Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-16 00:00:00

У жовтні 2013 р. Талалаївське районне споживче товариство звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення майнової шкоди у сумі 4345,52 грн. Заявлені вимоги мотивовані тим, що наказом голови правління Талалаївського РАЙСТ № 29 від 13.05.2011 р. [PERSON] була прийнята на посаду продавця магазину ТПП с.Харкове Талалаївського району Чернігівської області. В той же день з [PERSON] як із завідуючим магазину укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. За результатами інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, проведеної в магазині 31 липня 2013 року, виявлено неякісні товари та товари із закінченим строком придатності на суму 4665,52 грн., про що складений акт результатів перевірки цінностей від 2 серпня 2013 року Підставою для стягнення завданих збитків позивач вважав те, що [PERSON], яка була матеріально відповідальною особою, не повідомила керівництво Талалаївського РАЙСТ про закінчення граничного терміну зберігання продовольчих товарів . Частина завданої шкоди у сумі 320 грн відповідачем погашена у добровільному порядку, решту завданої шкоди у сумі 4345,52 грн вона погашати відмовилась. Рішенням Талалаївського районного суду Чернігівської області від 23 жовтня 2013 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь Талалаївського районного споживчого товариства 4345,52 грн. на відшкодування майнової шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення Талалаївського районного суду від 23 жовтня 2013 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не визначився із характером спірних правовідносин і правовою нормою, що підлягає застосуванню та безпідставно застосував до спірних правовідносин крім ст. 134 КЗпП України ще й положення ст. 1166 ЦК України, якою встановлені підстави відповідальності особи за майнову шкоду в деліктних зобов'язаннях. Зазначає, що судом взято до уваги договір про повну матеріальну відповідальність з нею, [PERSON], проте такий договір в матеріалах справи відсутній, з нею він не укладався. Позивачем не вказано, які трудові обов'язки нею порушено. Акт результатів перевірки цінностей від 02.08.2013 року має протиріччя, а прибутковий касовий ордер № 1880 про внесення 320 грн. відповідачем сфальсифікований РайСТ. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні не навів мотивів покладення відшкодування збитків на відповідача, за відсутності його вини у їх заподіянні. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що розпорядженням № 29 від 13 травня 2011 р. [PERSON] прийнята на посаду продавця магазину с.Харкове Талалаївського районного споживчого товариствана (а.с.6). 13 травня 2011 року між Талалаївським районним споживчим товариством та [PERSON] як завідуючим магазину укладено договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (а.с.4-5). Відповідно до п.п. „в" п. 9 розділу ІІ зазначеного договору [PERSON] зобов'язувалася своєчасно повідомляти адміністрацію про всі обставини, що загрожують збереженню ввірених їй цінностей. Згідно з інвентаризаційним описом від 31 липня 2013 року та актом результатів перевірки цінностей ТПП № 1 с.Харкове від 2 серпня 2013 року виявлено завдання збитків Талалаївському районному споживчому товариству на сумі 4665,52 грн. (а.с.8-11,19). В постанові №32 Правління Талалаївського районного споживчого товариства від 08.08.2013 року „Про розгляд результатів інвентаризації станом на 31.07.2013 року по магазину ТПП с. Харкове" зазначено, що при проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей станом на 31.07.2013 року по магазину ТПП с. Харкове було виявлено порчу товарно-матеріальних цінностей на суму 4665,52 грн, що утворилася з вини продавця [PERSON] (а.с.14). Розпорядженням № 36 по Талалаївському районному споживчому товариству від 8 серпня 2013 року [PERSON] звільнена з роботи за згодою сторін за п. 2 ст. 36 КЗпП України з 8 серпня 2012 року (а.с.7). Статтею 132 КЗпП України передбачено, що за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві. Відповідно ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, тощо. Статтею 135-2 КЗпП України передбачена можливість запровадження колективної (бригадної) матеріальної відповідальності при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв'язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність. Колективна (бригадна) матеріальна відповідальність установлюється власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації. Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об'єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. [PERSON] працювала в магазині ТПП с.Харькове одна, що підтверджується повідомленням Талалаївського РайСТ (а.с.104), а тому у позивача не було правових підстав для укладення з нею договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність (а.с.4-5). Укладений договір вимогам ст.135-2 КЗпП України не відповідає, і не може бути підставою для застосування до [PERSON] повної матеріальної відповідальності. Письмовий договір про взяття [PERSON] на себе повної індивидуальної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей, передбачений ст. 135-1 КЗпП України, між сторонами укладений не був. Ст. 130 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Порушення працівником покладених на нього трудових обов'язків є протиправними діями. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі прямого умислу або необережності (халатність, недбалість). Дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню, і між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв'язок. Трудові обов'язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. З наданою позивачем посадовою інструкцією продавця магазину відповідачка не була ознайомлена у встановленому порядку - під розписку (а.с.105). Нормативно-правовими документами та посадовими обов'язками продавця не передбачено обов'язок повідомляти власника або уповноважений ним орган про перебіг строку придатності товару. Такий обов'язок не був встановлений і підписаним відповідачкою типовим договором про колективну (бригадну) матеріальну відповдальність (а.с.4). Зважаючи на наведене, висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, а норми матеріального права - ст.ст. 130, 134 п.1, 135-1 КЗпП України були застосовані неправильно. Тому оскаржене рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з відшкодуванням понесених відповідачем судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 267, 30 грн.

Outcome: approved