Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

Представник\~ позивача Довбня А.С. який діє в інтересах [PERSON] звернувся з позовом до\~ Дерганівської сільської ради Ружинського району, Житомирської області, в якому просить визнати за позивачем право власності на земельну частку (пай) площею 2,68 в умовних кадастрових гектар згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії ЖТ №0210691, що зареєстрований за №631 від 10.08.1998 року в порядку спадкування після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] Свою заяву мотивує тим, що [INFO] \~ померла [PERSON] . За життя вона склала заповіт, відповідно до якого все своє майно заповіла позивачу [PERSON] . Він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті померлої матері, проте постановою державного нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай), оскільки відсутній правовстановлюючий документу на вищевказане майно. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву, в якій просив справу слухати у їх відсутність, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в ньому. Дерганівська сільська рада, Ружинського району, Житомирської області\~ надіслав суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутності представника відповідача, проти позову не заперечує. Третя особа Ружинська районна державна адміністрація та Головне управління Держгеокадастру направили заяви про слухання справи у їх відсутність\~ при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.03.2000 року , виданого\~ Дерганівською сільською\~ радою Ружинського району , Житомирської області(а.с.8). Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, в тому числі й на земельну частку (пай) площею 2,68 в умовних кадастрових гектар згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] №0210691 та виданого на ім`я [PERSON] , відповідно до розпорядження\~ голови Ружинської районної державної адміністрації від 07.08.1997 року за №285\~ колишнього реформованого КСП «Іскра» с. Дерганівка , Дерганівської сільської ради , Ружинського району , Житомирської області. Відповідно до заповіту від 11.11.1996 року посвідченого секретарем Дерганівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, [PERSON] , заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.9). Згідно постанови державного нотаріуса від 15.03.2017 року на № 523/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) КСП «Іскра» с. Дерганівка , що розташований на території Дерганівської сільської ради Ружинського району Житомирської області, після смерті заповідачки [PERSON] , яка померла , [INFO] , оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) (а.с.12-13). Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області відділу у Ружинському районі№ 29-0-.34-11/120-17 від\~ 14.03.2017 року за [PERSON] зареєстровано сертифікат на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0210691 відповідно до розпорядження голови райдержадміністрації від 07.08.1997р. № 285, бувшого реформованого КСП «Іскра», с. Дерганівка , Дерганівської сільської ради , зареєстрований в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Ружинською райдержадмінстрацією за № 631 від 10.08.1998р. (а.с.10). Відповідно до ч.1-2 ст.524 ЦК України (1963 року який діяв на час відкриття спадщини [PERSON] спадкоємство здійснюєвалося за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і\~ оскільки\~ воно\~ не змінено заповітом. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7(Із змінами, внесеними згідно зпостановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділуХ Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормамиЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносинЗемельного кодексу України 1990 року(561-12),Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"та відповідні нормиЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 рокусертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1ст. 81 ЗК Українигромадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1ст. 1225 ЦК України. Відповідно дост. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно дост. 1216 ЦКне переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється діяп. 1розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1розділу X «Перехідні положення» ЗК Українирішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно доДекрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»(втратив чинність на підставіЗакону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно ізЗаконом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно доДекрету Кабінету Міністрів України від26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Відповідно до спадкової справи\~ №676, заведеної 16.08.2000 року Ружинською державною нотаріальною конторою відносно майна померлої, [INFO] , [PERSON] , вбачається, що позивач [PERSON] є спадкоємцем по заповіту майна вказанної особи та у встановлений законом строк прийняла її спадщину,\~ частково переоформивши її. Інших спадкоємців не має (а.с.56-73). Враховуючи те, що [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем [PERSON] , який є спадкоємцем за заповітом після смерті останньої. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги повністю, а суд,

Outcome: approved