Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до Українківської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 2,69 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Українкіської сільської ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказував, що після його смерті залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він не взмозі оформити в нотаріальному порядку за заповітом, через втрату правовстановлюючого документу. Посилаючись на те, що він прийняв спадщину, оскільки проживав з померлим на час його смерті, але через зазначену обставину не може оформити її в нотаріальному порядку, хоча наданою копією державного акту про право власності на землю підтверджується її належність померлому, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно. Під час розгляду справи ухвалами суду від 14 та 24 листопада 2016 року до участі в ній в якості співвідповідачів були залучені [PERSON] та [PERSON], які також прийняли спадщину після смерті [PERSON] В судове засідання позивач не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, від нього на адресу суду надійшла заява з проханням справу розглядати без його участі, а позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суд не повідомив. Представник відповідача - сільської ради до судового засідання також не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав листа про визнання позову, в якому також зазначив прохання розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] до судового засідання не з'явилася, про час та місце була повідомлена належним чином, причини неявки суд не повідомила. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] в с. Українка Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є земельна ділянка, площею 2,69 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в межах Українківської сільської ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту серії [NUMBER], виданого Українківською сільською радою Миколаївської області 20 квітня 2002 року Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. У заповіті заповідач має право визначити обсяг спадщини, що має спадкуватися, а також охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому, має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (ст. 1236 ЦК України). За свого життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 4 липня 2013 року приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області Сапегою О.П., відповідно до якого він заповів на випадок своєї смерті все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, [PERSON], тобто позивачу в справі. Він, як спадкоємець за заповітом прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки проживав з ним на час смерті, а також вчасно, в передбачений законом шестимісячний термін, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того заяви нотаріусу подали син спадкодавця - [PERSON] та дружина померлого - [PERSON], тобто залучені до участі в справі співвідповідачі: перший в своїй заяві висловив волю про прийняття спадщини, а друга - відмовилася від спадщини. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1217 та ст. 1223 ЦК України). Таким чином, з врахуванням відмови від спадщини дружини і наявності заповіту на все майно на користь позивача, він є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] Однак спадкоємець за заповітом отримав від нотаріуса письмове роз'яснення про неможливість оформлення спадщини на вказану земельну ділянку в нотаріальному порядку, оскільки не представив належним чином оформлений оригінал правовстановлюючого документ у на спадкову ділянку, тобто державного акту про право приватної власності. Як було з'ясовано, за невідомих обставин державний акт, який підтверджував право власності [PERSON] на земельну ділянку, був втрачений за невідомих обставин. За пунктами 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року передбачено, що за відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз'яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Що і стало підставою для звернення позивача до суду із даним позовом. З матеріалів справи вбачається, що у нього відсутня можливість отримати правовстановлюючий документ у позасудовому порядку через зміни в законодавстві щодо реєстрації права власності земельних ділянок та оформлення документів, підтверджуючих право власності на них, в тому числі і прийняття Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Однак належність земельної ділянки підтверджується копією самого державного акту, виданого відділом Держгеокадастру в Жовтневому районі Миколаївській області (а.с. 8), а також витягом з нормативної грошової оцінки землі від 7 липня 2016 року, виданого тим же органом (а.с. 11). Це свідчать про те, що [PERSON] за його життя законно, на праві приватної власності, належала зазначена земельна ділянка. Сама по собі відсутність оригіналу правовстановлюючого документу не скасовує належність померлому на праві власності зазначеної ділянки, оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, зі збереженням її цільового призначення. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка належала за життя [PERSON] і дане майно після його смерті входить до складу спадщини і тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачу в справі як спадкоємцю за заповітом, який прийняв спадщину. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved