Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-03 00:00:00

Позивачкою подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітньої дитини без дозволу батька. Свої вимоги позивачка обґрунтовує наступним. Позивачка перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO]. 12.04.2013 року шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають окремо. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з позивачкою у м. Чернігів і знаходиться на її утриманні. Батько дитини з 2013 року, з моменту розлучення про себе не заявляв, дитиною не цікавився, участі в її житті і вихованні не приймав. Він проживає на непідконтрольній Україні території за адресою: [ADDRESS]. Мати позивачки самотня людина, проживає у місті Дебальцево. На даний час вона хворіє і знаходиться у післяопераційному стані. Доглядати її нікому, тому позивачка має бажання і намір поїхати і дізнатися про стан її здоров'я, надати всю необхідну допомогу. Дітей вона залишити не може і вважає, що вони також мають відвідати бабусю. За таких підстав, позивачка у поданій заяві просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітній доньці за межі України без згоди батька відповідача [PERSON] Позивачка позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, згідно поданої заяви просила суд розглядати позов без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутність суду не подавав, про розгляд справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації, шляхом розміщення оголошення у газеті "Урядовий кур*єр", тому суд розглядає справу на підставіст. 224 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10 і 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом даного позову являється вирішення питання про здійснення батьківських прав та обов»язків щодо реалізації прав дитини, що регулюється нормами Сімейного законодавства України та нормами міжнародного законодавства . Так судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі дійсно перебували у шлюбі, який було розірвано 12.04.2013 року, що підтверджено копією заочного рішення про розірвання шлюбу (а.с.10). Після розірвання шлюбу прізвище дружини - [PERSON]. Сторони проживають окремо. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.8). Згідно копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ( а.с. 9) - донька позивачки проживає разом із нею за адресо: [ADDRESS]. Згідно ч. 7ст. 7 Сімейного кодексу Українидитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановленихКонституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно дост. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При цьому, згіднодо приписів ч. 2-4ст. 150 Сімейного кодексу Українибатьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Крім того, відповідно дост. 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою. У відповідності дост. 33 Конституції Україникожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідност. 313 ЦК Українифізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Перелік документів та порядок перетину кордону визначеноЗаконом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженихпостановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18). Згідно ч. 2ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючивикладене, судвважаєзанеобхіднезадовольнитипозовнузаяву та надати дозвіл на виїзд доньки позивачки за кордон без дозволу батька, тому, що в судів становлено, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю позивачкою [PERSON] та перебуває на її утриманні, вони дійсно проживають в населеному пункті м. Чернігів, куди вони перемістилися з непідконтрольної території м. Дебальцеве Донецької області. При цьому, суд вважає неможливим допустити негайне виконання рішення суду в частині оформлення документів на тимчасовимй виїзд за межі України неповнолітній доньки позивачки , тому, що така вимога позивчаки не передбачено ст. 367 ЦПК України На підставі викладеного, ст.313 Цивільного кодексуУкраїни, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», положень Конвенції ООН про права дитини, Конституціїї України,

Outcome: approved