Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , просила ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь 21\~761 грн. 46 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. 12 червня 2018 року судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач ухиляється від сплати аліментів, відмовляється виконувати рішення суду, внаслідок чого з квітня 2018 року по грудень 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 15 997 грн. 90 коп. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 січня 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.03.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Заочним рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 травня 2020 року позов [PERSON] було задоволено. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 05 серпня 2020 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено та призначено підготовче судове засідання. У відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] вказала, що відсутня вина [PERSON] щодо несплати аліментів, оскільки про наявність судового наказу про стягнення аліментів відповідач дізнався лише тоді коли повернувся із-за кордону, відразу у січні 2019 року заплатив загальну суму заборгованості, просила відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 21.09.2020 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засіданні позивач [PERSON] не з`явилася, представник позивача [PERSON] подав заяву якою зменшив позовні вимоги, просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 15 997 грн. 90 коп. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представник відповідача [PERSON] , подала до суду клопотання, яким просила розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно зі\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 31 жовтня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 18 липня 2006 року. Згідно оглянутої в судовому засіданні цивільної справи №562/1311/18 за заявою [PERSON] про видачу судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] вбачається, що судовим наказом Здолбунівського районного суду Рівненської області 12.06.2018 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 квітня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, судовий наказ з додатками 16.06.2018 року отримала мати [PERSON] - [PERSON] . Згідно поданої заяви від 17.07.2018 року [PERSON] долучив до матеріалів справи квитанцію про сплату судового збору від 17.07.2018 року. Відповідно до довідки Головного центру обробки спеціальної інформації Держаної прикордонної служби України від 10.08.2020 року [PERSON] в`їхав на територію України 15.07.2018 року та виїхав 28.07.2018 року, повернувшись знову 23.12.2018 року. Отже, суд приходить до висновку, що посилання представника позивача [PERSON] про те, що відповідач [PERSON] не знав про існування судового наказу про стягнення аліментів не заслуговують уваги, так як спростовуються вище наведеними доказами. Згідно довідки розрахунку № 26576, виданої 18.06.2020 року Здолбунівським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, заборгованість зі сплати аліментів яка утворилась з квітня 2018 року по грудень 2018 року становить 15 997 грн. 90 коп. Відповідно до ст.196 Сімейного кодексу України\~у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У пункті 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у\~статті 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Будь-яких доказів того, що відповідач не мав можливості сплачувати аліменти у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, а також, що заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, суду не надано. Таким чином, відповідач без поважних причин ухиляється від покладеного на нього\~статтею 180 Сімейного кодексу України\~обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Враховуючи, що відповідач, як батько, зобов`язаний забезпечити достатній для дитини фізичний, духовний та соціальний розвиток, однак, без поважних причин ухиляється від грошового зобов`язання, суд дійшов висновку про наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів та утворенні заборгованості по аліментах. Підстав для звільнення відповідача від сплати неустойки за прострочення сплати аліментів судом не встановлено. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196\~СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Саме така правова позиція 25 квітня 2018 року висловлена у постанові Верховного Суду України у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37 цс 18). З урахуванням вищенаведених вимог закону, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2018 року по грудень 2018 року в розмірі 15 997 грн. 90 коп. Суд приймає поданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, що проведений відповідно до вимог законодавства, оскільки відповідачем він не спростований та не оспорювався. Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved