Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-12 00:00:00

Солотвинська селищна рада Богородчанського району Івано-Франківської області звернулася в суд з позовом у якому поставила питання про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою, що знаходиться в [ADDRESS], внаслідок вибуття її на постійне місце проживання до іншого житла. Заявлені вимоги представники позивача в судовому засіданні мотивували тим, що територіальна громада смт.Соловтин в особі селищної ради є власником п'ятиквартирного житлового дерев'яного будинку по [ADDRESS], який знаходиться на балансі Солотвинського ЖКГ. В 2002 році позивачка без відповідних правових підстав вселилась в квартиру [NUMBER] вказаного будинку і деякий час проживала там з сім'єю. 12.02.2008 року за заявою [PERSON] виконком Солотвинської селищної визнав [PERSON] квартиронаймачем квартири [ADDRESS] і з того часу вона зареєструвалась там на постійне проживання. Однак договору найму жилого приміщення [PERSON] з Солотвинським ЖКГ чи Солотвинською селищною радою не укладала. В дійсності уже на той час ні відповідачка, ні члени її сім'ї у тому житлі не проживали. Фактично [PERSON] з сім'єю проживає в [ADDRESS]. Через ветхий стан будинку та відсутність будь-якого догляду за житлом (будинок не опалюється, незасклені вікна, потребують ремонту несучі конструкції будівлі, тощо) будинок зазнає руйнувань. Відповідно до ст.72, 107 Житлового кодексу України просили визнати відповідачку такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. [PERSON] та її представник заперечили проти заявлених вимог. Відповідачка заявила, що її покійний чоловік [PERSON], як учасник бойових дій в Афганістані до 1998 року перебував на квартирному обліку в смт.Богородчанах, а за рішенням виконкому Богородчанської селищної ради від 24.12.1998 року №117 був знятий з квартирного обліку в селищі Богородчани для переведення його на квартирний облік за місцем проживання в смт.Солотвин Богородчанського району. Приблизно в 1999 році вона та її чоловік за усним розпорядженням селищного голови Солотвин вселились у квартиру [ADDRESS], благоустроїли житло, провели ремонт. Чоловік помер в [INFO]. У зв'язку з необхідністю догляду за перестарілими та хворими матір'ю та бабусею, вона перебралась проживати в їх житло. Однак відповідно до висновків численних комісій, які обстежували технічний стан даного будинку, визнано, що він є аварійним, підлягає зносу. Тому проживати там вона не може. Оскільки ніяких документів, що підтверджували б її право на житло у неї не було, в 2008 році вона звернулась до виконкому Солотвинської селищної ради з заявою про визнання її квартиронаймачем. Рішенням виконкому селищної ради від 12.02.2018 року її визнано квартиронаймачем і вона зареєструвалась на постійне проживання у вказаній квартирі. У даному житлі на даний час вона не проживає, оскільки в будинку немає необхідних умов для проживання, однак зберігає свої речі. Вважає, що відповідач, у зв'язку з тим, що будинок є аварійним і непридатним для проживання, має забезпечити її належним благоустроєним житлом. Просила в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, подані сторонами в розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] в 2002 році вселилась в квартиру [ADDRESS]. Ордер на заселення вказаного жилого приміщення [PERSON] не отримувала, договір найму жилого приміщення не підписувала. Однак, за завою [PERSON] 12.02.2008 року виконкомом Солотвинської селищної ради відповідачка визнана квартиронаймачем вказаного житла і з відома Селищної ради з 2008 року зареєстрована на постійне проживання у вказаному приміщенні. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з 2006 року постійно проживає у будинку [ADDRESS] у приватизованій в 2009 році квартирі. Вказала, що з 2006 року [PERSON] не проживала у вказаному будинку жодного дня. Їй відомо, що квартира на першому поверсі цього будинку рахується за відповідачкою, однак остання її не використовує як житло, ні газопостачання, ні електропостачання до квартири не підведені, вікна в квартирі вибиті, внаслідок чого будівля зазнає руйнувань, що створює небезпеку для інших жильців. Вказані пояснення підтвердив допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили той факт, що приблизно з 2002 року [PERSON] разом з чоловіком [PERSON] вселились в одну з квартир будинку [ADDRESS], зробили в ній ремонт і проживали там до [INFO], до смерті чоловіка. Після 2004 року [PERSON], у зв'язку з необхідністю догляду за перестарілою бабусею та хворою матір'ю, перейшла проживати в їх житло. У квартирі ще деякий час проживав син відповідачки. На даний час квартира не придатна для проживання через неналежний технічний стан будинку. Той факт, що [PERSON] протягом 2011-2013 років не проживає у вказаному житлі підтверджується актами, складеними за участю представників ЖКГ, селищної ради та інших посадових осіб від 15.03.2011 року (а.с.15), від 26.10.2011 року (а.с.16), від 06.11.2012, 22.01.2013, 14.03.2013 року (а.с.17-19) Відповідно до даних актів [PERSON] фактично проживає у житловому будинку по [ADDRESS]. Вказана обставина відповідачкою не заперечується. Згідно із ч.1 ст.4 Житлового кодексу України жилі будинки і жилі приміщення в будівлях, що належать державі, є державним житловим фондом. Частиною 1 ст.5 Житлового кодекс України передбачено, що держаний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад). Відповідно до ст.51 Житлового кодексу України встановлено, що жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад надаються громадянами виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ст. 58 ЖК на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане приміщення. Як встановлено судом ні [PERSON], ні членам її сім'ї ордер на вселення до житлового будинку [ADDRESS] не видавався. Договір найму відповідно до вимог ст. 61 ЖК не підписувався. Разом з тим, 12.02.2008 року виконком Солотвинської селищної ради прийняв рішення яким визнав [PERSON] квартиронаймачем квартири [ADDRESS] і зі згоди виконкому відповідачка була зареєстрована у вказаному житлі. Виходячи з цього, суд вважає, що [PERSON] не може вважатись такою, що самовільно зайняла жиле приміщення. Відповідно до ст.107 Житлового Кодексу України наймач або члени його сім'ї, які вибули на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На підставі досліджених доказів судом встановлено, що відповідачка [PERSON] вибула із цього житла в інше по [ADDRESS], більше ніж 6 місців не користується жилим приміщеня і фактично втратила законне право на користування цим приміщенням з часу вибуття з нього. Той факт, що відповідачка залишалась зареєстрованою в цьому житлі надалі, не створює правових підстав для набуття нею подальшого права на користування цим житлом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 01.11.1996 року №9 «Про застосування конституції України при здійсненні правосуддя» наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Посилання відповідачки на те, що вона не проживає у вказаному будинку через його аварійний стан не може бути прийняте судом з огляду на наступне. Відповідно до статті 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" питання щодо управління об'єктами житлово-комунального господарства, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню належать до повноважень органів місцевого самоврядування. Питання визначення технічного стану житлових будинків також належить до повноважень місцевих органів влади. Вони самостійно на підставі результатів комісійного обстеження житлових будинків визначають будинки, які підлягатимуть реконструкції чи знесенню. Рішення стосовно непридатності житлового будинку (житлового приміщення) для проживання (в тому числі у зв'язку з аварійним станом конструктивних елементів), про використання непридатного для проживання житлового будинку (житлового приміщення) з іншою метою (переведення у нежитловий фонд) або про знесення цього будинку приймаються відповідною місцевою радою на основі висновку комісії. Визнання житлового будинку непридатним для проживання врегульовано статтею 7 Житлового кодексу Української РСР та Положенням про порядок обстеження стану жилих будинків з метою встановлення їх відповідності санітарним і технічним вимогам та визнання жилих будинків і жилих приміщень непридатними для проживання (далі - Положення), затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 26.04.84 N 189. Обстеження житлових будинків (приміщень) проводиться інженерно-технічними працівниками житлово-експлуатаційних організацій за участю представників громадськості. У разі необхідності до обстеження залучаються фахівці проектних і науково-дослідних організацій та органів і закладів санітарно-епідеміологічної служби. Якщо під час обстеження стану житлових будинків буде виявлено невідповідність санітарним і технічним вимогам цих будинків (жилих приміщень) та неможливість або недоцільність проведення капітального ремонту, виконавчий комітет органу місцевого самоврядування призначає повторне обстеження комісією у складі представників виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, представника органу або закладу санітарно-епідеміологічної служби, представника державного пожежного нагляду, депутата місцевої ради, інженера житлово-експлуатаційної організації, представника громадського будинкового комітету. При обстеженні стану житлових будинків (житлових приміщень) відомчого житлового фонду до складу комісії включається також представник органу, який здійснює управління цим житловим фондом. Статтею 111 Житлового кодексу визначено, що у разі якщо будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, у зв'язку з непридатністю для проживання підлягає знесенню або будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий, інше благоустроєне жиле приміщення надається виселеним виконавчим органом місцевої влади чи державною, кооперативною або іншою громадською організацією, а в разі неможливості надання жилого приміщення цією організацією - виконавчим органом місцевої влади. Рішення про виселення на підставі результатів обстеження приймається органом місцевого самоврядування. У разі незгоди з діями органу місцевого самоврядування громадяни України, які потерпають внаслідок цього, мають право звернутися до контролюючих органів з відповідною скаргою, а також на задоволення їх вимог щодо усунення порушень у судовому порядку. Суду сторонами не подано доказів на підтвердження того, що Солотвинська селищна рада приймала рішення у встановленому законом порядку про визнання будинку непридатним для проживання і про відселення мешканців. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними. На підставі наведеного,

Outcome: approved