Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

ТОВ «Автобудкомпклекс-К» звернулось до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що в період з 05.09.2013 року по 06.12.2016 року [PERSON] працював в ТОВ «Автобудкомпклекс-К» на посаді водія. 05.09.2013 року між сторонами було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 22.07.2016 року [PERSON] , керуючи автомобілем «Mersedes Benz Actros» д.н.з. [NUMBER] , здійснив ДТП, в результаті якого автомобілю було завдано механічних пошкоджень. У пояснювальній записці до позивача відповідач зобов`язувався відшкодувати майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля і частково компенсував позивачу суму майнової шкоди, а саме 11000 грн. 39 коп. Решта суми майнового збитку у розмірі 31037 грн. 73 коп. наразі так і не відшкодована [PERSON] . Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд стягнути з [PERSON] 31037 грн. 73 коп. як відшкодування шкоди завданої працівником при виконанні ним посадових обов`язків. У судове засідання представник позивача не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином. До суду звернувся із заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином. . Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 22.07.19 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до Наказу ТОВ «Автобудкомпклекс-К» від 05.09.2013 року, [PERSON] було прийнято на посаду водія автотранспортних засобів 3 класу в ТОВ «Автобудкомпклекс-К». (а.с. 5) 05.09.2013 року між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність [PERSON] (а.с. 7-8) З пояснювальної записки [PERSON] від 22.07.2016 року вбачається, що під час виконання відповідачем своїх трудових обов`язків, сталось ДТП. За згодою учасників ДТП поліція не викликалась для фіксацію факту ДТП. [PERSON] зобов`язувався виплатити майнову шкоду завдану автомобілю «Mersedes Benz Actros» д.н.з. [NUMBER] . (а.с. 9) Згідно Акта виконаних робіт від 11.10.2016 року, загальний розмір майнової шкоди завданий автомобілю «Mersedes Benz Actros» д.н.з. [NUMBER] становить 42038 грн. 12 коп. В поданому позові позивачем визнано факт того, що [PERSON] відшкодував завдану шкоду в розмірі 11000 грн. 39 коп. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України, Кодексу законів про працю України. Згідно ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством. Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації. У п. 8 цієї ж постанови Пленуму роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. Ст. 135-1 КЗПП України передбачено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем, відпуском, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. З пояснювальної записки [PERSON] вбачається, що ним фактично визнано факт заподіяння позивачу майнової шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ч. 7 ст. 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідачем не було подано до суду жодного доказу на спростування вказаних обставин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення позову в повному обсязі. На виконання ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1600 грн. 00 коп.

Outcome: approved