Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача та просив суд стягнути з відповідача суму банківського вкладу по договору - заяві №300131/105702/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» в розмірі 21000 доларів США. Свої позовні вимоги він обґрунтував тим, що 11.09.2014 року між ним та відповідачем було укладено Договір - заява №300131/105702/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» , за умовами якого Банк прийняв від нього на строк з 11.09.2014 року по 11.04.2015 року грошові кошти в розмірі 21000 доларів США із нарахуванням та виплатою процентів за ставкою 12 % річних. Вказував, що 03.02.2015 року він звертався до відповідача із вимогою виплатити йому відповідну суму процентів, нарахованих за договором, проте останні зробили виплати лише їх частини, посилаючись на заборону Національного банку України виплачувати всі проценти. Пізніше, 05.03.2015 року він звернувся до відповідача із вимогою про дострокове повернення йому суми вкладу, проте цього зроблено не було. У зв'язку з вищезазначеним, просив суд задовольнити його вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача Мизиненко І.О., яка діє на підставі довіреності від 03.12.2014 року в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на прийняту Постанову Правління Національного банку України №160 від 03.03.2015 року, відповідно до якої банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріалів справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечувалось сторонами, між позивачем та відповідачем 11.09.2014 року було укладено Договір - заяву №300131/105702/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» на 7 місяців в іноземній валюті. Відповідно до пункту 1 Договору про банківський вклад, Банк прийняв від Вкладника грошові кошти у загальній сумі 21000 доларів США 00 центів на строк до 11.09.2014 року по 11.04.2015 рік. Процентна ставка за договором склала 12,00% річних (а.с.6). Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), яка прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі па умовах та в порядку, встановлених Договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовується положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Згідно ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з пункту 3 Договору - заяви №300131/105702/7-14 від 11.09.2014 року, Вкладник має право отримувати суму процентів, нараховані на вклад, протягом строку, визначеного у Договорі - заяві, щомісячно, у порядку та у строки, передбачені Основними умовами. Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що [PERSON] було не в повному обсязі нараховано проценти за договором банківського вкладу. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно пункту 5 Договору - заяви №300131/105702/7-14 від 11.09.2014 року, Вкладник має право вимагати дострокового повернення суми вкладу протягом строку, визначеного у п.1 Договору (тобто з 11.09.2014 року по 11.04.2015р.), у порядку та на умовах, викладених у п.5.3 Основних умов, що передбачає письмове звернення вкладника до банківської установи. Як встановлено в судовому засіданні, 05.03.2015 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача, в якій просив достроково повернути грошові кошти за Договором банківського вкладу у зв'язку з невиконанням умов договору банківською установою по виплаті процентів (а.с.5). Відповідно до листа №9-368000/995/3 від 18.03.2015 року, заступник директора Слобожанського регіонального департаменту Даниленко О.М. повідомила [PERSON] про те, що дострокове повернення вкладів фізичних осіб буде здійснюватися у відповідності до Постанови Правління Національного банку України від 03.03.2015 року за №160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», відповідно до якої банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15000 гривень на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, а також достроково повертати вклади, залучені в іноземній валюті за всіма типами договорів у національній валюті за курсом купівлі іноземної валюти уповноваженого банку на день проведення операцій. Проаналізувавши підстави, на які посилається відповідач щодо неможливості виконати вимоги [PERSON] про дострокове повернення коштів, суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного. Так, відмова відповідача повернути вкладнику його кошти порушує права вкладника та умови укладеного між сторонами договору. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідач порушив умови договору в частині виплати процентів та повернення вкладу, тобто в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов'язань. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном, як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У відповідності з ч. 1, 2 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких дана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно з ч. 1, 6 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст.1066 ЦК України банк використовує кошти клієнта, гарантуючи його право безперешкодного розпорядження. Він не має права встановлювати непередбачені договором чи законом обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Таким чином, проаналізувавши надані сторонами докази та виходячи із норм чинного законодавства, судом встановлено що відповідач не виконує зобов'язання за договором та безпідставно не повертає позивачу належні йому грошові кошти по договору банківського вкладу, у зв'язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та умовах, встановлених законом. Згідно п.12 "Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", суд може у резолютивній частині рішення зазначати про стягнення коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати - 243,60 грн. та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати - 3654 грн. Виходячи з того, що позивач був звільнений від сплати судового збору, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 3654 грн. 00 коп., оскільки ціна позову дорівнювала 21000 доларів США, що на день звернення з позовом складало 459449,91 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved