Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач, Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 87,74 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] з 25.09.2014 року перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний та отримував допомогу по безробіттю. Однак під час перебування на обліку відповідач надавав послуги на умовах цивільно-правового договору підряду, укладеного 01.10.2014 року з ДП ДГ «Дніпро» ІСГ СЗ НААН. У зв'язку з тим, що відповідач не повідомив Маріупольський міський центр зайнятості про отримання ним доходу, від виконання умов цивільно-правового договору, допомога по безробіттю у загальній сумі 87,74 грн., отриманим ним у період з 01.10.2014 року по 06.10.2014 року, підлягає поверненню. Відповідач отриману допомогу добровільно не повернув. У звязку із цим, посилаючись на положення п.2, 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю з 01.10.2014 року по 06.10.2014 року в сумі 87,74 грн. та судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав, просив проводити розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти прийняття заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 25 вересня 2014 року [PERSON] звернувся до Маріупольського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказав, що ознайомлений із правами та обовязками, передбаченими даними законами. Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 01.10.2014 року № НТ 141001 на підставі ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" відповідачу надано статус безробітної та з 02.20.2014 року за наказом №НТ141002 від 02.10.2014 року призначена допомога по безробіттю. За час перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості, відповідачу було нараховано та сплачено допомогу по безробіттю в сумі 87 грн. 74 коп. за період з 01 жовтня 2014 року по 06 жовтня 2014 року. Маріупольським міським центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 р. №60/62 (надалі - Порядок), за результатами якого складено акт від 10 вересня 2015 року № 539, яким встановлено, що [PERSON] виконував з 01.10.2014 року роботи на умовах договору цивільно-правового характеру, укладеного з ДП ДГ «Дніпро» ІСГ СЗ НААН, в період перебування на обліку в центрі зайнятості. За результатами обміну даними з податковими органами та органами Пенсійного фонду України позивачем встановлено факт того, що відповідач виконував роботи в ДП ДГ «Дніпро» ІСГ СЗ НААН на підставі цивільно-правового договору від 01.10.2014 р. №10/3, строк дії договору з 01 жовтня 2014 року по 31 грудня 2014 року, в якому зазначалась виплата винагороди у розмірі 19 500,00 грн. Згідно довідки ДП ДГ «Дніпро» ІСГ СЗ НААН від 28.08.2015 року №29 за цивільно-правовим договором від 01.10.2014 р. №10/3 даним підприємством було нараховано [PERSON] в жовтні 2014 року за виконану роботу винагороду в розмірі 3 105,00 грн. З огляду на вказані докази, відповідач був працевлаштований та отримував винагороду в період перебування на обліку в Маріупольському міському центрі зайнятості. Відповідно до Витягу Державної податкової інспекції України за 4 квартал 2014 року, вбачається, що під час перебування на обліку у якості безробітного, [PERSON] отримував дохід від виконання умов цивільно-правового договору від 01 жовтня 2014 року № 10/3. Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 07 жовтня 2014 р. № НТ 141007 припинено реєстрацію [PERSON] як безробітного та виплату допомоги по безробіттю. Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 10 вересня 2015 р. № НТ 150910 у звязку із підтвердженням факту подання недостовірних даних, що мав місце під час перебування [PERSON] на обліку як безробітної, прийнято рішення про повернення сум незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 01 жовтня 2014 року по 06 жовтня 2014 року в сумі 87,74 грн. Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору та на адресу відповідача направлявся лист від 18.11.2015 року № 08-4837, відповідно до якого, [PERSON] пропонувалось у добровільному порядку повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 01.10.2014 року по 06.10.2014 року в сумі 87,74 грн., але у добровільному порядку зазначена сума відповідачем повернута не була. Доказів сплати суми витрат з допомоги по безробіттю відповідач суду також не надав. Відповідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення», встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Частиною 1 статті 4 вказаного Закону передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VІ від 5 липня 2012 року особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, належать до зайнятого населення. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України від 02.03.2000р. № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. За приписами до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №219 від 14.02.2007 у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. У відповідності до п. 9 Порядку передбачено, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Відповідач не оскаржував рішень центру зайнятості. Згідно частини 3 ст.36 зазначеного Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач в період знаходження на обліку в центрі зайнятості в якості безробітного, був працевлаштований та перебував в договірних відносинах з ДП ДГ «Дніпро» ІСГ СЗ НААН та отримував дохід, при цьому не повідомив про цей факт позивача, що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю у розмірі 87 грн. 74 коп. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для справи. Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню та сума виплаченого відповідачу забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю підлягає примусовому стягненню на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Розмір сплаченого позивачем судового збору становить 1378,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved