Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

У жовтні 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даною заявою. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] року померла мати заявника [PERSON] . Після смерті померлої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1801 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області та належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер: [NUMBER] та земельну ділянку площею 1,8071 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області та належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер: [NUMBER] . 12.12.2014 року [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину кожної земельної ділянки та здійснено державну реєстрацію права власності на кожну земельну ділянку. 25.05.2017 року [PERSON] звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельних ділянок. Постановою державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори Юхти Лідії Миколаївни від 09.06.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки на дані земельні ділянки свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав [PERSON] , який прийняв спадщину. Заявник пояснив, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де і проживала померла [PERSON] , однак з 2001 року він там не проживає, на підтвердження чого надає докази. Тому, заявник просив суд встановити юридичний факт, що [PERSON] постійно не проживав з померлою [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто дату смерті останньої [INFO] , а також, що на момент смерті [PERSON] проживала одна. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 09.10.2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Піхур О.В. від 23.01.2018 року закрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження за заявою [PERSON] , заінтересовані особи : державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Юхта Л.М., [PERSON] про встановлення факту постійного не проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Постановою Київського апеляційного суду від 22.11.2018 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва Савицького О.А. справу призначено до розгляду. 04.04.2019 року протокольною ухвалою було залучено в якості правонаступника [PERSON] [PERSON] . У судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, державний нотаріус Броварської районної державної нотаріальної контори Юхта Лідія Миколаївна звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, повно та всебічно дослідивши та оцінивши в сукупності надані докази, дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт (ч.1 ст. 319 ЦПК України). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] . Заявник зазначає, що після смерті померлої відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 0,1801 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області та належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер: [NUMBER] та земельну ділянку площею 1,8071 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області та належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер: [NUMBER] . 12.12.2014 року [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1801 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області та належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер: [NUMBER] . 12.12.2014 року [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки площею 1,8071 га, розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Семиполківської сільської ради Броварського району Київської області та належала померлій на підставі державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , кадастровий номер: [NUMBER] . 25.05.2017 року [PERSON] звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частину земельних ділянок. Постановою державного нотаріуса Броварської районної державної нотаріальної контори Юхти Лідії Миколаївни від 09.06.2017 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом оскільки на дані земельні ділянки свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав [PERSON] , який прийняв спадщину. Заявник пояснив, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , де і проживала померла [PERSON] , однак з 2001 року він там не проживає, на підтвердження чого надає докази. Відповідно довідки виконкому Семиполківської сільської ради від 12.08.2014 року №722 [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті та по даний час за зазначеною адресою зареєстрований [PERSON] . Відповідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації [ADDRESS] від 19.06.2017 року депутатом Калитянської селищної ради [PERSON] Васильовичем встановлено, що за вищевказаною адресою, починаючи з 2001 року фактично не проживає [PERSON] , місцезнаходження якого невідоме. Відповідно відповіді Калитянської селищної ради від 23.06.2017 року №965, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 2001 року за даною адресою не проживає. Відповідно відповіді Броварського ВП ГУНП в Київській області від 20.07.2017 року №12239/209/2003/01-17 [PERSON] . переховується від органів досудового слідства з 05.10.2001 року, під час проведення оперативно-розшукових дій встановити місцезнаходження [PERSON] , в тому числі за місцем реєстрації в період часу з 01.01.2013 року по 31.12.2013 року не виявилося можливим. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 06.10.2016 року визнано [PERSON] , 1974 року народження, таким, що втратив право користування житловим будинком № [ADDRESS] . Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина 4 статті 82 ЦПК України). Як зазначив заявник, встановлення факту постійного не проживання [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини йому необхідно для того, щоб реалізувати своє право на отримання спадщини після померлої [PERSON]. Стаття 1222 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 цього Кодексу спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України, право на спадкування мають особи визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 Цивільного кодексу України. Згідно із статтею 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1270 ЦК України, передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Аналогічні правові висновки містяться в ухвалі Верховного Суду України № 6-7165св09 від 03 листопада 2010 року, рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6048327св14 від 11 листопада 2015 року, ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6-20158св15 від 21 жовтня 2015 року. Відповідно ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається заявник, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а саме, те, що [PERSON] постійно не проживав з померлою [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто на дату смерті останньої [INFO] , а також, що на момент смерті [PERSON] проживала одна, тому суд прийшов до висновку, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved