Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-12 00:00:00

У квітня 2018 року представник органу опіки та піклування Маріупольської міської ради, який діє в інтересах дитини [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначивши, що [PERSON] [INFO] народила малолітню дитину - дівчинку, яку залишила в комунальному закладі охорони здоров'я «Перинатальний центр м. Маріуполя». Згідно рішення колегії Кальміуськокої районної адміністрації Маріупольської міської ради від 13.10.2017 року № 199 дитину зареєстровано в Кальміуському районі у м. Маріуполі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області та присвоєно прізвище - [PERSON], ім'я - [PERSON], по-батькові - [PERSON]. На теперішній час дитину передано під опіку. Батьки дитини, за період перебування дитини у закладі жодного разу її не відвідували, матеріальної допомоги не надавали, станом здоров'я не цікавились. З часу залишення дитини в Перинатальному центрі м. Маріуполя та по теперішній час [PERSON] та [PERSON] до служби у справах дітей по Кальміуському району з питань повернення дитини до родини на виховання та спільне проживання не звертались. У зв'язку з викладеним представник позивачка вимушений звернутись до суду з вказаним позовом та просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття на особовий рахунок дитини. Представник позивача - Органу опіки та піклування Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явилась, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість та достовірність доказів, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до медичного свідоцтва про народження № 1215 від [INFO] у КЗОЗ «Перинатальному центрі м. Маріуполя» [PERSON] [INFO] народила дитину. 19.09.2017 року було складено акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України в пологовому будинку про те, що 18.09.2017 року годині мати залишила свою дитину в Перинатальному центрі м. Маріуполя та самовільно покинула заклад. 21.09.2017 року № 01-17/1058 було направлено КЗОЗ «Перинатальному центрі м. Маріуполя» повідомлення про дитину, яка залишилась без батьківського піклування до Служби у справах дітей по Кальміуському районі. Відповідно до відповіді Кальміуського районного у м. Маріуполі відділу ДРАЦС ГТУБ у Донецькій області від 12.10.2017 року № 4369/15.3-26 Кальміуського районного у м. Маріуполі відділу ДРАЦС ГТУБ у Донецькій області на час народження у дитини [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням колегій Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 199 від 13.10.2017 року було вирішено питання про реєстрацію народження малолітньої дитини, покинутої в закладі охорони здоров'я. 13.10.2017 року було видано свідоцтво про народження [PERSON] та зроблений актовий запис про народження дитини № 763, відповідно до якого батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відомості що батьків були внесені відповідно до ст. 133 СК України. Рішенням колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 202/2 від 26.10.2017 року вирішено питання про надання малолітній [PERSON], [INFO], статусу дитини позбавленої батьківського піклування. Рішенням колегії Кальміуської районної адміністрації Маріупольської міської ради № 207 від 26.10.207 року вирішено питання про влаштування малолітньої [PERSON], [INFO], до державного закладу на постійне повне державне забезпечення. Актом від 31.10.2017 року дитина була передана до КЗ «Маріупольський дитячий будинок змішаного типу «Центр опіки» для дітей дошкільного і шкільного віку Маріупольської міської ради Донецької області», де і перебувала на час подачі позовної заяви до суду. Відповідачка [PERSON], згідно її письмових пояснень, дитину залишила в пологовому будинку, у зв'язку з тим, що не може забезпечити її, забирати дитину до родини не має наміру, бажає щоб дитина виховувалась у добрій родині . Відповідач [PERSON], відповідно до його письмових пояснень, знає проте, що його дружина [PERSON], народила та залишила дитину в пологовому будинку. Дитину забирати не збирається, не вважає її своєю біологічною дитино. Відповідачам було роз'яснено наслідки відповідальності батьків за ухиляння від утримання, виховання та навчання дітей, про що було складено відповідні акти від 13.10.2017 року, 23.01.2018 року. Відповідно до витягу з протоколу № 4 На. комісію з питань захисту прав дитини 15.03.2018 року розглядалось питання про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON], відносно малолітньої дитини, [PERSON], [INFO]. На комісію з питань захисту прав дитини [PERSON] та [PERSON] не з'явились. Написали заяви про розгляд даного питання без їх присутності, з позбавленням батьківських прав та стягненням аліментів згодні. В результаті розгляду було вирішено звернуться до суду з заявою про позбавлення батьківських прав батьків дитини. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України позивач мав право за наявності достатніх підстав на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав відповідача. Проте, для з'ясування того, чи є таке втручання у сімейні відносини необхідним та виправдання у демократичному суспільстві, необхідні достатньо переконливі та зважені аргументи на захист інтересів дитини. Відповідальність батьків за виховання дітей, яка в однаковій мірі покладається як на матір, так і на батька, визначена і в ст. ст.9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 780-ХІІ 27.02.1991 року. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням та утриманням дитини не займається, життям дитини не цікавляться, з їх боку відсутня будь-яка турбота про доньку, про її розвиток. Разом з тим, ч. 2,3 ст.166 Сімейного Кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ст.ст.180,181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоров'я та матеріального положення дитини, платників аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідачів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 11 квітня 2018 року. При цьому, суд виходить також і з того, що визнання відповідачем позову не порушує права і інтереси чи свободи інших осіб та не суперечить закону. Таким чином, з урахуванням переконливих доказів, наданих позивачкою, знайшов своє підтвердження факт ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина, тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 1762,00 грн., від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідачки.

Outcome: approved