Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів від 06 квітня 2016 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю [NUMBER] від 12 вересня 2002 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 49, 1 кв.м, житловою площею 24,6 кв. м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] розташований на земельній ділянці Привільнянської сільської ради площею 0,25 га, укладений між [PERSON] та [PERSON] 29 листопада 2014 року На обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона здійснила продаж житлового будинку, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 29 листопада 2014 року, відповідно до умов якого продаж будинку визначений сторонами у 33 000 гривень і покупець [PERSON] при укладанні договору сплатила позивачці 15 000 гривень. Сплата решти суми, а саме - 18000 гривень була відстрочена до 01 липня 2015 року. Факт повного розрахунку за проданий житловий будинок, відповідно до погоджених умов обома сторонами договору, повинен був підтверджуватися нотаріально оформленою заявою продавця про відсутність у нього щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру. [PERSON] посилається на те, що станом на 13 травня 2016 року відповідачка не сплатила їй решту суми, а саме - 18 000 гривень, чим порушила виконання умов договору щодо повного розрахунку за отриманий житловий будинок, тобто порушила істотні умови договору. Позивачка вважає, що у зв'язку з тим, що станом на 13 травня 2016 року відповідачка не сплатила їй кошти в сумі 18 000 гривень і факт повного розрахунку за житловий будинок не підтверджений нотаріально оформленою заявою продавця про відсутність у нього щодо покупця будь-яких претензій фінансового характеру, то житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належить до сьогоднішнього дня на праві приватної власності їй, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06 травня 2016 року. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Представник позивачки зазначав, що підставою позову є істотне порушення відповідачкою умов договору, що відповідно до ст. 651 ЦК України є підставою для розірвання договору купівлі-продажу. Відповідач [PERSON] та її представник, які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.27), у судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності. Про належне повідомлення відповідачки та її повноважного представника суд виходить з того, що Нем?ятий Г. О., який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 06 червня 2016 року (а.с.23) про час та місце розгляду справи був повідомлений в судовому засіданні 07 червня 2016 року та отримав повістку для передачі відповідачці (а.с.27), а в судовому засіданні за його клопотанням було оголошено перерву до 13 червня 2016 року. Проте в судове засідання 13 червня 2016 року ані відповідачка, ані її представник не з'явилися, причини неявки суду не повідомили. Тому суд вважає, що відповідач була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, у зв'язку з чим суд ухвалив здійснювати розгляд справи за її відсутності та відсутності її представника. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ч.1 ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 29 листопада 2014 року між позивачкою та відповідачкою був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] який був нотаріально посвідчений державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-3110 (а.с.11). Пунктом 3 вказаного договору передбачено, що продаж житлового будинку визначений сторонами за 33 000 гривень. При цьому сторони домовилися, що при укладанні договору покупець сплачує продавцеві 15 000 гривень, а сплата решти суми - 18 000 гривень відстрочується до 01 липня 2015 року. Підписання цього договору продавцем є підтвердження факту одержання ним від покупця 15 000 гривень. Крім того, вказаним пунктом договору було передбачено, що факт повного розрахунку за проданий житловий будинок за погодженням сторін має підтверджуватися нотаріально оформленою заявою продавця про відсутність нього щодо покупця будь-яки претензій фінансового характеру (а.с.11). Стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, згідно з яким одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Істотними умовами договору купівлі-продажу є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Відповідно до ч. 1 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. За загальним правилом (ч. 1 ст. 692 ЦК України) оплата товару за договором купівлі-продажу здійснюється після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Згідно п. 2 ст. 692 ЦК України покупець повинен виконати свій обов'язок щодо оплати одразу в повному обсязі, тобто сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Однак сторони можуть відійти від цього положення, застосувавши розстрочення платежу (ч. 2 ст. 692 ЦК України). У випадку, якщо договором купівлі-продажу передбачена оплата товару через певний час після його передачі покупцю, покупець повинен провести оплату в строк, передбачений договором. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (ч. 3 ст. 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених ст. 651 ЦК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Як вбачається з матеріалів справи, пояснень позивачки та її представника, до дня розгляду справи відповідачка [PERSON] не виконала умови п. 3 договору купівлі-продажу в частині сплати в строк до 01 липня 2015 року 18 000 гривень. Таким чином суд приходить до висновку про порушення покупцем істотних умов договору в частині невиконання домовленості щодо відстрочки платежу. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 травня 2016 року (а.с.12) житловий будинок [ADDRESS] на сьогоднішній день залишається зареєстрованим за [PERSON], оскільки відповідно до п. 9 договору купівлі-продажу право власності на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації після повного розрахунку між сторонами. Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об'єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб'єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України). Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. Судом встановлено, що більшу частину вартості будинку відповідачка не сплатила, майже півтора року не виконує взятих на себе договірних зобов'язань, чим в значній мірі позбавила позивачку того, на що вона розраховувала при укладанні договору. Кошти, які вона мала б отримати від продажу будинку, вона планувала використати на капітальний ремонт власного будинку, в якому проживає. Невиконання відповідачкою однієї з істотних умов договору не дозволяє позивачці на даний час отримати очікуване від укладеного договору. Отже, згідно встановлених вище судом обставин, суд дійшов до висновку, що позивачка не отримавши від [PERSON] кошти за договором купівлі-продажу житлового будинку позбавлена значною мірою на те, на що вона розраховувала при укладенні договору, а саме - на використання коштів на ремонт власного будинку. У правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-46цс12 зазначено наступне. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Отже, виходячи з наведеної правової позиції ВСУ, розірвати договір купівлі-продажу з підстав неповної сплати вартості товару можливо лише у тому випадку, коли договір укладений з розстроченням платежу, про що зазначено у самому договорі. Оскільки судом під час розгляду справи було встановлено, що у спірному договорі купівлі-продажу було зазначено умови про застосування розстрочення платежу в порядку ч. 2 ст. 692 ЦК України, а відповідачка та її представник не надали суду доказів виконання умов про повний розрахунок за придбану нерухомість, а позивачка та її представник довели суду існування як істотного порушення умов договору так і порушення істотних умов договору, то суд вважає, що існують правові підстави для задоволення позовних вимог та розірвання спірного договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст. ст. 214, 215 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що норми ст. ст. 88, 214, 215 ЦПК України є нормами процесуального права, носять імперативний характер та не можуть бути змінені за згодою сторін (за виключенням випадків укладання мирової угоди). Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок, який був сплачений під час звернення з позовом до суду. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved