Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітню дитину. В заяві вказує, що з відповідачем знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 17.06.2006 року. Від спільного життя мають неповнолітню дитину: [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до його повноліття. Ухвалою суду від 26.08.2020 року позов прийнято до розгляду та відкрито проваджен-ня в порядку спрощеного позовного провадження, призначено до судового розгляду. Сторони до суду не з`явилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка на задоволенні позову наполягала. Відповідач позов визнав повністю, суду заперечень не надав. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого уча-сника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомо-гою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Судом встановлено, що з 17 червня 2006 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.3) Під час шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Дитина зареєстрована та проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою, виданою Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради (а.с.5, 6). Відповідно до ч. 1 ст. 84, ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утри-мання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно з ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (алімен-ти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибо-ром того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище пла-тника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дру-жини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та доста-тнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповід-ного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішен-ням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь держави підлягають і судові витрати. Згідно ч.1\~ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з наведеною вище нормою\~ЦПК України,\~стягненню з відповідача в доход держави підлягають 50% судового збору, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved