Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та визнання права власності на нього. В судове засідання сторони не з»явилися. Від позивача поступила письмова заява , в якій він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі у його відсутності. Відповідач в судове засідання не з»явився, представив пояснення, згідно якого позовні вимоги визнає повністю і просить їх задовольнити у його відсутності. Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази , вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення із наступних підстав. Відповідно до ст.22 КпШС України в редакції , яка мала місце станом на 1992 р., майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння,користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст. 24 КпШС України ,майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. 2. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. 3. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. 4. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. 5. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. 6. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 59 СК України, той із подружжя, хто є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. 2. При розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобов'язані враховувати інтереси дитини, інших членів сім'ї, які відповідно до закону мають право користування ним. Позивачка [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] є власником земельної ділянки, площею 0,0897 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться в [ADDRESS], на підставі рішення сесії Шумської міської Ради від 06.09.2010 року № 940, що стверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданим Шумською міською Радою 23 травня 2011 року. На земельній ділянці позивачкою здійснено будівництво житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в 1991 році, що стверджується інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна, виданою СПД-ФО [PERSON] 28.11.2014 року, характеристикою будинку, господарських будівель та споруд, де вказано рік побудови- 1991 р. Право здійснення будівництва нерухомого майна позивачкою стверджується будівельним паспортом на забудову земельної ділянки в [ADDRESS] , виданого на ім.»я позивачки. Позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі із відповідачем із 29 серпня 1992 року, який був зареєстрований відділом ЗАГС Шумської райдержадміністрації, актовий запис № 32, що стверджується свідоцтвом [NUMBER], виданим 29.08.1992 року відділом ЗАГС Шумської райдержадміністрації . Сторони зареєстровані та проживають в [ADDRESS] , що стверджується довідкою № 3315 від 29.12.2014 року, виданою Шумською міською Радою. Таким чином суд вважає встановленим той факт, що позивачка здійснила будівництво нерухомого майна в [ADDRESS] до того, як зареєструвала шлюб, а тому воно є особистою приватною власністю її, відповідач права на нерухоме майно не набув, про що сам визнав в заяві, поданій до суду, а тому слід визнати житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами , що в [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved