Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач - публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк», банк) пред'явив до суду позов до відповідачів [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором № 11/127-К від 18 квітня 2007 року (далі - кредитний договір). Обґрунтовує позов тим, що 18 квітня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] укладено зазначений кредитний договір, за умовами якого банк надав [PERSON] кредит у розмірі 50000 доларів США, а він зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом і виконати свої зобов'язання в строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення заборгованості за кредитом. В подальшому між ними укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою узгоджено новий графік платежів. Однак, у порушення умов кредитного договору [PERSON] свої зобов'язання належним чином не виконував, у результаті чого має заборгованість, яка станом на 25 травня 2015 року складає 27170,73 доларів США, з яких: 24861,79 доларів США - сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками. На забезпечення виконання зобов'язань позичальника, що випливають з основного договору, 13 травня 2014 року між ВАТ «Банк Універсальний» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки (далі - договір поруки), відповідно до умов якого поручитель відповідає за невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором як солідарний боржник. У зв'язку з невиконанням зобов'язань за договором кредиту відповідачам направлялася вимога про дострокове повернення кредиту, яка ними не виконана. З цих підстав позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №11/127-К від 18 квітня 2007 року в розмірі 27170,73 доларів США та 10731,05 гривень понесеного судового збору. В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав із викладених у позовній заяві підстав та просив позов задоволити в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилися, не повідомивши про причини неявки. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що відповідач [PERSON] до 10 жовтня 2014 року належним чином виконував умови кредитного договору. З 10 жовтня 2014 року, у зв'язку з погіршенням матеріального становища, сплачувати кредит не міг, а тому з цього часу в нього почала виникати заборгованість за договором. Однак, загалом сума сплачених за кредитним договором коштів, включаючи основний борг та проценти, перевищує 50000 доларів США. Тобто, ті кошти, які [PERSON] отримав у кредит, він вже банку повернув. Щодо стягнення боргу солідарно з [PERSON] заперечив. Вважає, що оскільки строк виконання зобов'язання [PERSON] настав 10 жовтня 2014 року, а протягом 6 місяців з цього часу, тобто до 10 квітня 2015 року банк не пред'явив вимогу до [PERSON] як поручителя, то порука припинилася в силу вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України. З цих підстав просив у задоволенні позову в частині стягнення боргу солідарно з [PERSON] відмовити. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 18 квітня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11/127-К (а.с. 5 - 8). Відповідно до п. 1.1 кредитного договору банк надає позичальникові у тимчасове платне користування грошові кошти (кредит) у розмірі 50000 доларів США, з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 13,5% річних терміном на 240 місяців, з кінцевою датою погашення кредиту 17 квітня 2027 року. Позивач ПАТ «Універсал Банк» своє зобов'язання за кредитним договором виконав та надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 50000 доларів США, що підтверджується меморіальним ордером № 255_30 від 18 квітня 2007 року. Згідно з п. 4.5. кредитного договору сплата позичальником заборгованості по кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту (Додаток №1), який є невід'ємною частиною даного договору. Додатком № 1 до кредитного договору - графіком погашення заборгованості, між сторонами встановлено строк виконання відповідачем [PERSON] зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором по 208,33 доларів США, щомісячно, за період з травня 2007 року по березень 2027 року та 209,13 доларів США за квітень 2027 року (а.с. 9 - 10). Відповідно до п.п. 4.4. кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються за період з дня видачі кредиту по день його повернення за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. День надання кредиту і день повернення кредиту при нарахуванні процентів рахуються як один день. Нарахування процентів за фактичну кількість календарних днів користування кредитом здійснюється щомісячно. Нарахування процентів за користування кредитом в поточному місяці проводиться банком в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому дню поточного місяця. Нарахування процентів в останній робочий день року здійснюється за період з останнього робочого дня попереднього місяця по 31 грудня включно. Сплата процентів здійснюється позичальником не пізніше 10-го числа наступного за звітним місяцем. Проценти, нараховані за останній (неоплачений) період користування кредитом, сплачуються одночасно з поверненням останньої суми кредиту. Згідно з п.п. 6.1.1., 6.1.2. кредитного договору, позичальник зобов'язався своєчасно сплачувати проценти за кредитом, повернути кредит у визначені даним договором терміни, а також виконувати інші зобов'язання, передбачені даним договором. Грошові кошти, які направляються на виконання зобов'язань, передбачених даним договором, перераховувати в наступному порядку: в першу чергу для сплати процентів за кредит, в другу чергу сплата штрафних санкцій та пені, в третю чергу погашення основної суми кредиту. Пунктом 10.3. кредитного договору передбачено, що банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені даним договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов даного договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку у випадку якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановлені даним договором. 13 травня 2014 року між банком та [PERSON] укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якого змінено розмір процентної ставки за кредитом: з 13 травня 2014 року по 09 травня 2015 року - 9,37 % річних, підвищена - 17,37 % річних, а з 10 травня 2015 року - 13,82 % річних, підвищена - 21,82 % річних та змінено строк повернення кредиту - до 10 травня 2027 року (а.с. 11 - 24). Додатком № 2 до кредитного договору - графіком платежів між сторонами встановлено строк виконання відповідачем [PERSON] зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором з урахуванням додаткової угоди, з яким його ознайомлено, про що свідчить підпис [PERSON] на зазначеному графіку (а.с. 25 - 26). 13 травня 2014 року між ПАТ «Універсал Банк» та [PERSON] укладено договір поруки б/н (далі - договір поруки), відповідно до умов якого [PERSON] як поручитель зобов'язалася відповідати перед банком за виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з кредитного договору №11/127-К від 18 квітня 2007 року та додаткової угоди від 13 травня 2014 року (а.с. 29 - 36). Згідно з п. 1.4 договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Відповідно до п. 1.3 договору поруки поручитель відповідає за зобов'язаннями боржника в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів, комісії, відшкодування збитків, сплати пені, інших штрафних санкцій. Пунктом 4.2 договору поруки визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання боржником основного зобов'язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя. 13 квітня 2016 року позивач звернувся до відповідачів [PERSON], [PERSON] із письмовими вимогами про дострокове повернення коштів за кредитним договором у розмірі 30351,5 доларів США (а.с. 40, 41). Зазначені вимоги відповідачами [PERSON], [PERSON] задоволені не були. З виконаного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 25 травня 2015 року заборгованість [PERSON]складає 27170,73 доларів США, зокрема за сумою кредиту, що стягується достроково, - 24861,79 доларів США, 560 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками (а.с. 37 - 39). Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов банку підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. ст. 527, 530 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок у встановлений договором строк. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Положенням ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з вимогами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України). Встановлено, що відповідач [PERSON]належним чином не виконував узятих на себе зобов'язань згідно умов кредитного договору та порушив умови договору щодо строків сплати кредиту, оскільки з жовтня 2014 року перестав погашати кредит та сплачувати проценти за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим утворилась прострочена заборгованість за кредитом, яка по даний час відповідачем не погашена. Наявність заборгованості за кредитним договором підтверджується розрахунком, який міститься у матеріалах справи. Згідно з п.п. 10.3.1 кредитного договору якщо позичальник порушує терміни платежів, що встановленні даним договором, банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості по кредиту, сплати процентів та штрафних санкцій, що передбачені договором, а також відшкодування збитків, завданих банку внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов договору, а позичальник зобов'язаний повернути банку суму заборгованості по кредиту, що залишилась, сплатити проценти та штрафи, а також відшкодувати збитки, завдані банку. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем [PERSON]зобов'язань за кредитним договором, що є підставою дострокового стягнення заборгованості. Розмір заборгованості підтверджений розрахунком, відповідно до якого станом на 25 травня 2015 року сума кредиту, що стягується достроково, складає 24861,79 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 560 доларів США, та прострочена заборгованість за відсотками - 1715,47 доларів США. Твердження представника відповідача про те, що сума сплачених за кредитним договором коштів, включаючи основний борг та проценти, перевищує 50000 доларів США, тобто, ті кошти, які [PERSON] отримав у кредит, він вже банку повернув, правового значення для справи не мають, оскільки умовами кредитного договору передбачено повернення не лише тіла кредиту, а й відсотків за користування ним. З розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 25 травня 2015 року загальна сума сплаченого кредиту становить 24587,21 доларів США. 35105,01 доларів США зараховано на сплату відсотків за користування кредитом. Відтак, із отриманих кредитних коштів у розмірі 50000 доларів США неповернутими залишились 24861,79 доларів США. Загалом сума коштів, які підлягають поверненню банку, з урахуванням простроченої заборгованості за кредитом та простроченої заборгованості за відсотками, становить 27170,73 доларів США. Суд вважає, що зазначена сума коштів підлягає стягненню з відповідачів солідарно, оскільки: В силу вимог ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Вищезазначено, що своєчасне виконання кредитних зобов'язань [PERSON] було забезпечено договором поруки від 13 травня 2014 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Як зазначалося, пунктом 4.2 договору поруки визначено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання терміну виконання боржником основного зобов'язання за основним договором не пред'явить вимоги до поручителя. Оскільки [PERSON] припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором 10 жовтня 2014 року, і черговий платіж, який ним мав бути сплачений у цей строк, сплачений не був, то вимогу до [PERSON] про його стягнення банк вправі пред'явити протягом трьох років з дня настання терміну виконання боржником основного зобов'язання - зобов'язання зі сплати чергового платежу, тобто до 10 жовтня 2017 року. Вимога про дострокове стягнення кредиту направлена банком відповідачам у квітні 2016 року, і у зв'язку з її невиконанням банку пред'явив позов до суду у вересні 2016 року. Тому доводи представника відповідача про те, що порука припинилася 10 квітня 2015 року є необгрунтованими і безпідставними. Договором поруки встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється, і цей строк ще не сплинув. Щодо застосування правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України у справах № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року та № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року, на які покликався представник відповідача, слід зазначити таке. У постанові Верховного Суду України у справі № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року зазначено, що частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). В справі, що розглядається, встановлено, що договором поруки визначено строк, після якого порука припиняється, тому до правовідносин між сторонами застосовуються положення першого речення частини четвертої статті 559 ЦК України. Висновки Верховного Суду України про застосування положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, зокрема про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, підлягають застосуванню до правовідносин, у яких договором поруки не встановлений строк припинення поруки. Натомість, договором поруки від 13 травня 2014 року такий строк встановлений, і на момент звернення банку з позовом про солідарне стягнення заборгованості з боржника [PERSON] і поручителя [PERSON] цей строк не сплинув. У постанові від 19 березня 2014 року в справі № 6-20цс14 Верховний Суд України зробив висновок про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Як зазначалося, [PERSON] припинив виконувати зобов'язання за кредитним договором 10 жовтня 2014 року, саме в зазначену дату ним не був сплачений черговий платіж за кредитним договором. Відтак, позовна давність за вимогами банку про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом ще не сплинула. За вказаних обставин суд приходить до переконання про порушення відповідачами майнових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідачів, солідарно, в користь банку заборгованості за кредитним договором у розмірі 27170,73 доларів США, з яких: 24861,79 доларів США - сума кредиту, що стягується достроково, 560 доларів США - прострочена заборгованість за кредитом, 1715,47 доларів США - прострочена заборгованість за відсотками. При цьому суд, вважає, що суму заборгованості слід стягнути у доларах США, що не суперечить вимогам ст. ст. 192, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 24 вересня 2014 року у справі за № 6-145цс14. Умовами кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повертати отриманий кредит та відсотки за користування ним саме в тій валюті, у якій кредит надавався, тобто в доларах США. За вказаних обставин суд вважає вимогу банку про стягнення з відповідачів коштів у іноземній валюті правомірною. Крім цього, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів у користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 553, 554, 559, 610 - 612, 625, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved