Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-07 00:00:00

У березні 2016 року до Ленінського районного суду м.Запоріжжя надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON], який помер 19.02.2009 року у період з 28.07.1992 року по 19.02.2009 року. В заяві зазначено, що 07.02.2004 року померла баба заявника, [PERSON], яка залишила заповіт на користь заявника. До складу спадщини увійшов спадковий будинок за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пожарського буд. 77. Заявник зазначила, що спадщину за заповітом вона прийняла, але окрім неї на час смерті [PERSON] спадкоємцем першої черги за законом (обов`язкова частка) також стала донька [PERSON], [PERSON], яка була непрацездатна і успадкувала ? частину вищевказаного будинку. 16.12.2007 року [PERSON] померла, заповіту не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали її діти: заявник, [PERSON] та чоловік, [PERSON], які спадщину прийняли по 1/6 частині кожний. 19.02.2009 року помер вітчим заявника, [PERSON], який заповіту не залишив. Після його смерті відкрилась спадщина на 1/6 частину будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пожарського буд. 77, яку він прийняв як спадщину після смерті дружини, матері заявника, але не оформив у встановленому законом порядку. Заявник зазначила, що з 1992 року постійно проживала однією сім`єю з вітчимом, була зареєстрована спільно з ним за однією адресою, тому є спадкоємицею четвергої черги за законом. Також вказала, що спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла, але її право на спадкування як спадкоємиці четвертої черги має довести у судовому порядку. Метою встановлення вищевказаного юридичного факту заявник зазначила отримання нею права на спадкування після смерті [PERSON] У судовому засіданні представник заявника, наполягаючи на фактах, викладених у заяві, просила суд задовольнити вимоги заявника у повному обсязі. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви судом не заперечувала, просила прийняти рішення на розсуд суду відповідно до закону. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення заявника та дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню за таких підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 та п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановленні факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Тобто, суд вправі задовольняти заяви про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; проживання однією сім'єю спадкоємця із спадкодавцем на час смерті останнього не менше п`яти років, тощо.\~\~У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 і ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до вимог ч.2 ст.1220 та ч.1 ст.1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Нормами ст.1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України до спадкоємців за законом четвертої черги віднесено осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що 07.02.2004 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 278816 від 09.02.2004 року. Після смерті [PERSON] заявник успадкувала за заповітом від 26.02.1997 року ? частину будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пожарського буд. 77. Іншу ? частину цьогож будинку успадкувала непрацездатна дочка [PERSON], мати заявника, в порядку ст.1241 ЦК України, [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] Судом встановлено, що 16.12.2007 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 095575 від 17.12.2007 року. Заповіту [PERSON] не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] стали її діти: [PERSON] (заявник), [PERSON] (рідна сестра заявника) та чоловік (вітчим заявника) - [PERSON], які спадщину прийняли по 1/6 частині кожний. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] 19.02.2009 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії 1-ЖС № 137252 від 21.02.2009 року. Заповіту [PERSON] не залишив. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина у вигляді 1/6 частини будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Пожарського буд. 77, яку він прийняв але не оформив після смерті [PERSON] Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою після смерті [PERSON] З 1992 року заявник дійсно проживала однією сім`єю з вітчимом, [PERSON], вела з ним спільне господарство, доглядала за ним. Вказані обставини підтверджуються зібраними у справі доказами: поясненнями представника заявника, [PERSON], поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які підтвердили зазначений факт, довідкою з місця проживання заявника.Отже, заявник дійсно має право на спадкування як спадкоємиця четвергої черги за законом після смерті [PERSON], оскільки інших спадкоємців 1-4 черги за законом, які прийняли або бажали прийняти спадщину після смерті [PERSON] не має, а заявниця проживала постійно однією сім`єю з [PERSON] з 1992 року і по день його смерті і спадщину прийняла. Судом встановлено, що спір про право на спадщину, яка залишилась після смерті [PERSON] відсутній, але без встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю заявника та спадкодавця [PERSON] заявник не має можливості успадкувати вищевказане майно, яке залишилось після смерті її вітчима. Встановити факт, про який просить заявник у позасудовому порядку неможливо, тому з урахуванням наданих заявником доказів факт підлягає встановленню у судовому порядку.

Outcome: approved