Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Гірницькому районі м. Макіївки про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що перебував у трудових відносинах з «Шахта ім. В.І. Леніна» ДП «Макіїввугілля». За час виконання професійних обов'язків працював на різних посадах, пов'язаних з виконанням робіт у шахті. Під час виконання трудових обов'язків він отримав трудові каліцтва, а саме: 06.03.1993р., під час установки привибійного кріплення, обвалився шматок породи та травмував йому 1 палець лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-1 №70 від 06.03.1993р. Встановлено діагноз: «осколковий внутрісуглобовий перелом головки основної фаланги із зміщенням». 21.01.2002р., при зачистці виробленого простору від вугілля, між рамами кріплення випав шматок породи і травмувало його праву кисть. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві складено акт форми Н-1 від 24.01.2002р. Встановлено діагноз: «відкритий перелом основи фаланги 5 пальця правої кісті із зміщенням». Відповідно до первинного висновку МСЕК, 06.08.2002р. йому встановлено 20% стійкої втрати працездатності за сукупністю цих обох трудових каліцтв. Крім того зазначив, що внаслідок цих нещасних випадків він був змушений знаходитись на лікарняному, проходити медичні огляди та обстеження, медико-соціальні комісії, відновлювальні процедури. У результаті нещасних випадків він отримує психологічні страждання, які негативно впливають на образ його життя, а саме: з моменту отримання травм і до теперішнього часу він живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, досить має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на отриманні травми. Таким чином, вже на протязі тривалого часу він вимушений переносити та терпіти наслідки отриманих травм, які виражаються у сильних больових відчуттях, що позначається не тільки на його здоров'ї, а також і на психіці. Враховуючи зазначене та приймаючи до уваги, що усі ці фактори викликають у нього негативні емоції і переживання просив суд стягнути з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України у Гірницькому районі м. Макіївки моральну шкоду, яка була завдана йому у результаті трудових каліцтв на виробництві, яку він оцінює в 20 000 грн. 00 коп. Представник позивача за договором [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав зазначених у позові і просив їх задовольнити. Представник відповідача за довіреністю Земцов П.А. позовні вимоги не визнав у повному обсязі і пояснив суду, що моральну шкоду, яка була спричинена позивачу, повинно відшкодовувати підприємство-роботодавець відповідно до ст.1167 ЦК України. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступного. Судом були встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ст.ст 1, 3 частини 4 ст.43, частин 1 та 2 ст.46 Конституції України Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності. З трудової книжки [PERSON] вбачається, що починаючи з 1983р. він працював на шахті ім. В.І. Леніна займаючи посаду від учня гірника до гірника другого підземного розряду з повним робочим днем у шахті. 08.03.2005р. [PERSON] був звільнений з шахти за п.2 ст.40 КЗПП України у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я (а.с. 4-12). Під час виконання трудових обов'язків на шахті ім. В.І. Леніна [PERSON] отримав трудові каліцтва, а саме: 06.03.1993р., під час установки привибійного кріплення, обвалився шматок породи та травмував йому 1 палець лівої кисті. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві було складено акт форми Н-1 №70 від 06.03.1993р. Встановлено діагноз: «осколковий внутрісуглобовий перелом головки основної фаланги із зміщенням». 21.01.2002р., при зачистці виробленого простору від вугілля, між рамами кріплення випав шматок породи і травмувало його праву кисть. За результатами розслідування нещасного випадку на виробництві складено акт форми Н-1 від 24.01.2002р. Встановлено діагноз: «відкритий перелом основи фаланги 5 пальця правої кісті із зміщенням». Згідно акту огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності в період з 06.08.2002р. по 06.08.2004р. [PERSON] було встановлено 20% втрати працездатності у зв'язку з травмами, які мали місце 06.03.1993р. та 21.01.2002р. Дата переогляду МСЕК була призначена на 06.08.2004р., однак у матеріалах справи відсутні відомості про проходження [PERSON] переогляду МСЕК. Приписами ст.12 Закону України «Про охорону праці» встановлено, що страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру є моральною шкодою потерпілого. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику по справах про відшкодування морального (немайнового) збитку" за змінами внесеними постановою Пленуму № 4 від 25.15.2001 р. під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ , заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Заподіяний моральний збиток відшкодовується тій фізичній особі, права якої були безпосередньо порушені неправомірними діями інших осіб. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність заподіяння [PERSON] моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров'я під час виконання трудових обов'язків. Враховуючи особливості захисту здоров'я потерпілого, поряд із відшкодуванням матеріальної шкоди компенсується і моральна шкода за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. (п.п. «е» п.1 ч. 1 ст.21, ч.3 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»). При вирішенні питання про право позивача на відшкодування моральної шкоди суд виходить із вимог ст.ст. 21, 28, 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» в їх сукупності, якими передбачено, що право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання втрати працездатності, у тому числі виплати компенсації за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної комісії (далі - МСЕК). Відповідно до встановлених обставин суд приходить до висновку про те, що право на відшкодування завданої моральної шкоди виникло у позивача з 06.08.2002 року - з часу встановлення рішенням МСЕК втрати професійної працездатності. Згідно з абзацом 5 частини 1 ст. 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - Основи) окремим видом загальнообов'язкового державного соціального страхування є страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності. Основами передбачено відшкодування збитків, заподіяних працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним своїх трудових обов'язків. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» обов'язковому страхуванню від нещасного випадку підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту). Відтак, [PERSON] є застрахованою особою у розумінні ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності». Нещасний випадок - це обмежена в часі подія або раптовий вплив на працівника небезпечного виробничого фактора чи середовища, що сталися у процесі виконання ним трудових обов'язків, внаслідок яких заподіяно шкоду здоров'ю або настала смерть. (ст. 14 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності»). Страхування від нещасного випадку здійснює Фонд соціального страхування від нещасних випадків - некомерційна самоврядна організація, що діє на підставі статуту, який затверджується її правлінням. Відшкодування моральної шкоди застрахованим особам незалежно від відшкодування майнової шкоди передбачено ст.1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» і є одним із способів захисту особистих немайнових прав працівника. Відповідно до ст.21 зазначеного Закону у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов'язаний у встановленому законодавством порядку: відшкодувати грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. Згідно з ч.1 ст.25 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» всі види страхових виплат і соціальних послуг застрахованим та особам, які перебувають на їх утриманні, а також усі види профілактичних заходів провадяться Фондом соціального страхування від нещасних випадків за рахунок його коштів. Виходячи з абзацу 9 пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України у справі № 1 - 32/2008 року від 08.10.2008 року, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №1105-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Однак, передбачене статтею 237-1 КЗПП України та ст. 1167 ЦК України відшкодування моральної шкоди як один із засобів захисту особистих немайнових прав громадян, що відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, або власником чи уповноваженим ним органом, не застосовується до осіб, що підлягають обов'язковому соціальному страхуванню відповідно до Закону і яким втрату працездатності у зв'язку з травмою на виробництві вперше встановлено у період з 01.04.2001р. по 31.12.2005р., тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право. Судом встановлено, що ушкодження здоров'я [PERSON] під час виконання трудових обов'язків спричиняє йому моральні та фізичні страждання, а саме: з моменту отримання травм і до теперішнього часу він живе з відчуттям сильного душевного хвилювання, досить має проблеми зі сном, постійно роздратований, відчуває загальну слабкість, загальний біль отриманої травми підсилюється при психоемоційному навантаженні, зміні погодних умов, які негативно впливають на отриманні травми. Таким чином, вже на протязі тривалого часу позивач вимушений переносити та терпіти наслідки отриманих травм, які виражаються у сильних больових відчуттях, що позначається не тільки на його здоров'ї, а також і на психіці. Між тим, Цивільним кодексом України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності» не встановлено критерії визначення моральної шкоди в грошовому еквіваленті, не встановлено як мінімального, так і максимального розміру моральної шкоди. Як роз'яснив Пленум ВСУ у Постанові №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань. Отже, враховуючи характер і тривалість страждань позивача, стан його здоров'я, а також приймаючи до уваги той факт, що у 2005р. [PERSON] було звільнено з шахти ім. В.І. Леніна у зв'язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров'я, що також негативним чином вплинуло на його психічний стан, суд приходить до висновку про обґрунтованість суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн.

Outcome: approved