Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Шиян В.О. звернулась до суду із позовом, згідно якого просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсною заяву [PERSON] про відмову від прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , що посвідчена приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Негодою І.В. 02 квітня 2015 року. Вимоги позову мотивовані тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Негодою І.В. заведена спадкова справа №6/2015. Спадкоємцями за заявою після померлої є її сини - [PERSON] і [PERSON] , при цьому [PERSON] відмовився від прийняття спадщини на користь [PERSON] . Згідно змісту позову, звертаючись 02 квітня 2015 року до нотаріуса, позивач здійснив відмову від прийняття спадщини, сумлінно помиляючись щодо тієї обставини, що відповідач [PERSON] може бути спадкоємцем після смерті [PERSON] , він допустив помилку, наслідками якої є порушені права та обов`язки, які не можуть бути усунені в позасудовому порядку. Представник позивача зазначає, що [PERSON] не є спадкоємцем за законом, оскільки не перебуває в родинних відносинах з померлою, натомість, він є громадянином іншої держави, не знайомий з чинним законодавством України, з 1986 року постійно проживає та працює в місті Рязань, з родичами, які проживають в Україні, майже не спілкувався, приїхав в Україну в день поховання матері [INFO] . Представник позивача вказує, що помилка [PERSON] полягає у неправильному сприйнятті ним фактичних обставин правочину, у тому, що [PERSON] є спадкоємцем після померлої [PERSON] , та ця помилка вплинула на волевиявлення та на саму природу одностороннього правочину про відмову від прийняття спадщини, та яка не може бути здійснена на користь сторонньої особи, яка не є спадкоємцем, оскільки в цьому випадку волевиявлення позивача не відповідає його справжньому наміру. За викладених обставин представник позивача і звернувся до суду. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03 лютого 2020 року відкрито провадження у справі, витребувано докази. Ухвалою Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 22 травня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, його представник - адвокат Шиян В.О. надала до суду заяву, згідно якої просила суд розглянути справу без участі сторони позивача та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак в матеріалах справи наявна її заява (а.с. 39), яка подана до канцелярії суду 20 лютого 2020 року, посвідчена приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Спірідович М.В., та зареєстрована в реєстрі за номером 139, про визнання позову, за змістом якої [PERSON] зазначає, що: вона дійсно не може бути спадкоємцем після померлої [PERSON] , так як не перебуває з нею у родинних відносинах; при написанні заяви вона не знала, що потрібно буде підтвердити родинні відносини; відповідач повністю визнає заявлені [PERSON] вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позову; просить суд розглядати справу без її участі. Третя особа, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Негода І.В., в судове засідання не з`явилась, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак завчасно надала до суду клопотання, за змістом якого просила суд розглянути справу без її присутності та ухвалити рішення на розсуд суду. За викладених обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів справи. Суд, приймаючи до уваги думку представника позивача [PERSON] - адвоката Шиян В.О., думку відповідача [PERSON] , а також третьої особи - приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Негоди І.В., дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно з вимогами статті 55 Конституції України, права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов`язків, передбачений пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Згідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. [INFO] померла [PERSON] , що вбачається зі свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 31 грудня 2016 року Киїським районним у місті Полтаві відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. Після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Негодою І.В. була заведена спадкова справа №6/2015. 02 квітня 2015 року до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Негоди І.В. звернувся позивач [PERSON] із заявою про відмову від прийняття належної йому спадщини після померлої [PERSON] на користь двоюрідної сестри (племінниці померлої) - [PERSON] . Водночас 02 квітня 2015 року до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Негоди І.В. звернулись відповідач [PERSON] , а також син померлої [PERSON] із відповідними заявами про прийняття спадщини після померлої [PERSON] 15 березня 2018 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Негодою І.В. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за номером 39 , за яким спадкоємцями майна [PERSON] , 1937 року народження, у виді квартири [ADDRESS] , є її син - [PERSON] , [INFO] , - на Ѕ частку, та племінниця - [PERSON] , [INFO] , - на Ѕ частку, у зв`язку із відмовою спадкоємця першої черги - сина [PERSON] . З досліджених в судовому засіданні матеріалів спадкової справи №6/2015 після померлої [PERSON] вбачається, що свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частку спадкової квартири видано [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину на іншу Ѕ частину квартири не видано. Разом з тим, 17 травня 2019 року до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Негодою І.В. звернулась відповідач [PERSON] із заявою про визнання її заяви про прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] , яка була подана 02 квітня 2015 року, недійсною, однак нотаріусом 17 травня 2019 року надано відповідь за вих.№79/02-14, за змістом якої нотаріус не має повноважень визнавати заяви про прийняття спадщини недійсними, та роз`яснено відповідачу її право звернення до суду. Згідно частини 5 статті 1274 Цивільного кодексу України, відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Так, згідно частини 1 статті 229 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що відмова від прийняття спадщини на користь інших спадкоємців допускається лише протягом строку для прийняття спадщини. У разі відкликання спадкоємцем своєї відмови від прийняття спадщини протягом строку, встановленого для її прийняття, він відновлює своє право на спадкування. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, передбачених статтями 225, 229-231, 233 Цивільного кодексу України. Водночас, згідно із частинами 3, 5 статті 203 Цивільного кодексу України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Частиною 3 цієї статі Кодексу передбачено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи зі змісту позову, позивач не розумів, що його відмова від прийняття спадщини не може бути здійснена на користь сторонньої особи, яка не є спадкоємцем після смерті його матері. Натомість, позивач вважав, що його заява про відмову від прийняття спадщини на користь відповідача обумовлена наявністю у останньої спадкових прав після померлої [PERSON] . Ця помилка вплинула на волевиявлення позивача, яке в даному випадку не відповідає його справжньому наміру. Таким чином, оскільки на момент звернення до нотаріуса позивач не розумів природу та наслідки вчинення ним одностороннього правочину - відмову від спадщини, суд приходить до висновку, що в даному випадку наявна помилка спадкоємця щодо обставин, які мають істотне значення (щодо прав та обов`язків спадкоємця). Окрім того, відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, позивач [PERSON] через канцелярію суду подала нотаріальну засвідчену заяву про визнання нею позову про визнання недійсною відмови від прийняття спадщини в повному обсязі. Судом встановлено, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Приймаючи до уваги вищевикладене, встановлені обставини справи, а саме те, що позивач помилився щодо обставин, які мають істотне значення при вчиненні правочину, враховуючи до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] в повному обсязі, з урахуванням зазначених норм чинного законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, суд приходить до висновку про необхідність стягнення відповідача [PERSON] на користь позивача судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved