Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство Банк « Фінанси та Кредит » звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення з житлового будинку. В позові посилається на те, що 27.02.2008 року між ВАТ Банк ,, Фінанси та Кредит " правонаступником якого виступає АТ « Банк Фінанси та Кредит » та [PERSON] укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 306/08-К21. У відповідності до п.п. 2.1,3.2 Кредитного договору позивач відкрив відповідачу [PERSON] відновлювальну кредитну лінію на суму 789000 гривень з терміном повернення кредитних ресурсів до 26.02.2023 року та оплатою відсотків по ставці 18% річних. Умовами додаткової угоди № 1 від 27.02.2008 року до кредитного договору внесено зміни та визначено, що нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Відповідач сплачує проценти в термін з 26 числа кожного місяця, не пізніше останнього робочого дня кожного місяця, також у зазначений термін сплачуються проценти, нараховані за користування кредитними коштами з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця. Умовами додаткової угоди № 2 від 29.04.2008 року до кредитного договору внесено зміни та визначено, що відповідач [PERSON] сплачує банку з 01.05.2008 року проценти за користування кредитними ресурсами по процентній ставці 18,5 % річних. Відповідно до п.4.6 кредитного договору, у випадку зміни кредитних ресурсів на ринку позичкового капіталу або інших показників, що характеризують кон»юнктуру фінансових ринків, процентна ставка за користування кредитними ресурсами підлягає зміні на вимогу банку. У зазначених випадках банк вправі змінити розмір процентної ставки, попередивши про це письмово відповідача не пізніше ніж за 5 днів. Повідомлення від 15.08.2008 року № 790 про зміну процентної ставки з 14.08.2008 року було вручено [PERSON] 25.08.2008 року, таким чином процентна ставка за користування кредитними коштами становить 20 % річних. В якості забезпечення своєчасного і повного виконання відповідачем [PERSON] обов'язків по кредитному договору, відповідно до Іпотечного договору № 306/08-К21 від 04.03.2008 року посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1531 відповідачем [PERSON] передано в іпотеку банку майно, а саме : житловий будинок за адресою [ADDRESS] житловою площею 41,10 м.кв., загальною площею 90 м.кв. ; земельну ділянку площею 0,1000 га. за адресою [ADDRESS], кадастровий номер 7310136300:12:003:0002. Предмет іпотеки - будинок , належить іпотекодавцю [PERSON] на праві приватної власності на підставі рішення суду, зареєстрованого в Чернівецькому КОБТІ. Предмет іпотеки - земельна ділянка площею 0,1000 га. належить іпотекодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 618716 виданого 12.09.2005 року Чернівецькою міською радою. З свого боку банк виконав умови кредитного договору і передав позичальнику грошові кошти, однак позичальник не виконав взяті на себе договірні обов'язки щодо щомісячного погашення заборгованості та повернення кредитних ресурсів в обумовлені строки, що суперечить ст.ст. 526,530 ЦК України згідно з якими зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього кодексу та інших актів цивільного законодавства у встановлений строк та відповідно до ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язання. П. 6.1 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника щодо прострочення виконання договірних зобов'язань, відповідно до якого за прострочення повернення кредитних ресурсів або сплати процентів, позичальник має сплачувати позивачу пеню з розрахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочення. Позивач неодноразово повідомляв відповідача [PERSON] про існуючу заборгованість за кредитним договором, однак відповідач ніяк не реагував і дотеперішнього часу заборгованість за кредитним договором не погашена. Загальна заборгованість на момент подачі позову до суду згідно договору становить 1621825 гривень 47 копійок, з яких сума строкової заборгованості по основному боргу кредиту - 361988,43 грн. ; сума простроченої по основному боргу кредиту - 168315 грн. ; сума строкової заборгованості по процентах 6683,27 грн. ; сума простроченої заборгованості по процентах 152797,28 грн. ;пеня за простроченими кредитними коштами 932041, 49 грн.. Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ч.6 ст. 3 Закону України « Про іпотеку », іпотеко держатель має право в разі невиконання іпотекодавцем забезпеченого іпотекою одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Згідно зі ст. 590 ЦК України та ст. 33 Закону України « Про іпотеку », заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо момент настання терміну невиконання зобов'язання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Ст. 7 Закону України « Про іпотеку » встановлено, що іпотеко держатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки,основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Ст. 12 Закону України « Про іпотеку » передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотеко держатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Крім цього, згідно ч.3 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Відповідно до ст. 40 ч.2 Закону України « Про іпотеку », після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. На виконання вищевказаної норми права, 06.05.2014 року відповідачам було направлено вимогу про добровільне звільнення будинку, що перебуває в іпотеці банку, однак вимоги банку не були виконані відповідачами незважаючи на те, що вимога про звільнення будинку ними була отримана 15.05.2014 року. У зв'язку з викладеним позивач просив в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором № 306/08-К21 від 27.02.2008 року в розмірі 1621825,47 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок та земельну ділянку площею 0,1000 га. які розміщені в [ADDRESS] та виселити з будинковолодіння мешканців - [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в цьому приміщенні проживають. В ході розгляду справи, 03.11.2014 року відповідач [PERSON], діючи в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] як батько, звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання іпотечного договору недійсним. Позов пред'явлений до ПАТ Банк « Фінанси та Кредит » та [PERSON]. В зустрічному позові позивач зазначив, що ПАТ Банк « Фінанси та Кредит » звернувся до суду з вимогою звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 306/08-К21 від 04.03.2008 року. Цей договір іпотеки було укладено між ВАТ « Банк Фінанси та Кредит » та [PERSON] задля вимог іпотеко держателя за кредитним договором № 306/08-К21 від 27.02.2008 року, згідно з яким [PERSON] зобов'язалась повернути у строк до 26.02.2023 кредитні кошти в сумі 789000 гривень. Пред»явлення зустрічного позову про визнання договору іпотеки недійсним обумовлює те, що цей договір порушує права та законні інтереси малолітньої [PERSON], [INFO]. Ст. 176 СК України передбачено, що батьки зобов'язані передати на користування дитині майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток, а права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюється законом. Частиною 2 ст. 59 СК України передбачено, що під час розпорядження своїм майном дружина, чоловік зобов'язані зважати на інтереси дитини, інших членів сім»ї, які згідно з законом мають право користуватися ним. Частиною 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім»ї власника житлового будинку ( квартири ), які проживають разом з ним у будинку ( квартирі ), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартири ). Відповідно до ч.2 ст. 18 Закону України « Про охорону дитинства », діти - члени сім»ї власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником . Таким чином діти, які проживають у житловому будинку ( квартирі ), що є приватною власністю їх батьків або одного з них, набувають право користуватися цим житлом. Під час укладення договору іпотеки [PERSON] та ВАТ « Банк Фінанси та Кредит » були порушено вимоги національного законодавства, а саме - не отримано згоду опіки та піклування на укладення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації. Надання батькам ( або одному з них ) органом опіки і піклування дозволу на укладення правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації передбачено ч.2 ст. 177 СК України, ст. 17 Закону України « Про охорону дитинства », ст. 12 Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей ». Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке мають або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Відповідачам під час укладення договору іпотеки було відомо, що у [PERSON] є малолітня дитина і це підтверджувалося особливими відмітками в паспорті. Згідно з ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, або одного з них, з ким вона проживає. Місцем проживання малолітньої [PERSON] завжди було [ADDRESS] де також постійно проживали її батьки. Нотаріально посвідчуючи договір іпотеки, нотаріус повинен був вимагати письмового дозволу органу опіки та піклування на укладення договору іпотеки, а в разі неподання його - відмовити сторонам у нотаріальному посвідченні договору іпотеки. Малолітня [PERSON] ніколи не втрачала права користування будинком по [ADDRESS], оскільки завжди проживала в ньому зі своїми батьками. Таким чином правочин, а саме договір іпотеки є недійсним, він не може створювати юридичних наслідків, оскільки орган опіки і піклування не надавав згоди на відчуження будинку в якому проживає малолітня дитина, тому позивач просив визнати недійсним договір іпотеки № 306/08-К21 від 04.03.2008 року, скасувати реєстраційні записи про реєстрацію в Державному реєстрі іпотечного договору та реєстраційні записи в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за іпотечним договором. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зустрічних позовних вимог не визнала, просила застосувати строк позовної давності, відмовити в зустрічних позовних вимогах і дала свої пояснення. Представник позивача за зустрічним позовом підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі, первісного позову не визнав, просив відмовити в позові. Заслухавши представників сторін, свідків, дослідивши письмові докази суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити. Судом встановлено, що 27.02.2008 року між ВАТ « Банк Фінанси та Кредит » правонаступником якого є ПАТ Банк « Фінанси та Кредит » та [PERSON] було укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії № 306/08-К21, згідно якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 789000 гривень строком до 26 лютого 2023 року. 04 березня 2008 року ВАТ « Банк Фінанси та Кредит » та [PERSON] уклали між собою Іпотечний договір № 306/08-К21 згідно якого [PERSON] передала в іпотеку банку житловий будинок загальною площею 90 м.кв. та земельну ділянку площею 0,1000 га., які розміщені за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення норм закону та умов договору [PERSON] порушує умови договору кредиту, заборгованість яка виникла внаслідок несплати кредиту та процентів за його користування нею не погашається, на вимоги банку сплатити заборгованість яка виникла не реагує. Відповідно до ст. 610 ЦК України « Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ». Згідно ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання, сплати неустойки, тощо. Зобов'язання за вказаним кредитним договором забезпечено іпотечним договором № 306/08-К21, укладеним 04 березня 2008 року між ВАТ ,, Банк Фінанси та Кредит" та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON]. Згідно п.2.1. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно - житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1000 га., яка розміщена за цією ж адресою, які належить Іпотекодавцю на праві власності. Частиною другою ст.590 ЦК України зазначено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. На виконання вимог законодавства та іпотечного договору позивач 06.05.2014 р. за вих. № 306/08 направив на адресу боржника та іпотекодавця [PERSON] вимогу про усунення порушення, якою було встановлено вимогу усунути порушення основного зобов'язання протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги. Відповідно до приписів договору іпотеки, та згідно ст. 589 ЦК України у випадку, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язань за кредитним договором (сплата процентів та/або повернення кредиту), зобов'язання позичальником у повному обсязі або в частині виконано не буде, Банк має право одержати задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання (а у випадках, передбачених законом, Кредитним договором, - пеню, штраф), витрати пов'язані з пред'явленням вимоги за кредитним договором, і зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання, збереження предмету іпотеки, а також інших збитків завданих порушенням умов кредитного договору. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що оскільки відповідач взяті на себе перед позивачем зобов'язання, встановлені укладеними іпотечним договором від 04 березня 2008 року добровільно не виконує, тому необхідно в рахунок погашення заборгованості [PERSON] за кредитним договором №306/08-К21 від 27.02.2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,1000 га., що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які належить праві власності [PERSON], шляхом продажу на прилюдних торгах. Відповідно до ст. 40 Закону України « Про іпотеку », звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотеко держателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, які виникають із кредитних правовідносин » передбачено, що при розгляді позову іпотеко держателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати, що згідно з ч.4 ст.9, ст. 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України « Про іпотеку » виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов : якщо мешканці добровільно не звільняють житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Судом встановлено, що ПАТ Банк « Фінанси та Кредит » у відповідності з вимогами діючого законодавства, 06 травня 2014 року направляв відповідачам вимогу в порядку ст. 109 ЖК України в якій пропонував добровільно звільнити житловий будинок, який переданий в іпотеку протягом одного місяця. В разі невиконання цієї вимоги добровільно, було попереджено, що банк буде вживати заходів щодо виселення в судовому порядку. Таким чином встановлено, що на теперішній час в житловому будинку в [ADDRESS] проживають відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], вони були попередженні про те, що банк буде звертатися з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, а також попереджені про добровільне звільнення житлового будинку, який є предметом іпотеки, відповідачі відмовилися виконувати вимоги позивача, суд прийняв рішення про те, щоб в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту звернути стягнення на предмет іпотеки - а саме житловий будинок та земельну ділянку за адресою [ADDRESS], а тому відповідачі підлягають виселенню з житлового будинку. Що стосується вимог за зустрічним позовом, то вони не підлягають задоволенню, оскільки сама [PERSON] укладаючи договір іпотеки 04.03.2008 року в нотаріальній конторі написала письмову заяву про те, що тільки вона є власником житлового будинку та земельної ділянки по [ADDRESS], права користування цим будинком відповідно до вимог Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей » у малолітніх, неповнолітніх дітей відсутнє. Також зазначила, що зміст законодавства, щодо права дітей ( осіб до 18 років ) - членів сім»ї на проживання ( особистий сервітут ) та те, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, права користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування та правові наслідки вчинення правочину без надання такої згоди їй нотаріусом роз'яснено та зрозуміло. Таким чином ніяк не можна вважати, що ПАТ Банк « Фінанси та Кредит » якимось чином міг би знати, що право на житловий будинок який передавався в іпотеку має неповнолітня дитина. Сама відповідачка [PERSON] бажаючи отримати грошові кошти за кредитним договором діючи умисно ввела в оману як Банк так і нотаріуса, який посвідчував договір іпотеки. Таким чином, оскільки при посвідчені договору іпотеки нотаріусу та Банку не було відомо про те, що на житловий будинок який передавався в іпотеку має право неповнолітня дитина то орган опіки та піклування не залучався до укладення цього правочину і цей орган не міг знати про існування неповнолітньої дитини та вчинення договору іпотеки. Окрім цього суд також бере до уваги те, що відповідачка [PERSON] при укладенні договору іпотеки надала офіційну довідку про осіб які зареєстровані та проживають в житловому будинку по [ADDRESS] в якій не було зазначено про те, що за цією адресою проживає чи зареєстрована неповнолітня дитина. Посилання представника позивача за зустрічним позовом на те, що в паспортах відповідачів за первісним позовом було в графі « особливі відмітки » зазначено, що у них є малолітня дитина не може бути прийнятий до уваги, оскільки в копіях паспортів, які надавалися при укладенні кредитного договору так і іпотечного договору про наявність дітей не було зазначено. Така відмітка була зроблена в паспортах [PERSON] та [PERSON] тільки після того, як вони здійснили заміну паспортів після укладення договору кредиту та договору іпотеки. Клопотання представника позивача за первісним позовом про застосування строків позовної давності до зустрічного позову не заслуговують уваги, оскільки зустрічний позов пред'явлений в інтересах неповнолітньої дитини. На підставі викладеного та ст.ст. 525, 526, 530, 546, 549, 551, 554, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3,7,12, 23, 33, 38, 39,40 Закону України «Про іпотеку», ст. 109 Житлового кодексу України, Закону України « Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей »,

Outcome: approved