Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

У липні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із даним позовом та просив розірвати шлюб між ним та [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що укладений 17.12.1983 року шлюб із відповідачем існує формально. Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалось, через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на подружене життя, що негативно впливає на подружні стосунки. Вважає, що вказані обставини роблять неможливим примирення та подальше збереження сім'ї з відповідачем. Під час розгляду справи позивачем було подано заяву про уточнення прізвище відповідача, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюбу від 24.08.2015 року відповідач [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]". Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просила шлюб розірвати, посилаючись на викладене в позовній заяві. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому за згоди позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у його відсутність, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 17.12.1983 року у Відділі реєстрації актів громадського стану міста Рівного, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 1926. (а.с.3). Від шлюбу мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до статті 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із пояснень позивача в судовому засіданні встановлено, що сторони з червня 2001 року сімейні відносини не підтримують, не ведуть спільного господарства. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача та відповідача, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Outcome: approved