Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.11.2007 року, і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. [PERSON] 22.08.2013 року звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, відповідач не рахувався з її поглядами, планами на життя, ставив свої особисті інтереси вище сімейних, крім того зловживає алкогольними напоями. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого та доповнила, що з 2010 року вони з відповідачем кілька разів розходилися, а з січня 2012 року стали проживати окремо один від одного, з того часу спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач в судових засіданнях 30.09.2014 року та 29.11.2013 року позов не визнав та просив дати строк на примирення. Ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 30.09.2014 року та 29.11.2013 року провадження у справі зупинялось на два та на чотири місяці відповідно у зв'язку з необхідністю надання сторонам строку для примирення. Відповідач, який належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду, що стверджується повідомленнями про вручення поштового повідомлення, яке знаходяться в матеріалах справи, в судове засідання 28.07.2014 року не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав і про причини своєї неявки суд не повідомив. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 17.11.2007 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 4256 (а.с.8), від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Також встановлено, що сторони з 2010 року кілька разів розходилися, а з січня 2012 року стали проживати окремо один від одного, з того часу спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд намагався зберегти сім'ю сторін, надавав їм двічі термін для примирення строком два та чотири місяці, проте вони не помирилися, а позивач категорично примиритись не бажає, що свідчить про те, що вона втратила до відповідача довіру та хороші почуття. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 114,70 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.2).

Outcome: approved