Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

Позивач, ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником прав та зобов»язань ВАТ «Ерсте Банк», звернувся до суду з позовом до [PERSON], по якому просить стягнути з відповідача на користь Публічного акціонерного товариства "Фідобанк" заборгованість по кредитному договору з фізичною особою №014/0456/2/13760 від 16.04.2008 р. в розмірі 231 626 грн. 82 коп. та судовий збір у розмірі 2 316 грн. 27 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 16 квітня 2008 року між позивачем та [PERSON] був укладений кредитний договір з фізичною особою №014/0456/2/13760, за умовами якого банк зобов'язався надати відповідачу кредитні кошти в розмірі 280 000 грн., терміном до 15 квітня 2028 року включно зі сплатою 14,5% річних. Відповідач зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора щомісячно до 15 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком платежів, наведеним в додатку №1 до цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 15 квітня 2028 року; щомісячно до 15 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком платежів, наведеним в додатку № 1 до цього договору та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. [PERSON] свої зобов»язання за кредитним договором в повному обсязі не виконує, тому станом на 27.05.2014 року його заборгованість перед позивачем по кредитному договору з фізичною особою №014/0456/2/13760 від 16.04.2008 року складає 231 626 грн. 82 коп. Представник позивача в судове засідання не з»явився, повідомлений судом про час та місце розгляду справи належним чином, просив розглянути справу без його участі. Представник відповідача в судовому засіданні проти первісного позову заперечила, звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, просила: - визнати кредитний договір від №014/0456/2/13760 від 16.04.2008р. недійсним з моменту його заключення; - зобов'язати приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], виключити з реєстру іпотек та відчужень запис про іпотеку та заборону на відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 16.04.2008 року №014/0456/2/13760/01 а саме: нерухоме майно - квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS] - застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та застосувати односторонню реституцію, а саме: зобов'язати повернути [PERSON] сплачені по кредитному договору №014/0456/2/13760 від 16.04.2008р. кошти на загальну суму 270573,05 грн. Ухвалою Кіровського райсуду м. Кіровограда від 25 грудня 2014 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним, а вимоги по ньому об'єднані в одне провадження /а.с. 118-119/. Зазначала, що зустрічний позов нею подано оскільки банк відмовив у реструктуризації заборгованості за кредитним договором, відтак оскільки банк не іде на поступки щодо зміни розміру виплати кредиту просила зустрічний позов задовільнити, а у первісному відмовити в повному обсязі. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 грудня 2014 року залучено приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до участі у справі за зустрічною заявою [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про розірвання кредитного договору від 16.04.2008 року №014/0456/2/13760. Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась, повідомлялась судом належним чином, причини неявки суду невідомі. Суд заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку, що первісний позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає задоволенню, а у зустрічному позові слід відмовити виходячи з наступного. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 16 квітня 2008 року між позивачем ПАТ «Фідобанк», який є правонаступником прав та зобов»язань АТ «Ерсте Банк», та [PERSON] був укладений договір про надання кредиту №014/0456/2/13760 від 16.04.2008 року, відповідно до умов якого банк зобов»язався надати відповідачу грошові кошти в сумі 280 000 грн. зі строком користування кредитними коштами до 15 квітня 2028 року зі сплатою 14,5 % відсотків річних. В свою чергу відповідач зобов'язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу кредитора щомісячно до 15 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком платежів, наведеним в додатку №1 до цього договору та остаточне погашення отриманого кредиту до 15 квітня 2028 року; щомісячно до 15 числа включно кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком платежів, наведеним в додатку № 1 до цього договору та при остаточному погашенні кредиту сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав взяті на себе зобов»язання, передбачені п. 1.1 кредитного договору та в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти в розмірі 280 000 грн., що підтверджується заявою на видачу готівки №0456/128394 від 16.04.2008 року /а.с. 16/. За статтями 526, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов Договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором Відповідач допустив прострочення чергових платежів по Кредитному договору №014/0456/2/, які станом на 27.05.2014 року становлять: 18 666,72 грн. прострочки по кредиту і 17 900,77 прострочки по відсоткам. Ст. 611 ЦК України передбачає, що в разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені Договором або Законом. Нормами ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання та боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити борг, а також відсотки. Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, а тому позивач має право вимагати від боржника погашення боргу, відсотків та пені як то визначено кредитним договором та наведеними нормами права. Станом на 27.05.2014 року заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору з фізичною особою №014/0456/2/13760 від 16.04.2008 року складає 231 626 грн. 82 коп., а саме: 18 666,72 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 191 447,79 грн. - строкова заборгованість за кредитом; 17 900,77грн. - прострочена заборгованість за відсотками; 1 001,64грн. - строкова заборгованість за відсотками; 1 507,06грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту; 1 102,84грн. - пеня за несвоєчасне погашення відсотків. За ст. ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позичкодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась на його банківський рахунок. В якості досудового врегулювання спору позивач неодноразово звертався до відповідача з листами вимогами про необхідність погашення простроченої заборгованості, але останній залишив їх без відповіді та задоволення. Таким чином, суд встановив, що позов Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» доведений в суді, вимоги базуються на нормах чинного законодавства і підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідачем було подано зустрічну позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Фідобанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] про розірвання кредитного договору від 16.04.2008 року №014/0456/2/13760. На обґрунтування зустрічного позову зазначено, що зміст кредитного договору суперечить частині 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не надав в повному обсязі позивачу інформації про умови кредитування. [PERSON] з боку банку не надано жодної інформації про можливість різкого і значного знецінення національної валюти - гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого знецінення, що спричинило придбання позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей. Так як, договір взагалі, не містить порядку зміни договору, який враховував би інтереси споживача, не містить умови про порядок припинення договору, а це є суттєвими умовами (ст. 628 ЦКУ), то договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вважає, що в момент підписання договору позичальника поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом. Статтею 1055 встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови. Кредитодавець не має права вимагати від споживача відомостей, які не стосуються визначення його платоспроможності та не є необхідними для надання споживчого кредиту. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством. Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У частині третій названої статті визначений приблизний (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. У даному випадку відсутні підстави вважати, що кредитний договір, укладений сторонами містить несправедливі умови до позивача, оскільки при підписанні договору [PERSON] мав реальну можливість ознайомитись з умовами договору, в зв'язку з чим і погодився на його укладання шляхом підписання договору. При цьому суд враховує положення ст. 627 ЦК України, відповідно до якої сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Також суд враховує, що саме по особу зменшення прибутків відповідача не є обставинами, які можна віднести до форс-мажорних, а світова фінансова криза є явищем, яке не відноситься до обставин непереборної сили, що позбавляють відповідача можливості виконувати умови укладеного договору. Умови договору відповідачем тривалий час виконувались та згідно пояснень представника відповідача, саме погіршення матеріального статку призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором. З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору, укладеного сторонами, недійсним. За таких обставин зустрічний позов задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved