Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначено, що 13.11.2019 [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого, вона являє собою безпосередню небезпеку для себе та внаслідок безпорадності не може самостійно задовольнити основні життєві потреби, діагноз: психопатія, стан декомпенсації суїцидальні тенденції в анамнезі. У судовому засіданні лікар - психіатр та представник заявника вважали необхідним госпіталізувати [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради» для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, заяву просили задовольнити. Прокурор підтримав думку лікаря - психіатра та представника заявника. [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона пробувала колись наркотичні засоби, але це не було систематично, як зазначає її батько, вона приходила на вечірку та могла спробувати. З приводу нанесення собі тілесних ушкоджень та втечі з дому, то [PERSON] зазначила, що вона це робила, тому що її доводили вдома, здійснювали тиск на неї, тому вона була вимушена піти з дому. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного.захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 13.11.2019 [PERSON] була госпіталізована до КП «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона являє собою безпосередню небезпеку для себе та внаслідок безпорадності не може самостійно задовольнити основні життєві потреби. При обстеженні її психічного стану в КП «ДКПЛ» ДОР комісія лікарів виявила, що хвора емоційно лабільна, дратівлива, мова прискорена за темпом, вкрай непослідовна. Мислення непослідовне, губить ланку розмови, не заперечує, що тікає з дому, не заперечує суїцидальні думки в анамнезі, каже, що ненавидить своїх батьків, хоче про них забути. [PERSON] поставлено попередній діагноз - психопатія, стан декомпенсації суїцидальні тенденції в анамнезі. Лікар-психіатр Колеснікова О.О. підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 13.11.2019 було встановлено, що хвора [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу. Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати його в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для його госпіталізації до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі №689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із чим, суд вважає, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані. Враховуючи викладене та

Outcome: approved