Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №8/2006/840-К/601-ІІ від 22 листопада 2006 року та судових витрат. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22 листопада 2006 року Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] уклали кредитний договір №8/2006/840-К/601-ІІ, згідно якого останній було надано кредит у сумі 35 000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених кредитним договором строком на 240 місяців. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі та сплатити проценти. Банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак [PERSON] порушила умови кредитного договору, допустивши систематичне прострочення повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків. У якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором, 22 листопада 2006 року між банком, [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки №601/1, відповідно до умов яких поручителі зобов'язались перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Позичальник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тому [PERSON] та [PERSON] повинні виконати зобов'язання в тому ж порядку, який встановлено для [PERSON] кредитним договором.У разі прострочення зобов'язання, відповідно до умов укладеного договору, позичальник сплачує банку пеню. У зв'язку з цим банком на адресу відповідачів було направлено досудові вимоги від 12 грудня 2013 року з пропозицією погасити заборгованість. Дані вимоги відповідачами було проігноровано та заборгованість не погашено. Виходячи з наведеного позивач просить суд стягнути суму судових витрат у розмірі 3 441,00 гривень, а також суму заборгованості за кредитним договором з відповідачів солідарно, яка станом на 17 жовтня 2013 року складає 534 821,46 гривень. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив розгляд справи провести без його участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Проти розгляду справи в заочному порядку також не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили, за таких обставин вбачається за можливе розглянути дану цивільну справу у заочному порядку відповідно до вимог Глави 8 Розділу ІІІ ЦПК України. Суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ч. 4 ЦПК України здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши надані письмові докази, суд встановив наступні обставини та визначив відповідні до них правовідносини. Дійсно, 22 листопада 2006 року Відкрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04 лютого 2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] (а.с. 28-29) уклали кредитний договір №8/2006/840-К/601-ІІ (а.с. 4-6), згідно якого останній було надано кредит у сумі 35 000,00 доларів США в порядку та на умовах, визначених кредитним договором строком на 240 місяців. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору позичальник зобов'язалась повернути кредит у повному обсязі та сплатити проценти. Банк належним чином виконав зобов'язання по видачі кредиту, однак [PERSON] порушила умови кредитного договору, допустивши систематичне прострочення повернення сум отриманого кредиту та сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків. У якості забезпечення зобов'язань позичальника за кредитним договором, 22 листопада 2006 року між банком, [PERSON] (а.с. 32) та [PERSON] (а.с. 30-31) було укладено договори поруки №601/1 (а.с. 7-8, 9-10), відповідно до умов яких поручителі зобов'язались перед банком відповідати за виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. Позичальник та поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, тому [PERSON] та [PERSON] повинні виконати зобов'язання в тому ж порядку, який встановлено для [PERSON] кредитним договором. У разі прострочення зобов'язання, відповідно до умов укладеного договору, позичальник сплачує банку пеню. У зв'язку з цим банком на адресу відповідачів було направлено досудові вимоги від 12 грудня 2013 року з пропозицією погасити заборгованість (а.с. 18-20). Дані вимоги відповідачами було проігноровано та заборгованість не погашено. Загальна заборгованість за кредитним договором №8/2006/840-К/601-ІІ від 22 листопада 2006 року станом на 17 жовтня 2013 року складає 66 911,23 доларів США, що за курсом НБУ становить 534 821,46 гривень (а.с. 15-17), в тому числі: - заборгованість за сумою кредиту - 34 027,18 доларів США, що в еквіваленті складає 271 979,25 гривень; - заборгованість за відсотками - 15 258,05 доларів США, що в еквіваленті складає 121 957,59 гривень; - комісія - 9 102,48 доларів США, що в еквіваленті складає 72 756,12 гривень; - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості - 6 399,34 доларів США, що в еквіваленті складає 51 149,92 гривень; - штрафи за невиконання зобов'язань за кредитним договором - 2 124,18 доларів США, що в еквіваленті складає 16 978,58 гривень. Правовідносини, що виникли між сторонами законодавчо урегульовані наступним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог статті 64 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У відповідності до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. У той же час, слід враховувати, що ст. 553 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає за порушення зобов'язання боржником. Частиною 1 ст. 543 Цивільного Кодексу України встановлено, "у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо". Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Згідно статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частинами 1, 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, а також те, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положення ст. 627 ЦК України встановлюють, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно положень статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1048 ЦК України визначено, що розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що у випадку, коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи вищезазначене, позичальником в особі [PERSON] порушені зобов'язання за кредитним договором №8/2006/840-К/601-ІІ від 22 листопада 2006 року, сума заборгованості не погашена. Поручителі в свою чергу відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, що встановлено відповідними договорами поруки №601/1 від 22 листопада 2006 року, включаючи повернення кредиту, сплату нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, неустойки (пені, штрафів) та відшкодування збитків, пов'язаних з порушенням виконання зобов'язань. Таким чином, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти укладення між позивачем та відповідачами договорів позики та поруки із дотримання вимог діючого законодавства, встановленого факту невиконання відповідачами, на відміну від позивача, своїх зобов'язань за даними договорами, суд вважає за можливе стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача борг за договором позики у сумі 534 821,46 гривень. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги обґрунтованість позовної заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає, що на підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору по 1 147,00 гривень з кожного, на загальну суму 3 441,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved