Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ "Агро Імпорт Груп"про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказував на те, що 10.11.2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER], рухаючись на перехресті вулиць Дніпровська Набережна та Анни Ахматової у м. Києві, при перестроюванні не виконав вимоги знаку 5 16, в результаті чого допустив зіткнення в автомобілем «ВАЗ», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], що призвело до пошкодження вище вказаних автомобілів. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2015 року винними у настанні описаної ДТП визнано обох учаснриків [PERSON] та [PERSON] Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01.06.2016 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2015 року було скасовано в частині визнання винним та накладення стягнення на [PERSON], провадження в цій частині було закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Таким чином, зіткнення транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] з автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] сталось з вини водія автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] Крім того, постановою суду встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «Агро Імпорт Груп», тобто під час керування автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] та скоєння дорожньо-транспортної пригоди, волій виконував свої трудові обов'язки. Оскільки, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу пошкоджений автомобіль «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] належить позивачу [PERSON], останній просить суд стягнути з відповідача ТОВ «Агро Імпорт Груп» шкоду заподіяну, в наслідок ДТП, яка згідно звіту №932 від 19.09.2016 року, складає 31 379,62 грн. Позивач у судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та треті особи в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що в ДТП, яка відбулась 10.11.2015 року о 21:50 год. на перехресті вулиць Дніпровська Набережна та Анни Ахматової у м.Києві, інспектор ПС вбачав вину обох учасників ДТП. Зокрема, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 №334310 від 10.11.2015 року, [PERSON] 10.11.2015 року приблизно о 21 год. 25 хв., керуючи автомобілем «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по перехресті вулиць Дніпровська Набережна та Анни Ахматової у м. Києві, під час виявлення перешкоди, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER], що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 12.3 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії АП 2 № 334309 від 10.11.2015 року [PERSON] 10.11.2015 року приблизно о 21 год. 25 хв., керуючи автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER], рухаючись по перехресті вулиць Дніпровська Набережна та Анни Ахматової у м. Києві, при перестроюванні не виконав вимоги знаку 5.16 (Напрям руху по смугах), в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], що спричинило пошкодження вище вказаних автомобілів, чим порушив вимоги п.5.16 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2015 року винними у настанні описаної ДТП визнано обох учаснриків [PERSON] та [PERSON] Постановою Апеляційного суду м. Києва від 01.06.2016 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2015 року було скасовано в частині визнання винним та накладення стягнення на [PERSON], провадження в цій частині було закрито, за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не : хазуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо кої встановлено ці обставини. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу пошкоджений автомобіль «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] належить позивачу [PERSON] Відповідно до Звіту №932 про визначення вартості матеріального збитку автомобіля від 19.09.2016 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «ВАЗ» д.н.з. [NUMBER] складає 31 379 грн. 62 коп.. Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т.ін.). Постановами судів встановлено, що [PERSON] працює в ТОВ «Агро Імпорт Груп», тобто під час керування автомобілем «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] та скоєння дорожньо-транспортної пригоди, волій виконував свої трудові обов'язки. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її хивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 сі. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, відповідач, як особа, відповідальна за відшкодування шкоди, завданої в ДТП 10.11.2015 року, відповідно до вимог чинного-конодавства, зобов'язаний відшкодувати позивачу, як потерпілій особі, майнову шкоду в сумі 31 379,62 грн. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що вичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved