Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач ПП «Хутір» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків, посилаючись на те, що 02 вересня 2016 року між приватним підприємством «Хутір», яке розташоване по вул. Лебединській, 4 в м.Шпола, Черкаської області та [PERSON] був укладений контракт відповідно до якого останній був прийнятий на роботу на посаду водія-експедитора в ПП «Хутір» з укладенням договору про повну матеріальну відповідальність за передані йому у підзвітність цінності. 02 вересня 2016 року між ПП «Хутір» та [PERSON], як водієм -експедитором ПП «Хутір», був укладений договір про повну матеріальну відповідальність за передані йому у підзвітність цінності та переданий автомобіль SCANIA СА 8902 BE. В цей же день [PERSON] дав підписку про ознайомлення з правилами роботи де останній зобовязався виконувати покладені на нього обовязки і виконувати правила по прийому і збереженню товаро-матеріальних цінностей та дотримуватися порядку та термінів подання звітності. Згідно умов такого Договору Відповідач взявши на себе відповідальність за збереження ввірених йому Позивачем матеріальних цінностей зобов'язувався: - дбайливо ставитись до переданих йому для збереження або інших цілей матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів до запобігання збитків; -своєчасно повідомляти підприємство про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання довірених йому матеріальних цінностей; -вести облік, складати і подавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей; - брати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей. 24 вересня 2016 року водій [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] скоїв дорожньо-транспортну пригоду в результаті чого автомобіль був пошкоджений. Вартість спричиненої шкоди становила 285666 грн. 49 коп. 13 червня 2016 року між ПП «Хутір» та страховою компанією був укладений договір страхування (КАСКО) № 328а16 кл, відповідно до якого страхова компанія відшкодувала вартість ремонту автомобіля в сумі 273137.95 грн. за мінусом франшизи в розмірі 12528 грн.54 коп. Частину цієї суми відповідач погасив добровільно, а частина в розмірі 6084 грн.40 коп. не погашена до цього часу. Якщо внаслідок ДТП, що сталася з особою, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована, шкоду було заподіяно майну, то згідно чинного законодавства компенсувати позивачу суму франшизи у повному обсязі має особа, яка несе відповідальність за порушення Правил дорожнього руху. Крім цього, 23 грудня 2016 року [PERSON] залишив закріплений за ним автомобіль SCANIA СА 8902 BE в с. Стайки, Кагарлицького району, Київської області, який комісійно був оглянутий та встановлено, що на ньому відсутня облицювальна бокова пластина та залишок пального в розмірі 50 л., у звязку з чим було проведено дозаправку дизельним пальним та придбання відсутньої боковини, вартість якої становить 5300 грн.. [PERSON] залишивши автомобіль, адміністрацію ні про що не повідомляв, на звязок не виходив та в наступному направив поштою заяву про звільнення, але належним чином не провів розрахунок з підприємством та не прозвітувався за товаро-матеріальні цінності отримані під звіт. Відповідним наказом [PERSON] був звільнений з роботи в ПП «Хутір». Починаючи з 02 грудня 2016 року, як особі котра є матеріально-відповідальною перед Позивачем, на підставі відомості обліку паливно-мастильних матеріалів [PERSON] було отримано дизельне пальне. Відповідно до бухгалтерських даних перевитрати пального становлять 497,8 л.. За перевитрати палива понад затверджених норм по вині працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитрат палива. Таким чином у період роботи на підприємстві в грудні місяці 2016 року Відповідач шляхом не повернення у касу коштів спричинив матеріальні збитки на загальну суму 10702 грн.70 коп. із розрахунку ( 497,8 л х 21 грн. 50 коп.). Просить суд стягнути з відповідача на користь приватного підприємства «Хутір» матеріальну шкоду, завдану ним під час неналежного виконання трудових обов'язків експедитора-водія автотранспортних засобів на загальну суму 22087 грн.10 коп. та понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору про надання правових послуг в суді від 16.02.2017 (а.с.49,50) позов підтримав та просив суд його задовольнити, стягнути з відповідача на користь ПП «Хутір» матеріальну шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обовязків в сумі 22087,10 грн., судові витрати, понесені на сплату судового збору в сумі 1600 грн., на оплату правової допомоги в сумі 5000 грн., на переїзд в сумі 1329,88 грн. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, про що надав письмові заперечення, у задоволенні позову просить відмовити, при цьому підтвердив факт залишення 23.12.2016 автомобіля SCANIA СА 8902 BE закріпленого за ним в с. Стайки Кагарлицького р-ну Черкаської області, а також визнав свою вину у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 24.09.2016 під його керуванням автомобілем [NUMBER]. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до наказу директора ПП «Хутір» № 02/09 від 02.09.2016 (а.с.6) [PERSON] прийнятий на посаду водія-експедитора з 02.09.2016. 02.09.2016 між ПП «Хутір» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено договір про матеріальну відповідальність працівника за передані йому підзвітні цінності (а.с.11). Цей договір має силу на весь час роботи Працівника на посаді водія-експедитора, авто [NUMBER]. Цього ж дня [PERSON] дав підписку про те, що ознайомлений з правилами роботи і зобовязується у повному обсязі виконувати всі встановлені правила щодо прийому, збереження та видачі товарно-матеріальних цінностей та майна, а також дотримуватися порядку та термінів подання звітності, про що міститься його підпис на додатку до Договору (а.с.11 на звороті). Крім того, між ПП «Хутір» в особі директора [PERSON] та [PERSON] укладено контракт про прийняття на роботу до ПП «Хутір» на посаду водія-експедитора, термін дії якого з 02.09.2016 по 02.09.2017 (а.с.13-15). Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/2171/16-п від 31.10.2016 (а.с.42,43) [PERSON], який керував автомобілем SCANIA CA5494ВН визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 (двадцять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування (а.с.31) за договором страхування №328а16кл від 13.06.2016 (а.с.16-30), вартість відновлювального ремонту застрахованого обєкту автомобіля SCANIA CA5494ВН становить 285666,49 грн., з них франшиза безумовна складає 12528,54 грн. 23.12.2016 комісією ПП «Хутір» складено акт про приймання транспортного засобу - автомобіля [NUMBER], [NUMBER], який був залишений водієм-експедитором [PERSON] в с. Стайки Кагарлицького р-ну Київської області, з невідомих на те причин. При прийманні автомобіля було встановлено відсутність облицювальної бокової пластини та проведено дозаправку автомобіля до повного баку дизельним пальним в кількості 750л, залишок пального в баку становив 50л (а.с.44). Згідно довідки директора ПП «Хутір», що міститься в матеріалах справи (а.с.45) кількість та вартість дизельного пального, яке рахується за водієм-експедитором [PERSON] автомобіля [NUMBER] складає 497,8 л, що підтверджується розрахунками ПП «Хутір» (а.с.46,47,124-128). Загальна вартість пального по ціні 20,5 грн. становить 10204,90 грн. Відповідно до накладної №1 від 13.01.2017 (а.с.48), вбачається, що вартість придбаної ПП «Хутір» у ФОП [PERSON] облицювальної бокової частини становить 5300 грн. Наказом директора ПП «Хутір» від 01.06.2015 (а.с.32,33) затверджено норми витрат пального автомобіля [NUMBER], що враховуючи лінійні норми витрат пального, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 10.02.98 №43, становить 23,3л (8,4т (8,4*0,85)=7,1+16,2=23,3), автомобіля [NUMBER] без причіпа становить 16,2л. Відповідно до ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації про виконання трудових обовязків, працівника, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Згідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Відповідно до роз'яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року N 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками": за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах. У п. 8 цієї ж постанови Пленуму роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-11 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. В судовому засіданні з достовірністю встановлено та не оспорюється сторонами, що відповідач [PERSON] 24 вересня 2016 року керуючи автомобілем SCANIA CA5494ВН скоїв дорожньо-транспортну пригоду в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження, вартість спричиненої шкоди становила 285666 грн. 49 коп., з яких страховою компанією за договором страхування №328а16кл від 13.06.2016 (а.с.16-30) позивачу відшкодовано 273137, 95 грн., не відшкодованою залишилася франшиза безумовна, що за договором страхування складає 12528,54 грн. Сторони по справі підтвердили факт добровільного відшкодування відповідачем [PERSON] встановленої франшизи частково. Наказом ПП «Хутір» №31/10 від 31.10.2017.2017 (а.с.98) на підставі заяви водія експедитора [PERSON] від 27.10.2016 зобовязано відшкодувати збитки франшизу у розмірі 11408,00 грн. на підставі розрахунку страхового відшкодування до договору №328а16кл від 13.06.2016, страхової компанії «АХА» по ДТП автомобіль [NUMBER], яке сталося з вини [PERSON] 24.0.92016, шляхом вирахування з зарплати останнього. З довідки ПП «Хутір» №2 від 30.05.2017 (а.с.67) вбачається, що сукупний дохід [PERSON] за період з 02.09.2016 по 16.01.2017 на посаді водія-експедитора в ПП «Хутір» склав 29687,99 грн., з яких інші утримання складають на суму 5324,00 грн, а тому розмір невідшкодованої відповідачем франшизи становить 6084 грн. (11408,00 грн.-5324,00 грн.). Виходячи з вищевикладеного суд приходить до висновків, що позивачу завдано шкоди з вини відповідача, з яким позивачем було укладено Договір про повну матеріальну відповідальність. А отже, за пошкодження автомобіля відповідач несе перед позивачем матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини підприємству позивача. Відповідно до ст.135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Посада водій-експедитор, яку відповідач займав у позивача є пов'язаною з прийманням й обробкою для доставки (супроводу) вантажу, багажу, поштових відправлень та інших матеріальних і грошових цінностей, їх доставки (супроводу), видачі (здачі), і така посада (водій-експедитор) внесена до Переліку посад і робіт, затверджених постановою Державного комітету [PERSON] Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної [PERSON] Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24. З вище зазначених підстав, суд не приймає до уваги твердження відповідача, щодо помилкового віднесення позивачем посади водія-експедитора до Переліку посад і робіт № 447/24, а тому на його думку укладення договору про повну матеріальну відповідальність суперечить законодавству, оскільки до трудових обовязків працівників такі функції не входять. Згідно ст.137 КЗпП України, суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисливою метою. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», виходячи з вимог ст.15 ЦПК, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Якщо шкоду заподіяно кількома працівниками, в рішенні суду має бути зазначено, які конкретно порушення трудових обов'язків допустив кожен працівник, ступінь його вини та пропорційна їй частка загальної шкоди, за яку до нього може бути застосовано відповідний вид і межі матеріальної відповідальності. До матеріалів справи не надані докази на підтвердження незадовільного майнового стану відповідача, отримання ним доходів у розмірі меншому за прожитковий мінімум. Таким чином, вирішуючи питання про розмір шкоди, заподіяної з вини відповідача, суд враховує ступінь вини, вид та межу матеріальної відповідальності у заподіянні шкоди позивачу, з урахуванням всіх обставин справи, які підтверджені матеріалами даної справи та були встановлені в ході розгляду справи. Крім того, відповідачем не надано суду доказів того, що пошкодження транспортного засобу SCANIA CA 8902 ВЕ відсутність облицювальної бокової частини, вартість якої складає 5300 грн., спричинено не з його вини, а також доказів того, що на момент залишення ним вище вказаного транспортного засобу 23.12.2016 в с. Стайки Кагарлицького р-ну Черкаської області, залишок пального становив близько 400 літрів. Натомість в матеріалах справи міститься Акт ПП «Хутір» 23.12.2016 про приймання транспортного засобу - автомобіля [NUMBER] та причіпа СА8602ХР, який був залишений водієм-експедитором [PERSON] в с. Стайки Кагарлицького р-ну Київської області, з невідомих на те причин. При прийманні автомобіля було встановлено відсутність облицювальної бокової пластини та проведено дозаправку автомобіля до повного баку дизельним пальним в кількості 750л, залишок пального в баку становив 50л (а.с.44), згідно накладної №1 від 13.01.2017 (а.с.48) вартість придбаної ПП «Хутір» у ФОП [PERSON] облицювальної бокової частини становить 5300 грн. Допитані в суді свідки [PERSON], яка працює на даний час бухгалтером у ПП «Хутір» та [PERSON], яка працює на даний час менеджером у ПП «Хутір», підтвердили факт складання акту від 23.12.2016 2016 про приймання автомобіля [NUMBER] та причіпа СА8602ХР, який був залишений водієм-експедитором [PERSON] в с. Стайки Кагарлицького р-ну Київської області, де було встановлено відсутність облицювальної бокової пластини та проведено дозаправку автомобіля до повного баку дизельним пальним в кількості 750л, поскільки залишок пального становив 50 л.. Щодо розрахунку позивачем матеріальної шкоди завданої відповідачем перевитратою пального слід зазначити наступне. Згідно довідки директора ПП «Хутір», що міститься в матеріалах справи (а.с.45) кількість та вартість дизельного пального, яке рахується за водієм-експедитором [PERSON] автомобіля [NUMBER] складає 497,8 л, що підтверджується розрахунками ПП «Хутір» (а.с.46,47,124-128). Загальна вартість пального по ціні 20,5 грн. становить 10204,90 грн., розрахунок зроблено станом на 23 грудня 2016 року. З позовом позивач до суду звернувся 14.03.2017, а тому розрахунок вартості перевитрати відповідачем пального позивачем здійснено на момент звернення до суду, що складає 10702,70 грн. (497,8л х 21 грн. 50 коп.). Статтею 138 КЗпП України, визначений обов'язок доказування наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника. А саме, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. Відповідно до ч.1-3 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Суд доходить висновку, що в ході розгляду справи позивачем доведена наявність умов для покладення повної матеріальної відповідальності на відповідача. Шкоди позивачу завдано внаслідок порушення трудових обов'язків покладених на відповідача. Шкода про стягнення якої просить позивач є прямою та дійсною та заподіяна позивачу винними протиправними діями (бездіяльністю) відповідача. Розмір коштів, про стягнення яких з відповідача просить позивач, не перевищує повного розміру заподіяної йому шкоди та складає в загальній сумі 22087,10 грн. (6084,40 грн. +10702,70 грн. + 5300 грн.). Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 Цивільного процесуального кодексу України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Вимоги позивача про стягнення судових витрат з відповідача, що складаються з витрат по сплаті судового збору в сумі 1600 грн. (а.с.1,55), витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. (а.с.49,50,76,77), витрат на переїзд в сумі 1329,88 грн. (а.с.129) підлягають задоволенню у розрізі положень ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved