Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі з 15.10.2011 року по 03.01.2017 року. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і знаходиться на її вихованні, так як відповідач з вересня 2014 року залишив сім'ю, повністю усунувшись від виховання і матеріального забезпечення дитини, що спонукало її в 2016 році звернутися з позовом до суду про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання сина. Зазначаючи на те, що батько дитини свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, життям дитини, її розвитком, станом здоров'я та нагальними потребами дитини не цікавиться, з вересня 2014року з дитиною жодного разу не бачився, аліменти не сплачує, позивачка просить суд позбавити його батьківських прав щодо сина. В судовому засіданні позивачка, обґрунтовуючи вимоги викладеними в позовній заяві обставинами, позов підтримала і суду пояснила, що вони з відповідачем до початку бойових дій на Донбасі мешкали в м.Донецьку, а влітку 2014 року поїхали жити до знайомих в Запорізьку область, де відповідач невдовзі залишив її з дитиною і, зібравши речі, поїхав в невідомому їй напрямку, повідомивши її про те, що має намір створити іншу сім'ю та попередив, щоб вона його не шукала, так як спілкуватися з нею та сином він більше не бажає. В жовтні 2014 року вона разом з дитиною та своїм батьком переїхали в м.Мирноград, де взяті на облік як внутрішньо переміщені особи. Так як відповідач остаточно припинив з нею та дитиною сімейні стосунки, в січні 2017року їх шлюб за її заявою було розірвано, а в грудні 2016 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання дитини, які відповідач не сплачує. Оскільки відповідач припинив будь-які стосунки з сім'єю, коли дитині було ще два з половиною роки і з 2014 року жодного разу не виявив бажання побачитися з сином та поцікавитися його життям, той забув свого батька. Зазначаючи на те, що за таких обставин позбавлення батьківських прав відповідача не нестиме в собі негативного впливу на інтереси дитини, позивачка просить суд її позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду шляхом розміщення виклику на веб-сайті судової влади, до судового засідання не з'явився, клопотань з приводу розгляду справи суду не надіслав, що надає суду підстави зі згоди позивача для здійснення заочного судового розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи служби у справах дітей виконкому Мирноградської міської ради вимоги позивачки щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], підтримав, вважав, що позбавлення відповідача батьківських прав у зв'язку з умисним та тривалим невиконанням ним своїх батьківських обов'язків не суперечитиме інтересам дитини. Вислухавши позиції сторін та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], який народився [INFO] в м.Донецьк, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петровського районного управління юстиції у м.Донецьку (а.с.11). Рішенням Димитровського міського суду від 29.12.2016 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (а.с.13). Однак, як свідчить довідка Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби, де знаходиться виконавчий лист на виконанні, з моменту стягнення аліментів вони були сплачені відповідачем лише один раз. Заборгованість по аліментам складає 8691,76 грн (а.с.23). Як пояснила в судовому засіданні позивачка, аліментний платіж їй було перераховано лише один раз на її банківську картку, але ким це було здійснено і звідки - їй невідомо. Рішенням Димитровського міського суду від 03.01.2017 року шлюб між позивачкою і відповідачем було розірвано (а.с.12). Згідно акту житлово-побутових умов проживання, позивачка разом з сином [PERSON] та батьком [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS]. Родина проживає у двокімнатній квартирі, де повністю дотримані санітарно-гігієнічні умови і є все необхідне для розвитку, навчання і проживання дитини (а.с.14). Відповідач також значиться зареєстрованим в [ADDRESS], проте за місцем реєстрації не проживає (а.с.22,27). Згідно письмової інформації ЗОШ №10, де навчається неповнолітній [PERSON] в 1-А класі, дитина проживає разом з матір'ю і дідусем, які беруть активну участь у його навчанні та вихованні. Батько дитини [PERSON] з дитиною не проживає, участі у навчальному і виховному процесі сина не приймає (а.с. 16,17). Малолітній [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що свого батька він не пам'ятає, жодного разу він до нього не приїздив і подарунків та іграшок ніколи йому не дарував. Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти та поважати дитину. В разі, якщо батьки ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, вони, відповідно до вимог ч.4 ст.155 та п.2 ч.1 ст.164 СК України, можуть бути позбавлені батьківських прав. Для позбавлення батьківських прав необхідно встановити, що особа свідомо порушує батьківські обов'язки і злісно не виконує вимог та рекомендацій органів опіки і піклування. Встановлені судом обставини і досліджені у справі докази, які свідчать про те, що відповідач більше чотирьох років зі своєю дитиною не спілкується і за цей час жодного разу з сином не бачився, його життям, здоров'ям, розвитком не цікавився, дають підстави для висновку, що відмова відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітнього сина є свідомою. Такого ж висновку дійшов і орган опіки і піклування, яким визначено доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO] (а.с.59-60). Розглядаючи спір, що виникає з позбавлення батьківства, суд у відповідності до вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає право на повагу до сімейного життя, повинен, зокрема, з'ясувати, чи є мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі та чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (рішення Європейського Суду "Савіни проти України" від 18 грудня 2008 року). Встановлені судом обставини, поведінка відповідача, тривалий і постійний прояв байдужості до життя, здоров'я, інтересів і внутрішнього світу дитини від самого її народження, небажання піклуватися про неї свідчать не лише про умисне ухилення відповідача від виконання свого прямого батьківського обов'язку з виховання дитини, а й про доречність позбавлення його батьківських прав. Висновок органу опіки і піклування від 12 лютого 2019 року з цього питання прийнятий на підставі всестороннього аналізу обставин і є достатньо обґрунтованим і переконливим. Таким чином, суд погоджує доводи позивачки і органу опіки і піклування, що застосування до відповідача за встановлених судом обставин такого заходу, як позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина, виправдовується інтересами дитини, які мають переважний характер над його інтересами, що відповідатиме вимогам виваженості і справедливості і не суперечитиме гарантіям статті 8 Конвенції. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved