Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» м. Київ звернулось до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи вимоги тим, що 26.08.2008р. між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №СМ-SME901/104/2008 від 26.08.2008р., відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 16000 доларів США зі строком кредитування до 23.08.2013р. зі сплатою 16% річних. 26.08.2008р., 22.04.2009р., 01.06.2009р., 23.10.2009р., 23.04.2010р., 23.11.2010р., 23.05.2011р. між вищевказаними сторонами було укладені інші додаткові угоди до вищевказаного кредитного договору. 26.08.2008р. між ПАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] було укладено іпотечний договір №РМ-SME901/104/2008 від 26.08.2008р., відповідно до умов якого предмет іпотеки є складське приміщення з підвалом, розташоване за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Автомобільна, буд. 23а. До зазначеного договору іпотеки також сторонами вносились зміни, що нотаріально посвідчено. З 06.12.2014р. відповідач [PERSON] припинив виконувати кредитні зобовязання, порушуючи умови кредитного договору. 08.11.2016р. між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобовязань за фінансовими кредитами №08/11/16, відповідно до умов якого позивач набув право Нового кредитора до відповідача [PERSON] за вищевказаним кредитним договором, також того ж дня між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов якого позивач набув право Іпотекодержателя відносно вищезазначеного предмета іпотеки. Тому, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулось до суду з позовом і просить суд в рахунок погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 91408,21грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, стягнути з відповідачів суму сплаченого судового збору у розмірі 1600грн.. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомили, відзивів на позовну заяву до суду не надходило. У звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки представник позивача [PERSON] в наданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 05.04.2018р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 26.08.2008р. між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір №СМ-SME901/104/2008 від 26.08.2008р., відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 16000 доларів США зі строком кредитування до 23.08.2013р. зі сплатою 16% річних. 26.08.2008р., 22.04.2009р., 01.06.2009р., 23.10.2009р., 23.04.2010р., 23.11.2010р., 23.05.2011р. між вищевказаними сторонами було укладені інші додаткові угоди до вищевказаного кредитного договору. В забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк», [PERSON] та [PERSON] був укладений договір іпотеки №РМ-SME901/104/2008, посвідчений 26.08.2008р. приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], реєстр № 3712, за умовами якого Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю складське приміщення з підвалом, літер А-1, а, а, а, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Автомобільна, буд. 23а. Додатковим договором №1 від 23.05.2011р. до договору іпотеки №РМ-SME901/104/2008 від 26.08.2008р., сторонами було внесені зміни до договору іпотеки. [PERSON] належним чином свої зобовязання не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору відповідач має загальну суму заборгованість перед позивачем у розмірі 91408,21грн.. Відповідно до копії Договору про відступлення права вимоги №08/11/16 від 08.11.2016р., укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до відповідача [PERSON] за кредитним договором №СМ-SME901/104/2008 від 26.08.2008р.. Що також підтверджується копією Додатку №1 до договору про відступлення права вимоги №08/11/16 від 08.11.2016р.. Відповідно до копії договору про відступлення права вимоги, посвідченого 08.11.2016р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], реєстр №2676, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право Іпотекодержателя відносно предмета іпотеки складське приміщення з підвалом, літер А-1, а, а, а, що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Автомобільна, буд. 23а., належного [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Як передбачено ст.514 ЦК України при заміні кредитора в зобов'язанні до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимогст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно до частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася та сплати процентів. Згідно ч.1ст.33 Закону України «Про іпотеку», ст.6 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання, іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону(ст. 39 зазначеного Закону). Пунктом 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно достатті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволеннявимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отриманнядляцьогобудь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Згідно ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Відповідно до ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобовязання в натурі. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При розподілі судових витрат суд враховує, те, що позивачем ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» сплачено судовий збір у загальному розмірі 1600грн., що документально підтверджено матеріалами справи, а отже з відповідачів [PERSON] та [PERSON] підлягає до стягнення в солідарному порядку на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 1600грн..

Outcome: approved