Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

Позивач просить суд встановити факт, факт прийняття нею спадщини, шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, що залишилося після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року, зокрема земельними ділянками,які належали спадкодавцю на праві приватної власності відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], згідно Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Визнати за нею, право власності на земельну ділянку площею 1,6382 га, земельну ділянку площею 0,8728 га та земельну ділянку площею 0,3522 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON], який помер [INFO] року. У судове засідання позивач не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з»явився, однак надав на адресу суду письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати без його участі, на задоволенні позову настоює. Представник відповідача Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Просить позов задовольнити. За викладених умов, відповідно до ст. 169, ч.4 ст.174,ч.2 ст.197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши обставини матеріалів справи та перевіривши їх належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 26.12.2002 року Увинською сільською радою Радехіського району Львівської області вбачається, що [INFO] року у віці 50 років помер батько позивачки [PERSON] (а.с.6). Родинні відносини із спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження позивача серії [NUMBER] виданим 4.02.1978 року (а.с.7) та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданим 4 листопада 1995 року Увинською сільською радою Радехівського району (а.с.8). Після смерті спадкодавців залишилося спадкове майно, зокрема: земельна ділянка загальною площею 2,8632 га, яка складається із трьох земельних ділянок: земельна ділянка площею 1,6382 га, земельна ділянка площею 0,8728 га та земельна ділянка площею 0,3522 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області. Вказані земельні ділянки належали [PERSON] згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 24.12.1999 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №3255 (а.с.9). Позивач після смерті спадкодавця фактично вступила у володіння спадщиною і надалі продовжує користуватися та розпоряджатися спадковим майном, а саме користується його присадибною ділянкою, оплачує комунальні послуги, що стверджується довідкою виданою виконкомом Увинської сільської ради Радехівського району Львівської області №181 від 15.11.2016 року (а.с.21). Маючи намір оформити свої права на спадкове майно,позивач виявила, що відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на землю. Державний акт на право приватної власності на землю видавався виключно громадянам, власникам земельної ділянки, підписувався і реєструвався у відповідній раді за місцем знаходження земельної ділянки. У зв»язку з тим, що із набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр», яким відмінені державні акти, з 01.01.2013 року, видача дублікатів їх унеможливлюється. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом положень ст.ст.560,561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з вищенаведеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно за мною у порядку спадкування. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПКУ звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення заяви про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за позивачем одноосібного права власності на земельні ділянки, в порядку спадкування після смерті її батька [PERSON].

Outcome: approved