Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до Берегівського районного суду з позовом в інтересах [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення пені та штрафних санкцій за невиконання договору. Позов мотивований тим, що [PERSON] та ФОП [PERSON] 26 серпня 2016 року уклали Договір № 1 про спільне будівництво та реконструкції дитячого садку під готельний комплекс (без створення юридичної особи). Виходячи із погодженого сторонами графіку інвестування, для виконання початкових етапів Договору, відповідач отримав у якості інвестиційного внеску від позивача кошти на суму 400 000 грн. Проте, наступний етап Договору не був виконаний відповідачем до визначеного строку - 31 грудня 2016 року. Тим не менш, позивач після цього одразу не ініціював розірвання договору, а навпаки, усвідомлюючи, що спільний з відповідачем бізнес-проект для нього є дуже важливим, 28.01.2017 року подав відповідачу повідомлення про належне виконання договірного зобовязання, у якому просив докласти максимальних зусиль щодо переоформлення земельної ділянки в спільну часткову власність в строк до 24.02.2017 року та в найкоротші терміни отримати всю дозвільну документацію на початок проведення будівництва та реконструкції готельного комплексу. Але відповідач не виконав цей етап і навіть після продовженого терміну. Так, позивач не вчинив дій, спрямованих на оформлення земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням у спільну часткову власність між сторонами. Тому, виконати подальші етапи договору сторони були не в змозі, так як для отримання дозвільних документів перед початком будівництва, і у подальшому власне виконання будівельних робіт, потрібно спершу оформити право власності на земельну ділянку. Вчинити цю дію міг тільки позивач, який має на це відповідне майнове право. Таким чином, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача штраф та пеню у розмірах, встановлених договором, а також судові витрати. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, просив позовні вимоги задоволити і стягнути з відповідача судові витрати. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнала, однак акцентувала увагу суду на тому, що умови договору не були виконані відповідачем не з його вини та обставин, які він не міг передбачити на день укладення договору. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08.04.2009 року (Додаток) ФОП [PERSON] придбав у ВАТ «Укпроджест Берегівська швейна фабрика» нежитлову будівлю дитячого садку та належні до нього підсобні надвірні будівлі по вул. Лучкая, будинок 6, в м. Берегові. Пунктом 4.1. вищевказаного Договору купівлі-продажу було передбачено, що Продавець після оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку, але не пізніше 01.09.2009 року зобовязується продати Відповідачу за цим договором названу в п. 4 земельну ділянку, про що укласти з Покупцем відповідний договір купівлі-продажу вищевказаної земельної ділянки за ціною експертно-грошової оцінки цієї ділянки. Саме вищевказану будівлю садочку Відповідач вніс в якості інвестиції згідно умов Договору, а також зобовязувався переоформити під будівлею земельну ділянку, оскільки мав на це майнове право в силу умов договірних зобовязань з ТОВ «Укпроджест Берегівська швейна фабрика» (правонаступник ВАТ «Укпроджест Берегівська швейна фабрика»), а також в силу закону (ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України). Але, в силу тих обставин, що попередній власник землі відмовлявся переоформити земельну ділянку на користь Відповідача, не дивлячись на те, що Відповідач по справі неодноразово звертався з відповідною вимогою, то і відповідно виконання умов Договору для Відповідача стало неможливим у визначені Договором строки. При цьому, зауважила, що Відповідач здійснив всі від нього залежні дії, щоб виконати покладенні на нього зобовязання, адже це було в його інтересах, але неправомірні дії попереднього землевласника унеможливлювали здійсненню та повної реалізації Договору стосовно зведення готельного комплексу, як це і передбачалось умовами Договору. Крім цього, зазначила, що Відповідач по справі прикладав максимальних зусиль, щоб в спосіб та термін, передбачений Договором, здійснити всі необхідні дії щодо проектно-вишукувальних робіт, розробки, затвердження та погодження перед проектної та технічної документації по Проекту реконструкції з Позивачем, на вигідних для Сторін умовах залучив Генпідрядника, організував та здійснив передбудівельні роботи щодо зачистки території та підготовки будівельного майданчику, брав участь у пошуках та залученні додаткових інвесторів тощо. Вищевикладене навіть не спростовується Позивачем, адже зі змісту листування між Сторонами є очевидним наявність партнерських відносин, адже як і Позивач, так і Відповідач, були зацікавленими в досягненні мети, передбаченої Договором і можливості передачі готельного комплексу в майбутню оренду та отримання прибутку. Також просила суд взяти до уваги, що за захистом своїх порушених прав щодо володіння земельною ділянкою, Відповідач звернувся до суду і на день розгляду даної справи вже оформив право власності на земельну ділянку, але на жаль, судова тяганина затягнулась, і Відповідач був не в змозі в передбачений Договором строк виконати свої зобовязання у повному обсязі, у звязку з чим втратив не тільки майбутню вигоду та прибутки, а і зазнає майнової шкоди у вигляді належного застосування Позивачем відповідних матеріальних санкцій. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи всі обставини, що мають істотне значення по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. 26 серпня 2016 року в м. Берегове [PERSON] та Фізична особа-підприємець [PERSON] уклали Договір № 1 про спільне будівництво та реконструкції дитячого садку під готельний комплекс (без створення юридичної особи). Розділом 3 Договору визначено його етапи реалізації. На виконання 1 (пункт 3.1.1 Договору) та 2 етапів (пункт 3.1.2 Договору), виходячи із графіку інвестування (пункт 7.4.1 Договору), позивачем було надано 400 000 грн. у якості інвестиційного внеску відповідачу. Дані факти підтверджуються актами приймання-передачі інвестиційного внеску № 1 та № 2 від 21.09.2016 р. та 17.11.2016 р. 3 етап (пункт 3.1.3 Договору) не був виконаний Відповідачем до визначеного строку (п. 7.3.1 Договору) 31 грудня 2016 року. Разом з тим, позивач не ініціював розірвання Договору, а 28.01.2017 року подав відповідачу повідомлення про належне виконання договірного зобовязання, у якому просив докласти максимальних зусиль щодо переоформлення земельної ділянки в спільну часткову власність в строк до 24.02.2017 року та в найкоротші терміни отримати всю необхідну дозвільну документацію на початок проведення реконструкції та будівництва готельного комплексу. Але і після цього продовженого терміну відповідач не виконав 3 етап. Так, позивач не вчинив дій, спрямованих на оформлення земельної ділянки з відповідним цільовим призначенням у спільну часткову власність між сторонами. Суд приймає до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що зобовязання не було виконано ним не по його вині та з незалежних від нього обставин, але при цьому, суд враховує п. 9.1 Договору, згідно з яким не вважається форс-мажором зобовязання відповідача, передбачене п. 7.3.1 цього Договору. За таких обставин, виконати подальші етапи договору сторони були не в змозі, адже для отримання дозвільних документів перед початком будівництва, і у подальшому власне виконання будівельних робіт, потрібно спершу оформити право власності на земельну ділянку. Вчинити цю дію міг тільки позивач, який має на це відповідне майнове право. Так, обєкт будівництва двоповерхова нежитлова будівля дитячого садку та належні до неї підсобні надвірні будівлі належать відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 08 квітня 2009 року. Виходячи із змісту ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 120 Земельного кодексу України також передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. При цьому, при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Тим не менш, відповідно до відомостей з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 2110200000:01:022:0139, її власником станом на 17.10.2017 р. було Відкрите акціонерне товариство "Укрпроджест Берегівська швейна фабрика", а не відповідач. Відповідач взяв на себе зобовязання щодо оформлення прав на земельну ділянку, однак у строки, погоджені Сторонами, цього не зробив. Як гласить п. 5. Постанови Кабінету міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 «[PERSON] питання виконання підготовчих і будівельних робіт», будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою. А саме, до оформлення права власності на земельну ділянку будь-які наступні етапи виконання договору неможливі. Згідно з п. 8.4. Договору, у разі порушення Замовником строку переоформлення земельної ділянки під Обєктом в спільну часткову власність (п. 7.2.2. та 7.3.1. Договору), Замовник зобовязаний повернути Інвесторові фактично здійснений інвестиційний внесок у грошовій формі та додатково сплатити на користь Інвестора штраф у розмірі 250 000, 00 (Двісті пятдесят) тисяч гривень. Доказом повернення Замовником на користь Інвестора фактично здійснених інвестиційних внесків являтимуться відповідні Акт (и) приймання-передачі та/або нотаріально посвідчена заява Інвестора про отримання (повернення Замовником) фактично здійснених Інвестором інвестиційних внесків. При цьому Сторони погодили, що датою виникнення зобовязання по поверненню фактично внесених інвестиційних внесків Інвестором та сплату штрафу за порушення умов Договору Замовником є дата (день) отримання Замовником відповідного повідомлення про одностороннє розірвання даного Договору. Згодом, 01.03.2017 року позивач направив відповідачу повідомлення про одностороннє розірвання договору. Даним повідомленням позивач скористався своїм правом як Інвестора щодо одностороннього розірвання Договору (п. 11.4, 11.5). Позивач зазначив у цьому листі про необхідність протягом 10 календарних днів з дня отримання даного повідомлення повернути інвестиційні внеси та сплатити штраф. Зазначене повідомлення відповідач отримав 08 березня 2017 року. За таких обставин, термін виконання зобовязання щодо повернення інвестиційних внесків та сплати штрафу по 18 березня 2017 року. Однак, відповідач повернув позивачу інвестиційний внесок у сумі 400 000 грн. тільки 18 жовтня 2017 року, що стверджується відповідною нотаріально посвідченою заявою позивача. Разом з тим, відповідач штраф та пеню позивачу так і не сплатив, станом на дату подачі позовної заяви. Як Сторони погодили у п. 8.5. Договору, у випадку невчасного повернення Замовником попередньо отриманих від Інвестора грошових внесків, здійснених на виконання умов даного Договору, а також несвоєчасної сплати штрафу (п. 8.4. Договору) Замовник несе відповідальність шляхом сплати Інвесторові пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невиконаного у строк грошового зобов'язання за кожен день прострочення. Пеня повинна нараховуватися у даному випадку з 19.03.2017 року. Виходячи із змісту п. 10.1. Договору, у разі виникнення спірних ситуацій, пов'язаних з виконанням цього Договору, сторони зобов'язуються докласти всіх сил для їх досудового врегулювання шляхом переговорів. Пунктом 10.2. Договору регламентовано, якщо сторонам на стадії досудового врегулювання спору не вдасться знайти взаємоприйнятне рішення шляхом переговорів, спір передається на рішення до суду за місцезнаходженням обєкту. Відповідно до п. 11.4. Договору, Інвестор має право в односторонньому порядку розірвати цей договір виключно з підстав невиконання Замовником обов'язку, передбаченого п. 7.3.1. даного Договору. Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до п. 2, 3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Формула розрахунку пені ?Р = s * р% * Q ?Р сума пені; s сума заборгованості; р% - ставка пені, у відсотках за день прострочення; Q кількість днів прострочення. т Подвійна облікова ставка НБУ - 17 % річних. Подвійна облікова ставка НБУ в день = 17\~/ 365 = 0,046575 %. Кількість днів прострочки сплати інвестиційного внеску (з 19.03 по 18.10) 214. Кількість днів прострочки сплати штрафу (станом на дату подачі позовної заяви 27.10.2017 р.) 223. Сума пені за несвоєчасну сплату інвестиційного внеску = 400 000 * 0,046575 * 214 / 100 = 39868,20 грн.. Сума пені за несвоєчасну сплату штрафу =250 000 * 0,046575 * 223 / 100 = 25965,56 грн.. Таким чином, зобовязання відповідача щодо сплати штрафу та пені станом на дату подачі позову не виконані, і тому ці кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved