Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-17 00:00:00

Позивач, Комунальне комерційне підприємство «Маріупольтепломережа», в особі представника Коляда Ю.Г., яка діє на підставі довіреності, звернувся до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідача заборгованість за користування тепловою енергією в сумі 41465,07 гривень\~\~за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2020 року, а також 3 % річних в сумі 2364,84 гривень, інфляційні витрати в сумі 5802,10 гривень, та судовий збір у розмірі 2102,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] \~\~ (особовий рахунок № [NUMBER] ), опалювальна площа 64,80 кв.м. У зв`язку з тим, що відповідачем оплата за користування тепловою енергією вносилась не у повному обсязі, утворилась заборгованість, яка за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2020 року становить 41465,07 гривень. Протягом вказаного періоду відповідач користувався послугами позивача, нарахування за їх споживання проводилось відповідно до встановлених тарифів. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 квітня 2009 року № 22586890 зазначена квартира належить відповідачу на праві приватної власності. 13 квітня 2017 року з метою погашення заборгованості відповідачем [PERSON] був укладений договір про реструктуризацію боргу за житлово-комунальні послуги № 13/Л. Згідно п. 1 даного договору, ККП «Маріупольтепломережа» надає відповідачу по справі розстрочку у погашенні заборгованості з оплати послуг з теплопостачання, яка утворилася станом на 01 квітня 2017 року у розмірі 14743,39 гривень. Умовами договору визначено, що Договір діє з 01 квітня 2017 року по 31 жовтня 2019 року та визначено розмір обов`язкових щомісячних платежів, які становлять з квітня по вересень у розмірі 601,77 гривень, а з жовтня по березень 300,89 гривень.\~\~Відповідачу було повідомлено про необхідність здійснення сплати за щомісячні нарахування за теплову енергію. У зв`язку з тим, що відповідачем сплата за щомісячні нарахування провадилася не у повному обсязі, станом на 01 лютого 2020\~\~року виникла заборгованість, яка становить 41465,07 гривень. В своїй заяві відповідач не заперечував, що у разі недотримання умов договору, вся сума заборгованості буде стягнута у судовому порядку. Поточні нарахування він також зобов`язався сплачувати щомісячно. Отже зазначена заборгованість є беззаперечною, оскільки боржник визначені договором і законодавством зобов`язання не виконав. Отже, всього сума заборгованості становить 41465,07 гривень.\~\~\~\~\~\~ Зокрема, відповідно до ст. 625\~ЦПК України, з причини несвоєчасного виконання зобов`язання щодо сплати спожитих послуг, відповідач має сплатити на користь ККП «Маріупольтепломережа» суму 3% річних, які складають 2364,84 гривень, та суму інфляційних витрат за весь час прострочення зобов`язання у розмірі 5802,10 гривень, а також сплачений при зверненні до суду судовий збір у сумі 2102,00 гривень.\~\~ Представник позивача [PERSON] , діюча на підставі довіреності, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилась за невідомих суду причин, судові повістки надсилались рекомендованою поштою за адресою її реєстрації, однак кореспонденція нею не отримана з невідомих причин. Разом із тим, вживши передбачені законом заходи виклику відповідача, та виходячи з практики Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні від 08.11.2005 року, у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи; розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору; нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідачів, та зі згоди позивача ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст.\~280,\~281 ЦПК України. Дослідивши доводи позову та перевіривши їх наданими доказами, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 129 Конституції України\~встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до\~ст.80 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] \~зареєстрована за адресою: [ADDRESS] \~\~ (особовий рахунок № [NUMBER] ). Закон України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, визначав основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Разом з тим, ст.4 даного Закону передбачено, що законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг, крім цього\~Закону, базується на\~Конституції України\~і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Аналіз цього\~Закону\~дає підстави для висновку, що він належить до нормативного акта спеціальної дії, який регулює відносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до положень\~статті першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24.06.2004, у редакції, чинній на момент спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Також, даною нормою було визначено, що споживачем житлово-комунальної послуги являється фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати таку послугу. Як вбачається зі змісту\~статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. В силу ч. 1\~ст. 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір на надання житлово-комунальних послуг (крім послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. При цьому, пунктом першим частини першої\~статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»\~прямо передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Натомість, згідно пункту п`ятого частини третьої\~статті 20 цього Закону, на споживача покладено обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору щодо надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг. За таких обставин зобов`язання відповідача оплатити надані послуги виникає на підставі закону з узгоджених дій постачальника і споживача послуг. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Згідно положень\~ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Дана норма закріплена і у ч. 3\~ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630\~(із змінами), передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Як вбачається з розшифровки особового рахунку № [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] , заборгованість відповідача за користування тепловою енергією за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого\~\~2020 року становить 41465, 07 гривень. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є по суті грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша\~статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги, суд вважає, що на них поширюється дія частини другої\~статті 625 ЦК України\~як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Як вбачається з доданих до позову розрахунків, сума інфляційного нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання становить 5802,10 гривень, 3% річних від простроченої суми становить 2364,84\~\~гривень. Згідно з ч. 3\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідач кореспонденцію за місцем реєстрації не отримує, справу розглянуто без його\~\~участі, на підставі наявних у ній доказів, за відсутності заяв про застосування строків позовної давності. Таким чином, з відповідачки [PERSON] на користь ККП «Маріупольтепломережа» підлягає стягненню заборгованість за користування тепловою енергією за період з 01 вересня 2015 року по 01 лютого 2020 року в сумі 41465,07 гривень, інфляційні витрати в сумі 5802, 10 гривень, а також 3% річних від простроченої суми в сумі 2364,84\~\~гривень. Крім того, відповідно до положень ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2102 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved