Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої вказав, що 01 листопада 2011 року померла його мати [PERSON], яка по день смерті постійно мешкала та була зареєстрована в Кальміуському районі м.Маріуполя по проїзду Зеленому, буд.7. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий дім з прибудовами та земельну ділянку, яка знаходиться у м. Маріуполі по проїзду Зеленому, буд.7. 16 лютого 2016 року позивач звернувся до Третьої державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері та було відкрито спадкову справу. 18 лютого 2016 року сестра позивача - [PERSON] відмовилась від частини спадщини на користь позивача. Заповіт померла не складала та у вересні 2016 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право власності та надано правовстановлюючі документи на житловий будинок та земельну ділянку. Постановою від 27.09.2016 року позивачу було відмовлено у видачі документів на спадкове майно, у звязку з тим, що в договорі дарування на імя його матері вказана адреса: м. Жданів, пров. Зелений, буд.7, а листі МКП «Маріупольське БТІ» від 12.05.2016 року, державна реєстрація вказаного нерухомого майна на імя [PERSON] проведена за адресою проїзд Зелений, буд.7. За таких обставин нотаріус не може видати свідоцтва на право власності на спадковий дім, і позивач вимушений звернутись до суду. Просив позов задовольнити на визнати за [PERSON] право власності на жилий дім (літ.-А) загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., веранду (літ.а-1), нежилою будівлею (літ. А1-1), сарай Б-1, вбиральню Г-1, літній душ Д-1, гараж Е-1, ганок а1, замощення І, колодязь питний (літ-К), огорожу №1, №2, №3, які розташовані по проїзду Зеленому, буд.№7 в м. Маріуполі у порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] Позивач у судове засідання не зявився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, в судове засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, зазначивши що залишає вирішення питання по справі на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно реєстраційному посвідченню, виданого 20 травня 1960 року Жданівським бюро технічної інвентаризації, [PERSON] належить домоволодіння № 7 по проїзду Зеленому в м.Жданів, на підставі договору дарування від 13.05.1960 року, та записано в реєстрову книгу за № 15130. 01 листопада 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 924072, видане 02.11.2015 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції в Донецькій області (а.с. 6). Заповіту щодо належного їй майна [PERSON] не залишила. Позивач [PERSON], [INFO], є сином померлої [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його народження. Згідно з матеріалами спадкової справи №80/2016, копії яких надіслані завідувачем Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], позивач [PERSON] 16.02.2016 року звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON], померлої 01.11.2015 року. Відповідно до заяви зі спадкової справи №80/2016 від 18.02.2016 року, [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини на користь свого брата сина спадкодавця [PERSON], [INFO]. 27.09.2016 року [PERSON] звернувся до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою, в якій просив видати на його імя свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок № 7 з надвірними прибудовами, які розташовані про провулку Зеленому, буд.7 в м. Маріуполі. Постановою державного нотаріуса [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.09.2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON], що складається з житлового будинку № 7 з надвірними прибудовами, які розташовані про провулку Зеленому, буд.7 в м. Маріуполі. Відмова нотаріуса обґрунтована, що в одному випадку адреса нерухомого майна вказано провулок Зелений будинок №7, а в іншому проїзд Зелений, 7, м.Маріуполя. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст. 1258 ЦК України). Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже єдиним на момент розгляду справи спадкоємцем, який має право на спадкування майна після смерті [PERSON], померлої 01.11.2015 року, за законом є її син [PERSON] Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - [PERSON] Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Судом встановлено, що за час свого життя спадкодавцю [PERSON] належало на праві власності домоволодіння № 7 по проїзду Зеленому в м.Жданів, на підставі договору дарування від 13.05.1960 року, та записано в реєстрову книгу за № 15130. Згідно паспорту [PERSON] з 19 січня 1973 року по теперішній час зареєстрований за адресою:[INFO](а.с.4,5). Проте через відсутність у позивача доказів, що в одному випадку адреса нерухомого майна вказано провулок Зелений будинок №7, а в іншому проїзд Зелений, 7, м.Маріуполя., отримання свідоцтво на право власності на нерухоме майно у нотаріальному порядку стало неможливим. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням зазначених положень законодавства та розяснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт набуття спадкодавцем у встановленому законом порядку права власності на жилий дім (літ.-А) загальною площею 67,0 кв.м., житловою площею 34,5 кв.м., веранду (літ.а-1), нежилою будівлею (літ. А1-1), сарай Б-1, вбиральню Г-1, літній душ Д-1, гараж Е-1, ганок а1, замощення І, колодязь питний (літ-К), огорожу №1, №2, №3, які розташовані по проїзду Зеленому, буд.№7 в м. Маріуполі. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved