Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт, що [PERSON] помер [INFO] в смт. Терни, Недригайлівського району Сумської області. Крім того, просить суд визнати за [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право на земельну частку (пай) розміром 3,72 в умовних кадастрових гектарах, що розташована за межами населеного пункту на території Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, що належала її бабі [PERSON], яка померла [INFO], в смт. Терни, Недригайлівського району Сумської області, в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов [PERSON] підтримав повністю та просив його задовольнити з наведених у позові підстав. Представник Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову (а.с.20). У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO], що підтверджується копіями сторінок її паспорту [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача (а.с.7), вона записана як [PERSON], а її батьками: [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Позивач [PERSON] 12 вересня 1981 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] (а.с.8). Батько позивача [PERSON] народився [INFO], його матір'ю записана [PERSON], що підтверджується копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження (а.с.9). Батько позивача [PERSON] помер у червні 1999 року, але ніхто з родичів свідоцтво про його смерть не оформив, тому позивач вимушена була звернутися до суду з метою встановлення факту смерті її батька. Так, з інформації наданої Недригайлівським районним відділом державної реєстрації актів циільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області від 24.04.2017 за №331-14,13-68 (а.с.13), встановлено, що проведеною перевіркою наявності актового запису про смерть не виявлено актового запису про державну реєстрацію смерті відносно [PERSON], 1946 року народження. Перевірка проводилась з по актових записах за 1996-2002 роки. За даний період всі актові записи збереглися повністю. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що покійний [PERSON] є батьком позивача [PERSON] та проживав у селищі Терни Недригайлівського району Сумської області. Свідки були на похороні [PERSON], про його смерть дізналися від батька свідка, який проживає по сусідству з господарством покійного. На підставі вищевикладеного, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, показами свідків, що [PERSON] помер [INFO] в смт Терни Недригайлівського району Сумської області. Згідно ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Судом також встановлено, що [INFO] баба позивача [PERSON] померла у смт Терни Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до довідки виконавчого комітету Тернівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області від 21.02.2017 за №682-02-22 (а.с.14), [PERSON], [INFO], до дня смерті [INFO] постійно проживала в [ADDRESS] Відсутність заборони на все майно [PERSON] перевірено. Спадкоємцем на все майно після смерті [PERSON] є [PERSON], яка своєчасно вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця розпорядилася особистими речами померлої у лютому 2003 року. Інших спадкоємців, в тому числі неповнолітніх та непрацездатних немає. Заповіт від імені [PERSON] у виконкомі Тернівської селищної ради не посвідчувався. При перевірці документів, необхідних для оформлення спадщини за законом виявилося, що сертифікат на право на земельну частку (пай) [NUMBER] виданий на ім'я спадкодавця, баби позивача [PERSON] втрачений. Оскільки на даний час зазначений сертифікат на право на земельну частку (пай) втрачений, а одержати його дублікат в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю його власника, позивач не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину на дану земельну частку за законом. Оскільки зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Стаття 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У зв'язку з неможливістю отримати позивачем правовстановлюючий документ на земельну частку (пай), яку вона успадкували після смерті баби, суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги, оскільки рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за позивачем [PERSON] права на земельну частку (пай). Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлялась. На підставі викладеного,

Outcome: approved