Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування заявлених вимог зазначили, що 26 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», а в подальшому ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0315/0907/88-465, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 180000 грн. з розранку 14,99% річних з кінцевим строком повернення до 25.09.2017 року. Між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» 25.05.2012 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором № 0315/0907/88-465 від 26.09.2007 року. Таким чином відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 0315/0907/88-465 від 26.09.2007 року на користь ПАТ «Дельта Банк». Відповідач [PERSON], всупереч умовам договору, зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 103744,79 грн., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того, просять стягнути з [PERSON] сплачений судовий збір у розмірі 1556,17 грн. Позивач ПАТ «Дельта Банк» свого представника в судове засідання не направили, надіслали листа з проханням справу розглядати без участі їх представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачем [PERSON] дійсно 26.09.2007 року був укладений кредитний договір, згідно якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 180000 грн. До 2014 року погашення по кредитному договору [PERSON] здійснював регулярно, проте коли дізнався, що у 2014 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» перестав існувати, припинв здійснювати проплати по кредитному догвору. Проте, що Банк відступив право вимоги іншим Банкам відповідача ніхто не повідомляв, а тому ввжає, що він належним чином виконав умови договору, у звязку з чим у задоволенні позову просив відмовити. З розрахунком заборгованості, наданим позивачем не згодні, вважають його таким, що не відповідає дійсності, з нього не зрозуміло як було нараховано тіло кредиту, відсотки та пеня. Крім того, документи про відступлення права вимоги надані позивачем не в повному обсязі, що ставить під сумнів повноваження ПАТ «Дельта Банк» по даному кредитному договору. Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 26 вересня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ВАТ «Сведбанк», а в подальшому ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 0315/0907/88-465, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 180000 грн. з розранку 14,99% річних з кінцевим строком повернення до 25.09.2017 року/а.с.8-11/. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» у письмовій нотаріальній формі було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором, за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 0315/0907/88-465 від 26.09.2007 року/а.с.23-29/. Відповідач [PERSON] зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим виникла заборгованість, станом на 02.08.2016 року, у розмірі 103744,79 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту 63058,56 грн., заборгованість за відсотками 20425,77 грн., пеня 20260,46 грн. Розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем детальним розрахунком заборгованості по кредитному договору № 0315/0907/88-465 від 26.09.2007 року/а.с.20-22/. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в суді знайшов підтвердження факт укладення 26 вересня 2007 року кредитного договору між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON], згідно якого Банк надав відповідачу кредит, а останній в свою чергу зобовязувався щомісяця виконувати свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів, однак взяте на себе зобовязання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість, яка і підлягає стягненню з відповідача. Суд звертає увагу на положення ч. 1 ст. 516 ЦК України, де передбачено, що заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Кредитним договором № 0315/0907/88-465 від 26.09.2007 року отримання згоди боржника на заміну кредитора не передбачено. Більше того, до квітня 2014 року боржником [PERSON] виконувались умови кредитного договору шляхом внесення грошових сум на користь саме позивача ПАТ «Дельта Банк», що свідчить про визнання боржником [PERSON] позивача новим кредитором та про обізнаність щодо заміни кредитора. Викладене стверджується розрахунком боргу/а.с.20-22/. Крім того, відповідно до приписів постанови Кабінету Міністрів України «Про створення Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України» №118 від 22.01.1996 року код ЄДРПОУ (Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України) - унікальний ідентифікаційний номер юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України, створеному 1996 році. Структура коду ЄДРПОУ восьмирозрядна, серійно-порядкова. Присвоєння кодів ЄДРПОУ проводиться державними реєстраторами, органами державної статистики, центральними органами виконавчої влади України. Код ЄДРПОУ зберігається за суб'єктом, якому він присвоєний, протягом усього періоду його існування і є єдиним. Він є обов'язковим для використання в усіх видах звітних та облікових документів суб'єкта господарювання і зазначається на його печатках та штампах. У всіх документах - адміністративних, фінансових чи інших, де фігурує підприємство (організація), обов'язково вказується ідентифікаційний код згідно з ЄДРПОУ. Кінцева мета присвоєння кодів ЄДРПОУ - проведення спостережень за структурними змінами в економіці щодо видів діяльності, створення, реорганізації(злиття, приєднання, поділу, перетворення) та ліквідації суб'єктів господарювання. За кодом ЄДРПОУ облік юридичних осіб ведеться також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, Єдиному банку даних про платників податків - юридичних осіб і т. д. З кредитного договору № 0315/0907/88-465 від 26.09.2007 року вбачається, що в розділі «Місцезнаходження і реквізити сторін» в графі банк зазначено АКБ «ТАС-Комерцбанк» код 19356840. На даному договорі також міститься кругла печатка банку з вказівкою на ідентифікаційний код банку 19356840. В п.1 договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 25 травня 2012 року зазначено реквізити Публічного акціонерного товариства «Сведбанк», зокрема, ідентифікаційний код банку 19356840. На даному договорі також міститься кругла печатка банку з вказівкою на ідентифікаційний код банку 19356840. Отже, з урахуванням положень законодавства України та вказаних обставин справи є всі правові підстави вважати, що Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків Акціонерного Комерційного банку «ТАС-Комерцбанк», а тому посилання представника відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позову на те, що не досліджувалося питання правонаступництва Публічного акціонерного товариства «Сведбанк» усіх прав та обов'язків Акціонерного Комерційного банку «ТАС-Комерцбанк суд до уваги не приймає. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, становлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України), що передбачено і ст. 10 ЦПК України. На суд покладається обов'язок розгляду цивільної справи в межах заявлених сторонами вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідач та його представник в свою чергу, будь-які докази на спростування обставин, пов'язаних з розміром нарахованої позивачем кредитної заборгованості та підставності вимог щодо її стягнення суду не надали. При цьому представник відповідача, зазначаючи про те, що позивачем не доведено розмір нарахованої позивачем кредитної заборгованості не врахував, що обов'язок по доведенню таких обставин покладається на сторони. При цьому, банк повинен довести факт укладення кредитного договору і наявність заборгованості, а клієнт банку має спростувати доводи банку та довести протилежне. Неможливість спростування/доведення останнім цих обставин не звільняє його від відповідальності за неналежне виконання зобов'язань за договором. За таких обставин, оцінюючи усі докази, які були досліджені у судовому засіданні у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними та обгрунтвоаними, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача в сумі 1556,17 грн підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved