Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

Позивачка, просить надити дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO] РНОКПП [NUMBER], у супроводі його матері, [PERSON] та (або) тренерів [PERSON] і (або) [PERSON], без супроводу батька, [PERSON], [INFO], та без нотаріально посвідченої його згоди на виїзд дитини за межі України, в період: з 01 червня 2019 року по 30 серпня 2019 року до Республіки Болгарії. Свої вимоги мотивує тим , що вона, [PERSON], з 03.08.2007 року по 14.12.2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час спільного проживання в шлюбі у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO] Шлюб між ними було розірвано на підставі рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14 грудня 2012 року ,справа №0906/1038/12. За рішенням суду після розлучення визначено місце проживання дітей з нею. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дітьми не бере, розвитком дітей не цікавиться, жодної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, з часу розлучення він жодного разу не провідав дітей. Вона матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Син [PERSON] займається танцями та входить до складу хореографічного колективу «Бойківчанка» . Дитині такі заняття дуже подобаються, а вона вважає, що таке заняття дисциплінує дитину, допомагає кращому узгодженню дій та думок. Завдяки цьому виховується обдарована і працьовита, фізично міцна і творча особистість. Заняття хореографією допомагає в розвитку фізичних даних її сина. З 20-29 червня 2019 року сина [PERSON] включено до колективу, який братиме участь у Всеукраїнському чемпіонаті хореографічного мистецтва АКТ-ВАНСЕ-2019, що проходитиме у Болгарії (Сонячний Беріг). Для того, що дитина могла поїхати в іншу країну необхідний дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини від обох батьків, але відповідач з жовтня місяця 2018 року обіцяв надати такий дозвіл, але з часом перестав відповідати на телефонні дзвінки та з рештою взагалі зник зв'язок з абонентом по єдиному відомому їй номеру телефону відповідача. Оскільки у неї є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи те, що на час виникнення спірних правовідносин законодавством не встановлена можливість самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України дитини з метою фізичного та духовного розвитку та оздоровлення, вона змушена звертатись до суду з даним позовом. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Кобилинець Т.В. (ордер а.с.23-24), в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини , просила позов задоволити. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] ., в судове засідання на виклик не з'явився, причину своєї неявки суд не повідомив , від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать оголошення на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. про виклик в судове засідання (а.с.22,32), від нього не поступив відзив на позов. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Згідно ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.1 ч.5 ст. 157 СК України (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 03.07.2018 р. N 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 року), питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк до одного місяця та більше з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, у разі: 1) наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів; 2) наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженої довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, якщо аліменти сплачуються на утримання дитини з інвалідністю, дитини, яка хворіє на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісне орфанне захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, або на утримання дитини, яка отримала тяжкі травми, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією лікувально-профілактичного закладу в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров'я. Статтею 3 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою ВР України від 27.02.91 р. N 798-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Згідно п. 1 ст. 18, п. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ч.1 ст. 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка недосягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до п. 4 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно п. п. 4, 7 підпункту 2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2014 №152 (зі змінами), паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років; оформлення, обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла 16-річного віку, особі, яка визнана судом обмежено дієздатною або недієздатною, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників (далі - законні представники); у разі оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміну паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі - на підставі заяви-анкети одного з батьків/законних представників та письмової згоди другого з батьків/законних представників, яка надається під час подання документів (заява від другого з батьків/законних представників не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства чи за наявності виданої органом державної виконавчої служби довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців). У разі відсутності другого з батьків під час подання документів така заява подається нотаріально засвідченою. Якщо батьки не перебувають у шлюбі, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта для виїзду за кордон здійснюється на підставі заяви-анкети того з них, з ким проживає особа. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду. Верховний Суд України у своїй Постанові від 12 квітня 2017 року у справі №235/139/16-ц прийшов до висновку, що тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Виходячи з положень зазначених норм матеріального права, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків (на підставі рішення суду) може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків у вихованні дитини, унаслідок чого батько фактично позбавляється можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Аналіз вказаних норм права свідчить, що у разі відсутності підстав у батьків з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини самостійно вирішити питання тимчасового виїзду за межі України дитини та відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітнього за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Виходячи з вказаного, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі у них [INFO] року народився син , [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 14.12.2012 року в справі №0906/1038/12 шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 03 серпня 2007 року виконавчим комітетом Геринської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6 - розірвано. Неповнолітніх дітей: дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], залишено проживати з матір'ю, позивачкою по справі [PERSON]. (а.с.12). Копія довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21.02.2019 року (а.с.13), видана виконавчим комітетом Геринської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області свідчить про те, що до складу сім?ї (зареєстрованих) за адресою [ADDRESS] входять: [PERSON], [INFO]., - уповноважений власник; [PERSON], [INFO], - дочка ; [PERSON], [INFO], - син (а.с.13). Копія Акту обстеження матеріально-побутових умов та сімейних обставин від 21.02.2019р. (а.с.14), свідчить про те, що [PERSON], не працює, здійснює догляд за дитиною-інвалідом, [PERSON], [INFO], має на утриманні двоє дітей: [PERSON],, [INFO]; [PERSON], 2010р.н. Батько дітей, [PERSON], 1979р.н., в с.Гериня не зареєстрований і не проживає, дітей не провідує і не приймає участі у їх вихованні та утриманні. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] проживає окремо від позивачки з дітьми, протягом тривалого часу не піклується про здоров'я дітей, про їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не готує їх до самостійного життя, діти фактично обділені батьківською турботою і увагою. Копія довідки виданої ГО «Хореографічна-балетна студія «Реверанс» 18.03.2019р., свідчить про те, що [PERSON], у складі хореографічного колективу «Бойківщина» візьме участь у Всеукраїнському чемпіонаті хореографічного мистецтва ART-DANCE-20 , який проходитиме у Болгарії (Сонячний берег) з 20-29 червня 2019р.(а.с.16). З метою участі дитини у Всеукраїнському чемпіонаті хореографічного мистецтва ART-DANCE-20 у складі хореографічного колективу «Бойківщина», позивачка [PERSON], має намір виїхати з ним або уповноважити тренерів на виїзд із її сином до Республіки Болгарія в період: з 01 червня 2019 року по 30 серпня 2019 року . Позивачка ставить питання тимчасового виїзду дитини за межі України з метою участі дитини в мистецьких заходах. Для виїзду дитини за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, однак відповідач ухиляється від надання такого дозволу. Підставою для звернення до суду з вказаним позовом, позивачка зазначила відмову відповідача у наданні дозволу на виїзд їх малолітнього сина [PERSON] Оскільки у позивачки є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, враховуючи те, що вона не може самостійного вирішити питання тимчасового виїзду за межі України, та на даний час немає підстав для самостійного вирішення питання тимчасового виїзду за межі України на строк, до одного місяця та більше з метою участі дитини в мистецьких заходах, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а виїзд в такий проміжок часу та в таку країну зумовлений необхідністю забезпечення інтересів дитини з метою участі в мистецьких заходах, що підтверджено наведеними вище доказами, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька та оформлення таких документів. Оскільки дитина проживає з матір'ю, яка забезпечує їй повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також рівень життя, необхідний для такого розвитку; батько життям дитини не цікавиться, його місцеперебування не відомо, батько не цікавиться навчанням сина, протягом терміну навчання дитини у школі жодного разу до школи не з'являвся, а мати здатна забезпечити дитину усім необхідним, а також узявши до уваги положення статей 157, 161 СК України, суд дійшов висновку, що тимчасове перебування дитини позивачки за кордоном буде виключно в інтересах самої дитини . На підставі ст.ст. 33, 51 Конституції України, ст.ст. 7,141,157 СК України, ст. 313 ЦК України,

Outcome: approved