Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що позивач з 01.01.2010 почав тимчасово, а вже після косметичного ремонту в січні 2011 році - постійно, проживати в напівзруйнованому покинутому житловому будинку, який розташовано по [ADDRESS] . Будинок був покинутий, занепадав, власник на той час був невідомий. Позивач весь цей час доглядав за будинком, ремонтував його. У 2020 році позивач вирішив оформити право власності на зазначений будинок та звернувся до селищної ради та Каховського БТІ, де дізнався про те що у будинку є власник [PERSON] , [INFO] , яка покинула цей будинок у 2001 році та жодного разу не приїздила до села, долею свого майна не цікавилась та померла [INFO] . Як стало відомо, власницю будинку забрала донька [PERSON] в смт. Дніпряни на постійне місце проживання до моменту смерті. Станом на теперішній час донька власниці будинку спадщину після померлої матері не оформлювала та не бажає в подальшому цього робити. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Чаплинської селищної ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомили, про час та місце судового засіданні були повідомлені завчасно. Третя особа в судове засіданні не з`явилась. Свідки [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні вказали, що дійсно позивач [PERSON] з 2010 року проживає у житловому будинку, який розташовано по [ADDRESS] . Також зазначили, що вони є сусідами позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши представника позивача та свідків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Суд ухвалив розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України. Так, судом встановлено, що згідно акта перевірки факту проживання в житловому приміщенні № 94 від 14.05.2021 року позивач фактично проживає вже 10 років у вищезазначеному житловому приміщенні з 2011 року. Згідно інвентарної справи №29/1 на домоволодінняпо [ADDRESS] встановлено, що власником житлового будинку є [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії [NUMBER] . Представник позивача в судовому засіданні наголошувала, що на початок проживання позивача у зазначеному житловому будинку, власник, про якого не знав позивач, вже була померлою, і за весь час проживання в будинку, ніякі спадкоємці не цікавились будинком, зокрема донька померлої - [PERSON] . Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З наведеного суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволодів майном, більше 10 років відкрито, безперервно володіє ним, а тому набув право власності за набувальною давністю на житловий будинок по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved