Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості в сумі 9450,28 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 17.11.2005 року був укладений кредитний договір № DNH4KP30050195, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 5736,89 грн., на строк з 17.11.2005р. по 17.11.2006р. включно, та зобов'язався повернути кредит, а також сплатити проценти в обумовлені у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитний договір. Позивач свій обов'язок по кредитному договору щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим, розмір простроченої заборгованості відповідача перед позивачем станом на 18.03.2016р. складає 2589,12 грн. Разом з тим, оскільки кредитний договір №DNH4KP30050195 від 17.11.2005р. не є розірваним, чи припиненим відповідно до правових підстав визначених ст.ст, 599, 651, 654 ЦК України, у позивача відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами, в силу чого позивач змушений звернутись до суду та просить стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період відповідний загальному терміну позовної давності встановленому ст. 257 ЦК України, з 18.03.2011р. по 18.03.2016р. у розмірі 9450,28 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак 14.06.2016р. звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд розгляд справи провести за його відсутності та не заперечує щодо ухвалення заочного рішення (а.с. 49). Відповідач в судові засідання, призначені на 04.05.2016р., 19.05.2016р. та 02.06.2016р. не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS]. Однак, конверти з повістками про виклик в судове засідання повернувся на адресу суду з відмітками відділення поштового зв'язку «за зазначеною адресою не проживає». Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. При цьому, як вбачається з ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Оголошення про виклик відповідача в судове засідання призначене на 14.06.2016р. було опубліковано в газеті «Урядовий Кур'єр», випуск № 108 від 09.06.2016 року, проте відповідач в судове засідання, призначене на 14.06.2016р. не з'явився в черговий раз. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. 17.11.2005 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та [PERSON] був укладений кредитний договір №DNH4KP30050195, відповідно до умов якого, банк зобов'язався надати [PERSON] кредит у розмірі 5736,90 грн. строком на 12 місяців - по 17.11.2006р. включно, з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, в обмін на зобов'язання [PERSON] по поверненню кредиту, сплати відсотків, в обумовлених у Заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Зі змісту Заяви позичальника від 17.11.2005 року вбачається, що позичальник [PERSON] попередньо був ознайомлений та погодився з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір. Вказані письмові документи містять усі істотні умови договору про надання фінансових послуг, передбачені ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а тому в силу положень ст. 638 ЦК України даний договір вважається укладеним. При укладенні вищевказаного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, відповідно до якої договір приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Вказаним договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Так, згідно з п. 2.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (далі - Умов), для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді та іншим платежам. Пунктом 3.2.1 Умов визначено, що позичальник зобов'язується погашати кредит у порядку та строки відповідно до Заяви. Відповідно до п.п. 4.1, 4.7 Умов, за користування кредитом у період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному у Заяві. На виконання умов договору банк надав [PERSON] кредит у розмірі 5736,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, в обмін на зобов'язання [PERSON] по поверненню кредиту, сплати відсотків, в обумовлених у Заяві та Умовах строки. Згідно зі ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Судом встановлено, що 17.11.2006р. - це кінцева дата виконання [PERSON] зобов'язання по поверненню кредиту та сплати відсотків за договором №DNH4KP30050195 від 17.11.2005р. Згідно з п. 3.2.9 Умов, позичальник зобов'язується повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві. При непогашенні кредиту в строки, зазначені в Заяві, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором №DNH4KP30050195 від 17.11.2005р., [PERSON] отримав кредитні кошти, однак свої зобов'язання в частині погашення заборгованості за кредитним договором не виконав, у зв'язку з чим, станом на 18.03.2016р. виникла прострочена заборгованість у розмірі 2589,12 грн. Згідно з п. 4.7 Умов, при непогашенні кредиту в строки, установлені у Заяві й п.3.2.2 Умов, заборгованість у частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п. 4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Як зазначено у Заяві, відповідно до п. 4.2 Умов, при порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 6,00 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 654 ЦК України, зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Таким чином, у відповідності до вищевказаних норм, Договір (Заява) №DNH4KP30050195 від 17.11.2005р. не є розірваним, а тому позивач не позбавлений можливості щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивачем заявлено до стягнення 9450,28 грн. простроченої заборгованість по відсоткам за період відповідний загальному терміну позовної давності - з 18.03.2011р. по 18.03.2016 р. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги позивача про стягнення 9450,28 грн. заборгованості по нарахованим на прострочену заборгованість відсоткам за період з 18.03.2011р. по 18.03.2016р. обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 статті 79 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз, витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Судові витрати у даній справі складаються зі сплачених позивачем, згідно платіжного доручення №BO905B11Q6 від 25.03.2016р., судового збору в сумі 1378,00 грн., при зверненні до суду з позовною заявою (а.с. 1), а також витрат пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, сплачених згідно платіжного доручення №BO903B131C від 03.06.2016р. в сумі 420 грн. (а.с. 48). Загальна сума понесених позивачем витрат складає 1798,00 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, а також 420 грн. витрат, пов'язаних з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підставі викладеного

Outcome: approved