Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив позбавити відповідача батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач написав нотаріально завірену відмову від сина, оскільки вважає, що він не є біологічним батьком дитини. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, а також висновок органу опіки та піклування. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позов визнав. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд проходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини підтверджується нотаріально засвідченою заявою відповідача про добровільну відмову від виховання та утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] (а.с.5) він народилася [INFO] в м. Первомайськ Луганської області, а його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно з висновком органу опіки та піклування (а.с.15) було визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав. Оцінюючи в сукупності вищенаведені докази, суд приходить до переконання, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, оскільки він сам прямо заявив про відмову від виконання батьківських обов'язків. У частині позовних вимог про стягнення аліментів суд виходить із того, що відповідач, який відмовився від виконання батьківських обов'язків з посиланням на те, що він не є біологічним батьком дитини, не звертався до суду із позовом про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини, у зв'язку з чим він досі вважається батьком дитини. Відповідно до ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи сказане,

Outcome: approved