Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання їх спільної дитини сина: [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини, зазначивши що син проживає та знаходяться на її, [PERSON], утриманні. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що відповідач працює офіційно, має регулярний дохід, однак ураховуючи те, що шлюбні відносини між ними як подружжям не склались, вони припинили спільне проживання та перебувають на стадії розірвання шлюбу, тому відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги дитині не надає добровільно, відтак виникла потреба у примусовому стягненні такої матеріальної допомоги, оскільки самотужки забезпечити нормальне життєве існування дитини вона не має можливості. В судове засідання позивач не з'явилась, в адресованій суду заяві, вказала, що позовні вимоги підтримує у обсязі заявленому у позовній заяві, просила її задовольнити, а розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання також не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений за адресою зареєстрованого місця проживання наданою за відомостями адресно - довідкового сектору УДМС ГУДМС у4 Вінницькій області, а тому в розумінні правил ч.5 ст.74 ЦПК України вважається повідомленим належним чином про день та час розгляду справи. Ураховуючи те, що позивач використала надані їй ч.2 ст.158 ЦПК України права, а неявку відповідача суд визнає неповажною, тому не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому здійснює судовий розгляд в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. В силу п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що шлюб між сторонами спору було зареєстровано 24.04.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, про що було зроблено актовий запис №12 та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER]. Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON], [INFO], батьком якого, згідно свідоцтв про народження є Відповідач - [PERSON]. Як слідує із довідки виданої виконавчим комітетом Росошанської сільської ради від 18.06.2014 року за №497, дитина [PERSON], [INFO] проживає біля матері та знаходиться на її утриманні. На підставі ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть присуджуватись у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі; частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Згідно із ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За наведених обставин, судом з'ясовано, що позивач скористалась наданим їй законодавцем правом на стягнення із відповідача аліментів на утримання їх спільної дитини, яка проживає з нею. Визначаючи розмір присуджуваних до стягнення із відповідача аліментів, суд враховує обставини, визначені ч. 1 ст. 182 СК України, та за відсутності заперечень зі сторони відповідача, які йому пропонувалось надати судом згідно ухвали суду від 09.07.2014 року, приходить до переконання, що відповідач спроможний виплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до повноліття дитини, оскільки він працює офіційно, має регулярний заробіток, а мінімальний розмір аліментів при визначенні частки складає саме 30% від прожиткового мінімуму встановленого законодавцем для дитини відповідного віку. Наведені обставини та здобуті у справі докази в контексті приведених правових норм регулювання предмета спору наводять суд до висновку про задоволення позову у повному обсязі. Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір , від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду. На підставі ст.180, 181,182, 183, 191 СК України,

Outcome: approved