Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач у вересні 2019 року звернувся до суду з вимогами ухвалити рішення про визнання [PERSON] такою особою , що втратила право користування жилою площею в квартирі [ADDRESS] , стверджуючи, що відповідач залишив житло добровільно у 2009 році, не користується квартирою більше 10 років, житлом не цікавиться, не несе витрат по утриманню квартири. У судовому засіданні позивач [PERSON] просив задовольнити його вимоги. Третя особа - [PERSON] вимоги батька про визнання [PERSON] такою особою, що втратила право на користування житлом підтримав. Третя особа [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги [PERSON] підтримує. Третя особа [PERSON] до суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи сповіщена. Відповідач до суду не з`явився, про час та місце слухання справи сповіщався судом за місцем реєстрації неодноразово, відповідь на позов не надав. За згодою позивачевої сторони суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд вислухав позивача, третю особу, свідка, вивчив матеріали справи і встановив наступне: Квартира [ADDRESS] в 1976 році в установленому законом порядку була надана сім`ї [PERSON] складом 4 особи: [PERSON] , дружина [PERSON] , син [PERSON] і дочка [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ). Сім`я [PERSON] у повному складі на підставі ордеру заселилась до квартири, в подальшому всі члени сім`ї оформили реєстрацію за місцем проживання. В 1991 році [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) народила сина - [PERSON] , по досягненню 16 річного віку [PERSON] оформив реєстрацію за місцем реєстрації і проживання матері. Позивач стверджує, що [PERSON] в 2009 році добровільно звільнив квартиру і перейшов проживати до батька. Позивач також пояснив, що останні 5 років онук не спілкується ні з ним - дідом, ні з матір`ю [PERSON] , фактичне місце мешкання відповідача їм невідоме. Позивач також стверджує, що батько відповідача в м.Одесі не проживає. Позивач доводить , що з 2009 року в квартирі відсутнє майно належне відповідачу, що [PERSON] 10 років квартирою не цікавиться, не несе витрат на утримання житла, що наявність реєстрації у відповідача по вищевказаній квартирі порушує права та інтереси інших користувачів квартирі. Так, позивач разом з дружиною і сином повинні сплачувати додаткові кошти за житлово-комунальні послуги по квартирі з урахуванням реєстрації [PERSON] . Крім того, вирішити питання щодо приватизації квартири позивач разом з членами своєї родини позбавлені можливості без письмової згоди на це відповідача. Третя особа [PERSON] , підтримуючи позов, повністю повторив пояснення батька. На підтвердження своїх вимог сторона позивача посилалась на такі докази: копію ордеру від 10.06.1976 року на право вселення в квартиру, довідку з місця проживання і реєстрації, свідоцтва про шлюб і про розірвання шлюбу [PERSON] ( [PERSON] , [PERSON] ), свідоцтво про народження [PERSON] , акти про не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ), складені 11.06.2013 року і 13.09.2019 року комісією дільниці №2 КП «ЖКС «Вузівський і 28.08.2019 року - сусідами позивача та посвідчений начальником дільниці №2 КП «ЖКС «Вузівський», поясненнями свідка [PERSON] , яка є сусідкою сім`ї [PERSON] більше 20 років, часто буває в їхній квартирі і їй достовірно відомо, хто проживає в квартирі. При наведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до правил статей 71, 72 ЖК України наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців. Питання визнання особи такою, що втратила право на жиле приміщення, вирішується виключно в судовому порядку. Надані суду письмові докази безперечно свідчать, що [PERSON] добровільно залишив житло у квартирі [ADDRESS] , більше 10 років відповідач не цікавиться цим житлом, не несе витрат на його утримання, в квартирі відсутні його особисті речі, фактичне місце проживання відповідача суд не встановив. Суд погоджується з доводами позивача, що наявність у [PERSON] реєстрації по квартирі [ADDRESS] порушують інтереси користувачів цього житлового приміщення, яка самотужки сплачують вартість комунальних послуг по квартирі за усіх осіб, що мають реєстрацію по квартирі, а не за фактично проживаючих в цій квартирі. Крім того, наявність реєстрації у відповідача створює користувачам квартири перешкоди в реалізації права на приватизацію цього житла. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не отримав будь-яких доказів, що спростовують доводи позивачевої сторони. Відповідно до ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" , зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі і судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Така ж норма закріплена і в ч.2 п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи, здійснюється на підставі в тому числі, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Обставин, які б заважали [PERSON] заселитися і мешкати у квартирі суд також не встановив, тому суд визнає, що [PERSON] втратив право користування жилою площею у квартирі [ADDRESS] .

Outcome: approved