Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивачка звернулась 22.12.2016 року в суд з цим позовом до відповідача, вказуючи, що з 07.08.2007 року вони перебувають у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. На цей час сімейні стосунки між ними припинені. Вона сама утримує дітей. Відповідач у добровільному порядку допомоги на дітей не надає. З урахуванням уточнення позову просила ухвалити рішення суду за яким стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON], аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожитковому мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду тобто 22.12.2016 року, та на період до повноліття дітей. В ході судового розгляду справи позивачка на позові наполягала. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази у справі суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які утримується позивачкою. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» (далі постанова), за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому суд бере до уваги положення п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, згідно якого «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Оскільки питання аліментів сторонами у добровільному порядку не врегульовано, на утриманні відповідача не перебувають інші діти або непрацездатні особи, тому з відповідача слід стягнути аліменти у судовому порядку в розмірі визначеному у позові.\~\~ Одночасно суд роз'яснює сторонам, що відповідно до ч. 1\~ст. 192 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Згідно ч.1\~ст.191 СК України\~передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає за необхідне допустити стягнення аліментів негайно у межах платежу за один місяць.

Outcome: approved