Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідачки на його користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу подання позову і до повноліття дитини, а також допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Свої вимоги мотивує тим, що він з 24 січня 2002 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. За час спільного сімейного проживання в них народились одна дитина [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя у них не склалося. В дружини змінився погляд на шлюб та сім`ю, вона нехтувала сімейними цінностями, такими як подружня вірність і за таких умов збереження шлюбу між ними було неможливим, тому рішенням Долинського районного суду від 16.04.2020 в справі №34/521/20 шлюб між ними розірвано. В даний час вони з відповідачкою проживають окремо, він проживає в с. Кропивник Долинського району, а відповідачка переїхала проживати в с. Старий Мізунь Долинського району. Їх спільна дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним. [PERSON] покинула сім`ю, не займається вихованням дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання, всі зароблені кошти витрачає на власні потреби. Відповідачка інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, працює в ТОВ «УНІПЛИТ» та отримує стабільний заробіток. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов`язок по утримуванні дитини до досягнення нею повноліття лежить на обох батьках, однак відповідачка участі в утриманні дитини не бере, у зв`язку із чим він звертається до суду із даним позовом. Позивач до судового засідання подав заяву, в якій позов підтримав повністю та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Від відповідачки до судового засідання надійшла заява, в якій вона позов визнала, щодо задоволення позовних вимог не заперечувала та просила справу розглядати без її участі. Спір між сторонами не вирішений. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 15.05.2020 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачка правом подати відзив на позов не скористалася, однак у поданій заяві від 21.05.2020 позов визнала повністю та просила справу розглядати без неї. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що заява відповідача про визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Враховуючи, що відповідачка позов визнала, визнання нею позову не суперечить інтересам сторін та їх неповнолітньої дитини, тому суд приймає визнання позову відповідачкою та приходить до висновку про можливість ухвалення рішення про задоволення позову на підставі наявних в матеріалах справи доказів. 15 червня 2020 року від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Такі дії не суперечать вимогам ст. 211 ЦПК України, згідно з якою учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розгляд даної справи проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом на підставі письмових доказів. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 24 січня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим 24.01.2002 виконкомом Старомізунської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області (а.с.6). Як свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане повторно 07.09.2018 Долинським РВ ДРАЦС ГТУЮ в Івано-Франківській області, у сторін [INFO] народилася дочка [PERSON] , актовий запис №20 (а.с.7). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 16.04.2020 у справі №343/521/20 шлюб між сторонами розірвано (а.с.12-13, 14-15). Відповідно до довідки №350 від 06.05.2020, виданої Кропивницьким старостинським округом Вигодської селищної ради Долинського району Івано-Франківської області, склад сім`ї [PERSON] , жителя [ADDRESS] , складають: [PERSON] , [INFO] (колишня дружина), [PERSON] , [INFO] (дочка), [PERSON] , 1945 р.н., (батько), [PERSON] , 1952 р.н. (мати) (а.с.8). Згідно з актом обстеження по факту місця поживання, складеного 06.05.2020 депутатом старостинського округу Кобинець О.М. в присутності двох свідків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що в господарстві [PERSON] за адресою: [ADDRESS] проживають його дочка [PERSON] , 2004 р.н., батько [PERSON] , 1945 р.н. та мати [PERSON] , 1952 р.н. Його колишня дружина [PERSON] , 1982 р.н., , хоча і зареєстровано за даною адресою, однак з 01.04.2020 в даному господарстві не проживає (а.с.9). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі матері в утриманні їх неповнолітньої дочки. Оцінка суду: дослідивши наявні у справі докази і встановивши фактичні обставини справи, беручи до уваги визнання позову відповідачкою та відсутність будь-яких заперечень з її сторони, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , проживає разом з ним. Відповідачка проживає окремо, участі в утриманні дочки не бере, тому він просить стягувати з неї аліменти, які забезпечать регулярне щомісячне утримання дитини. Суд приходить до переконання, що з [PERSON] слід стягнути аліменти на користь [PERSON] на дочку [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів її заробітків (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дитиною повноліття, а позов задовольнити. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до вимог ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України. Враховуючи, що згідно з положеннями ст. 5 Закону України "Про судовий збір", згідно з якими позивачі у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, то з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір, від оплати якого позивач був звільнений при зверненні до суду. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України,

Outcome: approved