Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 14 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 791. Від шлюбу у них є малолітня дитина - син [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Сімейне життя сторін не склалося, проживають за різними адресами. Відповідач не виконує свого батьківського обов'язку, дитину матеріально не утримує, не надає позивачці коштів на утримання дитини. В період подружнього життя між сторонами почали виникати конфлікти, причиною яких є те, що відповідач зловживає спиртними напоями, вільний час намагався проводити з друзями, а не з сім'єю, не приділяв позивачці із сином достатньої уваги, не допомагав по господарству. Неодноразові спроби налагодити сімейне життя виявилися марними. На даний час вони проживають окремо, припинили сімейно-шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Відновлювати розірвані відносини позивачка не має наміру. За таких обставин подальше подружнє життя з відповідачем і збереження сім'ї вважає неможливим, тому позивачка просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище "[PERSON]". Позивач у судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, від надання строку для примирення відмовилась. Відповідач у судовому засіданні позов визнав частково, а саме в частині стягнення з нього аліментів, заперечував проти розірвання шлюбу, від надання строку для примирення відмовився. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис № 791 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 14.07.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції). Від шлюбу у них є малолітня дитина - син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане 05.01.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції). Батьком у свідоцтві про народження дитини вказаний відповідач. Сторони проживають окремо, припинили сімейно-шлюбні відносини і ведення спільного господарства. Подальше збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Відповідно до ст.37 СК України шлюб є правозгідним. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що шлюбні стосунки сторін фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер. Примирення між сторонами неможливе. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини, що має істотне значення. У відповідності до ч.1 ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, встановлених ст.184 цього кодексу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Зважаючи на викладене, визнання позовних вимог про стягнення аліментів відповідачем, з урахуванням матеріального становища обох сторін, їх стану здоров'я, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до вимог ч.1 ст.88 ЦПК України витрати по сплаті судового збору понесені позивачем, згідно квитанції № 275674 від 11.03.2015 року, в розмірі 243,60 грн., слід стягнути з відповідача на її користь, а також з відповідача на користь держави необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору за вимогу майнового характеру про стягнення аліментів з відповідача, так як позивача звільнено від сплати судового збору за вказаною вимогою.

Outcome: approved