overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-24 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про визнання за нею частини домоволодіння і надвірних будівель по [ADDRESS] як окремого домоволодіння. Посилалась на неможливість реєстрації права власності на виділене майно через небажання [PERSON] закінчити будівництво суміжної частини будівлі. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився. В зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не застосовувалось у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши документи і матеріали справи, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 30 листопада 2005 року позивачці було виділено на праві власності 1/2 частину будинковолодіння по [ADDRESS], що складається із вхідних сходів "а", коридору 1-3, коридору 1-1, комори 1-2, жилої кімнати 1-4, жилої кімнати 1-5, що становить 51/100 частину від всього будинковолодіння. Рішенням виконавчого комітету Сарненської міської ради № 92 від 19 березня 2014 року частині домоволодіння позивачки присвоєна адреса [ADDRESS]. Технічні характеристики належної позивачці 1/2 частини домоволодіння визначені копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS]. Інша частина будинку в розмірі 1/2 належить на праві приватної власності [PERSON], яка згідно рішення Сарненського районного суду від 30 листопада 2005 року складає 49/100 всього домоволодіння. З доводів позивачки вбачається, що у виділеній йому частині [PERSON] не зробив окремого входу з двору та всіх необхідних переобладнань, не проживає у виділеній йому частині будинку; позивачка [PERSON] виділила свою частину будівлі в окреме домоволодіння, обладнала окремий вхід, користуються своєю частиною будівлі. Згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. За правилами ч.1 ст. 361 ЦК України співвласник вправі самостійно розпорядитись своєю часткою у праві спільної часткової власності. Враховуючи, що спірне домоволодіння по [ADDRESS] фактично розділено на дві частини, суд вважає можливим позов задовольнити і визнати частину домоволодіння, що належить позивачці як окреме домоволодіння. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареестрованому шлюбі, який був розірвано на підставі рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.10.2013року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] Неповнолітня донька знаходиться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальну допомогу не надає, тому позивачка вимушена звернутися з заявою до суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1\\4 частини доходу відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.04.2015р. В судовому засіданні позивачка підтримала свої вимоги, просила їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення аліментів. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що сторони перебували у зареестрованому шлюбі, який був розірвано на підставі рішення Соснівського районного суду м.Черкаси від 15.10.2013року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON]. Неповнолітня [PERSON], [INFO] знаходиться на утриманні позивачки [PERSON] Відповідач ухиляється від утримання дитини, добровільно матеріальну допомогу не надає, тому позивачка вимушена звернутися з заявою до суду. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з вищевикладеного, оцінюючи докази в їх сукупності суд, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають до задоволення, а саме суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця с.Капустино, зареєстрованого [ADDRESS], проживаючого [ADDRESS] працюючого водієм "АТ Банк Фінанси та кредит", аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно починаючи з 22 квітня 2015року і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який рішенням Тисменицького районного суду розірвано. Від даного шлюбу в них народилася одна дитина, дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Тисменицького районного суду з відповідача було стягнуто аліменти на утримання дочки до досягнення нею повноліття. На даний час [PERSON] [INFO] року виповнилося 18 років і вона навчається на платній формі навчання у Прикарпатському національному університеті ім.В.Стефаника на першому курсі по спеціальності „англійська мова і література". Вартість навчання за один рік складає 13800 грн. Вона не спроможна сама утримувати та оплачувати навчання дочки, а відповідач в добровільному порядку не бажає надавати допомогу. Вважає, що останній також повинен брати участь в утриманні та оплаті за навчання їхньої дочки до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання. Поскільки відповідач офіційно не працює, але має постійний дохід, то вважає, що з нього потрібно стягнути аліменти у твердій грошовій сумі - по 1500 грн. кожного місяця та половину витрат на оплату навчання дочки у розмірі 6900 грн. Просила позов задоволити. Позивачка в судове засідання не з»явилася. Від неї надійшла заява, у якій вона просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, просила її задоволити. Відповідач у судове засідання не з»явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином повідомлявся, у зв»язку з чим ухвалено розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Встановлено, що у шлюбі позивача з відповідачем народилася одна дитина, дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час є повнолітньою. Дочка [PERSON] навчається на платній формі навчання у Прикарпатському національному університеті ім.В.Стефаника на першому курсі по спеціальності „англійська мова і література"; вартість навчання за один рік складає 13800 грн., що підтверджується копією договору від 01.09.2016 року про надання освітніх послуг та довідкою Прикарпатського національного університету ім.В.Стефаника № 84 від 23.02.2017 року ( а.с.8-10). Позивачка сама не спроможна утримувати та оплачувати навчання дочки, а відповідач в добровільному порядку не бажає надавати їй допомогу, пояснюючи це тим, що сам перебуває у скрутному матеріальному становищі. Таким чином, оскільки відповідач в добровільному порядку від матеріального забезпечення своєї повнолітньої дочки, яка продовжує навчання ухиляється, то суд вважає, що з нього слід стягувати в користь позивачки аліменти в судовому порядку, у твердій грошовій сумі, а також половину витрат, понесених позивачкою по оплаті навчання. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду до відповідача про встановлення батьківства, посилаючись на те, що в 1994 році вони познайомилися з [PERSON] і стали проживати однією сім?єю, як чоловік і жінка, без реєстрації шлюбу. [INFO] у них народився син [PERSON], в свідоцтві про народження якого запис про батька був внесений зі слів матері - „Батько - [PERSON]". В даний час необхідно офіційно встановити сину [PERSON] батьківство, тобто визнати його батьком [PERSON], який визнає себе батьком сина [PERSON], про що він до ВРАЦС по м.Умані подав нотаріально посвідчену заяву про визнання його батьком [PERSON] і просить внести дані в свідоцтво про народження сина [PERSON], як [PERSON], народження [INFO], уродженця м.Умані. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задоволити, ухвалити рішення, яким визнати батьком дитини - сина [PERSON], народження [INFO], [PERSON], уродженця Республіки Таджикистан, народження [INFO], зобов?язавши Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м.Умані внести відповідні дані в свідоцтво про народження [PERSON], як [PERSON] вказавши в свідоцтві про народження в графі „батько": [PERSON]. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутність Третя особа в судове засідання не з'явився, надавши заяву, згідно якої проти задоволення позову не заперечує, просить розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, як обґрунтований та ніким не оспорюваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду до відповідача про стягнення аліментів, посилаючись на те, що сторони проживають у фактичних шлюбних відносинах та мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Відповідач по справі на утримання сина матеріальної допомоги не надає, тому позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно, підтримавши позовні вимоги в судовому засіданні в повному обсязі., Відповідач в судове засідання не з'явився, причина неявки суду не відома, про день та час розгляду справи був повідомлений судовою повісткою, заперечень щодо позову не надав, в зв'язку з чим, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив про заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Встановлено, що сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.5). Сторони по справі проживали у фактичних шлюбних відносинах. Відповідач по справіпротягом останніх 6-ти місяців на утримання сина [PERSON] матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, та те, що відповідач не має постійного місця роботи, ухиляється від обов'язків по утриманню своєї малолітньої дитини, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини, визначивши аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн., щомісячно, яку суд вважає достатньою для належного утримання та розвитку дитини. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір, від сплати якого позивачка звільнена на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року "Про судовий збір".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

Позивачка звернулася з позовом до суду мотивуючи це тим , що 31 липня 2001 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу на житловий будинок [ADDRESS], Петрівського району Кіровоградської області , сплативши обумовлену суму - 2000 (дві тисячі ) гривень, за вище вказаний будинок. Договір зареєстрований на Універсальній товарній біржі " Ален" за № 673 від 31.07.2001 року та зареєстрований у Петрівській дільниці Кіровоградського обласного об'єднаного бюро технічної інвентаризації від 05 березня 2001 року. У теперішній час у позивачки виникла потреба продати житловий будинок, однак оформити договір купівлі-продажу належним чином через нотаріат незмогла так як нотаріус пояснив що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості, який було зареєстровано на товарній біржі, а тому позивачка звернулася до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але письмовою заявою прохала слухати справу без її участі позов підтримала. Відповідач також в судове засідання не з'явився, але письмовою заявою прохав слухати справу без його участі з позовом згоден. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. В судовому засіданні встановлено , що що 31 липня 2001 року між позивачкою та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу на житловий будинок [ADDRESS], Петрівського району Кіровоградської області . Сторони повністю виконали умови договору продавець [PERSON] - передав позивачці домоволодіння у користування і розпорядження , позивачка прийняла домоволодіння та сплатила за нього кошти в сумі 2000 (дві тисячі ) гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу(а.с.4). В даний час у позивачки виникла необхідність нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, але нотаріус пояснив, що неможливо посвідчити договір купівлі-продажу нерухомості, який було зареєстровано на товарній біржі. Згідно ч.1.ст.227 ЦК України у редакції 1963 року , договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу) . Крім того, нотаріально посвідчити даний договір позивачка не може, оскільки він вже зареєстрований в органах технічної інвентаризації , про, що свідчить відмітка на договорі (а.с.4). Згідно ч.2 ст.47 ЦК України у редакції 1963 року, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. , а тому договір купівлі - продажу житлового будинку слід визнати дійсним, та визнати за позивачкою право власності на нього. На підставі ст.ст.47,227 ЦК України у редакції 1963 року та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася у суд із позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що їх шлюб було зареєстровано 28.05.2011 р. Відділом ДРАЦС Івано-Франківського МУЮ, актовий запис №652. Від цього шлюбу у ниє є син [PERSON] [INFO]. Подальше спільне проживання подружжя стало неможливим по причині відмови відповідача жити із дружиною та її родичами в м. Івано-Франківську, а проживав із своїми батьками у м. Снятин, тому подружжя не мало можливості жити нормальним сімейним життям, бачилися рідко, поступово віддалялися один від одного, що в подальшому призвело до остаточного припинення шлюбних стосунків. У них різні характери та діаметрально протилежні погляди на життя. Позивачка вважає, що їх шлюб став формальними, перебувати у такому шлюбі вона не має бажання, а тому просить суд цей шлюб розірвати. Позивачка подала до суду заяву, де вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила позов задоволити, а справу просить розглядати у її відсутності. Відповідач подав до суду заяву, де вказав, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, просив позов задоволити, а справу просить розглядати у його відсутності. Дослідивши і перевіривши зібрані по справі матеріали, врахувавши, що сторони однією сім'єю не живуть, миритися не бажають, а подальше збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам, суд вважає, що позов обґрунтований, підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, позов про розірвання шлюбу відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Тому суд вважає, що шлюб слід розірвати. На підставі ч. 1 ст. 160 СК України, якою встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а батьки досягли згоди відносно місця проживання їх неповнолітнього сина, суд вважає, що батьки самі встановлюють місце проживання їх неповнолітньої дитини та спосіб утримання її. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає, що позивачці слід залишити шлюбне прізвище "[PERSON]". На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивачка звернулася у суд із позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], який було зареєстровано 13 вересня 1997 р. в відділі РАГС Снятинської РДА, оскільки шлюб виявився невдалим, у них немає взаємоповаги один до одного, взаєморозуміння, у них діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю.. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зраджує подружній вірності, з його ініціативи між подружжям постійно виникали сварки. Тому на протязі останнього року сімейне життя подружжя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Від спільного проживання у них є двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Оскільки шлюб розпався і носить формальний характер, подальше спільне проживання і збереження сім'ї вже не можливе, позивачка перебувати у формальному шлюбі не бажає, а тому просить цей шлюб розірвати, дочку [PERSON] просить залишити проживати із нею та на її утриманні, а сина [PERSON] - із відповідачем та на його утриманні. Позивачка подала до суду заяву, де вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила позов задоволити, а справу просить розглядати у її відсутності. Відповідач подав до суду заяву, якою позовні вимоги визнав повністю, із вимогами позивачки згідний, справу просив розглядати у його відсутності. Суд дослідивши і перевіривши зібрані по справі матеріали приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення оскільки сторони однією сім'єю не живуть, миритися не бажають, а подальше збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу, де вказано, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі ч. 1 ст. 160 СК України, оскільки спору між батьками відносно місця проживання їх неповнолітніх дітей немає, тому суд вважає, що дочку [PERSON] слід залишити проживати із матір'ю [PERSON], а сина [PERSON] залишити проживати із батьком [PERSON] Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає, що позивачці слід залишити її шлюбне прізвище "[PERSON]". На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася у суд із позовом про розірвання шлюбу із [PERSON], який мотивувала тим, що їх шлюб було зареєстровано виконкомом Горішньозалучанської сільської ради Снятинського р-ну 14.02.2014 року зроблено запис за №2. Від спвльного проживання дітей у них немає. Спільне проживання подружжя стало неможливим, оскільки вони не зійшлися характерами, між ними зникло взаєморозуміння та взаємоповага і уже 2 місяці подружжя спільно не проживає. Тому позивачка просить суд шлюб розірвати, після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". Позивачка подала до суду заяву, якою позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задоволити, справу просила розглядати у її відсутності, не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не з'явився за невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, поважних причин його неявки не встановлено, тому у суду є підстави для заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Суд дослідивши і перевіривши зібрані по справі матеріали приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення оскільки сторони однією сім'єю не живуть, миритися не бажають, а подальше збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного суд вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд вважає, що позивачці слід відновити її дошлюбне прізвище. Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В зв'язку з цим, суд приходить до висновку що з відповідача слід стягнути на користь позивачки понесені нею витрати, а саме судовий збір у розмірі 243,60 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved