Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 15 січня 2015 року в місті Києві по вулиці Велика Кільцева сталася дорожньо-транспортна пригода з вини [PERSON], внаслідок чого транспортний засіб «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження. Матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER] становить 257,774,12 гривень. Проте відповідач відшкодування шкоди не здійснив, у зв'язку з чим [PERSON] просить стягнути матеріальну шкоду в розмірі 215,784,12 грн., 5 526,00 гривень додаткових витрат і 2 213,10 гривень судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та день розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомляв, а тому суд, вважає за можливе розглядати справу у його відсутність та ухвалити у справі заочне рішення. Заслухавши пояснення сторін, обговоривши доводи позовної заяви, перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] є власником автомобілю марки «Хюндай», реєстраційний номер [NUMBER]. 15 січня 2015 року в місті Києві по вулиці Велика Кільцева сталася дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіль «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], отримали механічні пошкодження. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення АП1 № 178198 від 15 січня 2015 року, вищевказана дорожньо-транспортна пригоди сталась у результаті порушення [PERSON] пунктів 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України. Відповідно до постанови Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2015 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення за статтею 124 КпАП України, відносно [PERSON] закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду міста Києва від 17 квітня 2015 року постанову Святошинського районного суду міста Києва від 11 березня 2015 року скасовано. Також у постанові зазначено, що громадянин [PERSON] порушив пункти 12.1, 10.1 Правил дорожнього руху України і вищевказане ДТП сталось з вини [PERSON]. Згідно частини 4 статті 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача, [PERSON] у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є підтвердженою. На момент скоєння ДТП, відповідальність [PERSON] була застрахована у ЗАТ «Страхова компанія «ТАС», яка здійснила переказ страхової виплати у розмірі 41 990,00 гривень. Як вбачається зі звіту № 303/15/Н від 26 лютого 2015 року, складеного ФОП [PERSON], матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля [NUMBER] [PERSON] становить 257 774,12 гривень. Також, позивачем надані докази сплати витрат на евакуацію автомобіля після ДТП у розмірі 646,00 гривень, 3 780,00 гривень за проведення експертного дослідження і 1 100,00 гривень витрат за виготовлення звіту щодо визначення матеріальних збитків. Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" від 01.03.2013 року № 4 при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди та страхової виплати вартості матеріальної шкоди в розмірі 215 784,12 гривень підлягають задоволенню. Відповідно ч. 3 до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, позивач довів факт понесених витрат на евакуацію автомобіля після ДТП у розмірі 646,00 гривень, 3 780,00 гривень за проведення експертного дослідження і 1 100,00 гривень витрат за виготовлення звіту щодо визначення матеріальних збитків, які також підлягають стягненню з відповідача. Стягнення судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved