Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-26 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила розірвати укладений 17 травня 2003 року шлюб з [PERSON], зареєстрований виконавчим комітетом Івангородської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області за актовим записом № 08, посилаючись на те, що від спільного проживання в шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], а сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, на грунті чого між ними постійно виникали сварки та побутові конфлікти, через що у 2016 році вони припинили шлюбні відносини, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, тому збереження шлюбу та подальше спільне проживання є неможливим і суперечитиме їхнім інтересам. Позивач у судове засідання не з'явилася, яка про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, при цьому надала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач також у судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності, позовні вимоги визнає. Відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За відсутності всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17 травня 2003 року (а.с. 4). Від спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 5), а [INFO] народилася дочка [PERSON] ( а.с. 6). Ураховуючи, що між сторонами припинені фактичні шлюбні відносини через відсутність взаєморозуміння, на грунті чого між ними постійно виникали сварки та побутові конфлікти, у зв'язку з чим вони припинили шлюбні відносини, які спільного господарства не ведуть, проживають окремо, примирятися не бажають суд, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому їх формально існуючий шлюб необхідно розірвати. Суд встановив також, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивача обгрунтовані на законі. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як відповідач визнав позов у підготовчому судовому засіданні, тому суд вважає необхідним повернути [PERSON] з державного бюджету Ічнянського району 50 відсотків судового збору, а саме 352,40 грн від 704,80 грн, який був сплачений останньою18 липня 2018 року в Ічнянському відділенні Чернігівського РУ ПАТ КБ "ПриватБанк" по квитанції № 0.0. 1087214628.1.

Outcome: approved