацією школи не спілкувався. Крім того, відповідач станом на 01.01.2021 має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 68657 грн. 99 коп. Посилаючись на указані обставини позивачка просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 04.03.2021 було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 29.03.2021 закрито підготовче провадження у вказаній справі та призначено до судового розгляду. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також позивачка зазначила, що звернення до суду з позовом пов`язано з тим, що на даний час виникла потреба у реєстрації місця проживання дітей за новою адресою, але відповідач відмовляється надавати свою згоду на зміну їхнього місця проживання. Будинок у якому вони проживали раніше в с. Станова непридатний для проживання, тому ними був придбаний новий будинок у с. Кам`янка. Після переїзду діти ходять у школу в с. Кам`янка. Відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, але в судове засідання повторно не з`явився, поважних причин неможливості явки в судове засідання не повідомив і не подав відзив. За таких обставин, враховуючи згоду позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Представник Відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради у судовому засіданні не заперечила проти позову, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Також представник третьої особи повідомила, що при розгляді звернення позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав ними здійснювалися спроби поспілкуватися з відповідачем, але він у грубій формі відмовився від спілкування, не виявив будь-якої зацікавленості з цього питання і не з`явився до органу опіки та піклування. Крім того, відповідач відмовився надати належним чином завірені документи для перереєстрації місця проживання дітей. Також відповідач відмовився від участі у засіданні комісії з питань захисту прав дітей. Заслухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, покази свідків та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між сторонами мають місце сімейні правовідносини, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що вбачається із свідоцтв про народження (а.с.9, 10). З довідки виданої головою вуличного комітету с. Кам`янка вбачається, що [PERSON] фактично проживає в [ADDRESS] разом із дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11). З довідки виданої Тростянецькою міською радою від 11.02.2021 №2 вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованою в [ADDRESS] разом із дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). З довідки виданої Кам`янським закладом загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Тростянецької міської ради від 11.02.2021 №4 вбачається, що діти [PERSON] : дочка [PERSON] учениця 7 класу та син [PERSON] учень 3 класу, навчаються у Кам`янському ЗЗСО І-ІІІ ступенів Тростянецької міської ради. Діти проживають разом із матір`ю, забезпечені усім необхідним шкільним приладдям та одягом. Позивачка відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням дітей (а.с. 13). Згідно розрахунку заборгованості по аліментам наданого Тростянецьким районним відділом державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) по судовому наказу №588/560/15 виданого 18.04.2018 Тростянецьким районним судом Сумської області заборгованість [PERSON] по аліментам станом на 01.01.2021 складає 68657 грн 99 коп. За період з квітня 2018 року по грудень 2020 року [PERSON] не сплатив аліментів жодного разу (а.с. 14-16). З акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї вбачається, що [PERSON] разом із дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають в [ADDRESS] . Діти мають окремі кімнати у будинку та забезпечені приладдям для навчання (а.с. 19-20). На виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України органом опіки та піклування Тростянецької міської ради було підготовлено письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , з тих підстав, що відповідач не піклується про розвиток, виховання та здоров`я дітей. Також у вказаному висновку зазначено, що працівникам відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради вдалося поспілкуватися з [PERSON] по телефону, однак конструктивного діалогу не вийшло, так як останній грубіянив (а.с. 41-42). Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона знає позивачку більше 10 років так як проживають в одному селі. Також свідок повідомила, що позивачка з дітьми приїхала у с. Кам`янка та придбала будинок. Для того щоб зареєструвати дітей у будинку позивачка звернулася у сільську раду, але їй повідомили про те, що для цього необхідно дозвіл батька дітей. Позивачка зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на реєстрацію дітей, але він відмовився надати дозвіл. Також позивачка зверталася з цього питання до органу опіки і піклування, але позитивного результату це не дало. Останній раз вона бачила відповідача близько шести років тому. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка не проживає разом із відповідачем близько шести років. Останні два роки відповідач не надає допомоги дітям, не сплачує аліменти, не приїжджає до них. Коли позивачка звернулася до відповідача з проханням допомогти придбати речі для школи дітям, то він пообіцяв їй допомогти, але коштів так і не надав. В основному вона допомагає позивачці у придбанні речей для дітей. Також свідок повідомила, що позивачка у лютому 2021 року зверталася до відповідача з питання надання документів для реєстрації місця проживання дітей, але він у грубій формі відмовив їй і до цього часу так і не надав необхідних документів. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він працював соціальним працівником у с. Кам`янка і знає сім`ю позивачки. Зауважень до сім`ї [PERSON] не було. Відповідача він не бачив у с. Кам`янка жодного разу. Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, підписану Українською РСР 21 лютого 1990 року та ратифікованою постановою ВР №789-XII від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини). Так, відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст.27 Конвенції про права дитини. Згідно ст.51 Конституції України, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст.150 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, не цікавиться життям та їх розвитком, не бере участь у їх вихованні, не надає коштів на утримання дітей, що свідчить про самоусунення останнього від виконання батьківських обов`язків. Судом не установлено, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення батька від їх виконання. Така поведінка батька є незмінною тривалий час. Разом з тим, у судовому засіданні було встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачці у реалізації прав дітей щодо їх реєстрації за фактичним місцем проживання і така поведінка відповід ача суперечить найкращим інтересам малолітніх дітей. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає найкращим інтересам [PERSON] та [PERSON] , узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачки про позбавлення відповідача батьківських прав. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке. Позивачкою при зверненні з цим позовом до суду сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями статті 141 ЦПК України, відповідно до якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до обсягу задоволених вимог. Ураховуючи, що позовні вимоги задоволено, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню кошти у розмірі 908 грн. 00 коп. на відшкодування сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved