Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-07 00:00:00

У липні 2014 року до Березанського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу звернулася [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що між нею та [PERSON] 29 серпня 2009 року був укладений шлюб. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Також зазначала, що рік тому з відповідачем погіршилися відносини, внаслідок чого у сім`ї виникають сварки. В серпні 2013 року позивач переїхала до іншого помешкання, з того часу вони не підтримують подружні стосунки, та не ведуть спільне господарство. У зв'язку з цим просила позов задовольнити і розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] 29 серпня 2009 року та залишити їй прізвище «[PERSON]». У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх доводами, викладеними в позовній заяві. Відповідач проти задоволення позову не заперечував, однак зазначав, що не бажає, щоб позивач залишилася з прізвищем «[PERSON]». Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 29 серпня 2009 року був укладений шлюб (а.с. 6). Від шлюбу в них є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Сторони проживають окремо. Ухвалою суду від 29 серпня 2014 року провадження у справі було зупинено у зв'язку з наданням сторонам до 29 вересня 2014 року строку для примирення. Ухвалою судді від 30 вересня 2014 року провадження у справі було відновлено, однак на час винесення рішення по справі сторони не примирилися. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу у позивача було прізвище «[PERSON]», яке вона змінила на «[PERSON]» у зв'язку з одруженням з відповідачем (а.с. 6). Право залишити за собою прізвище «[PERSON]» позивачеві гарантує держава. Отже вимога відповідача про зміну прізвища позивача не може бути задоволена. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатила судовий збір в сумі 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. (а.с. 1, 2). Таким чином, [PERSON] належить сплатити [PERSON] 243 (двісті сорок три) гривні 60 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат. На підставі ст. ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved