Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони з позивачем проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу, внаслідок чого мають двох неповнолітніх діте: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також, зазначає, що сторони проживають окремо, діти залишились проживати з позивачкою, та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку щодо виховання та утримання дітей. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Аліментів відповідач нікому не сплачує. Позивач належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідач, який про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованим місцем свого проживання в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав відзив на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги визнає. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Відповідно до ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що в 2010 році сторони познайомились і почали фактично проживати однією сі»єю без реєстрації шлюбу. Від даного сумісного проживання сторони мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.32-33). Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці не надає, хоча зобов'язаний це робити. Згідно частини 2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. Згідно із частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зазначений показник з урахуванням його безпосереднього відношення до прожиткового мінімуму, може змінюватися в залежності від змін у чинному законодавстві, тому, на думку суду, визначення розміру аліментів саме у частці від заробітку, є доцільним та таким, що унеможливить в майбутньому порушення прав та інтересів дитини сторін. А тому, враховуючи викладене, суд вважає вимоги позивачки доведеними та обґрунтованими. Відповідно до вимог ч. 6 ст.141 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved