Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

Позивач ТОВ «ЮРФАКТОР СЕРВІС» звернувся до суду з позовом до Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області, в якому просив скасувати арешт з квартири [ADDRESS] накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, 34321791 від 05.10.2012, видавник Придніпровський ВДВС ЧМУЮ, реєстраційний номер обтяження: 13084586. В обґрунтування заяви зазначено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , яку набув у власність відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 162622982. Право власності позивача на зазначене майно також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно: номер запису про право власності від 04.04.2019; реєстраційний номер об`єкті нерухомого майна 1805150871101; номер запису про право власності 31067667. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо згаданої квартири існує обтяження у вигляді арешту нерухомого майна накладеного на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника № 34321791 від 05.10.2012 Придніпровським ВДВС ЧМУЮ. Позивач вказує, що наявність даного обтяження порушує його права на розпорядження згаданим майно, а тому звернувся до суду з даним позовом, в якому просив скасувати накладений арешт. Ухвалою суду від 25.07.2019р. провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено у справі судове засідання. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Представник відповідача Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області Атамась Ю.О., в судовому засіданні зазначила, що розгляд даної справи залишає на розсуд суду. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представника позивача, думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. В судовому засідання встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.04.2019 позивач набув право власності на вказану вище квартиру на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 6). Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що на вище вказану квартиру накладено заборону на відчуження на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника №34321791 від 05.10.2012 Придніпровського ВДВС ЧМУЮ. Також судом встановлено, що 14.02.2019 ПАТ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» відповідно до договору про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором про відступлення права вимоги за іпотечним договором відступив шляхом продажу ТОВ «Юрфактор Сервіс» право вимоги Банку до [PERSON] за кредитним договором та договором іпотеки (а.с. 12-15). 04.04.2019 позивач задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки квартири [ADDRESS] , на підставі відповідного застереження в договорі іпотеки, в порядку стаття 37 ЗУ «Про іпотеку». Позивач звернувся до Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області 20.05.2019 із заявою щодо зняття арешту з нерухомого майна, а саме з квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Проте, листом від 04.06.2019 за вих. №14535 було повідомлено, що з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 05.10.2012 зареєстровано арешт нерухомого майна що належить [PERSON] , на підставі постанови про накладення арешту на майно боржника № 343217791 від 05.10.2012 Придніпровського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції, обтяження зареєстроване за №13084586. Перевіркою бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на виконання у Придніпровському ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області перебувало виконавче провадження відносно боржника [PERSON] , яке було завершено на підставі п.9 ч.1 ст. 47 (встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника). 14.01.2016 виконавчий документи повторно пред`явлено до Придніпровського ВДВС м. Черкаси і на даний час виконавче провадження перебуває відкритим де стягувачем є інша юридична особа. Підтверджуючих документів, належним чином оформлених, про заміну сторони виконавчого провадження до відділу не надходило. Також було роз`яснено, що у відділу відсутні підстави для зняття арешту з майна та запропоновано з даним питанням звернутися до суду. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 №6(в редакції від 30.06.1978 №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2 ст. 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. За правилами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В той же час частиною 4 вище зазначеної статті передбачено, що підставами для знання арешту з майна є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Частиною 5 статті 59 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником арештованого майна і має намір розпорядитися належним йому правом, а саме розпоряджатися цим майном, проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, суд враховує, що на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право позивача на розпорядження майном, проте підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, а саме шляхом зняття арешту з майна. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Outcome: approved