Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-01 00:00:00

У грудні 2019 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] (далі по тексту - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі по тексту - відповідач), треті особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, Павлоградський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в особі виконавця Сіренко Андрія Дмитровича, в якому позивач просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №3332, вчинений 12 серпня 2019 року, що вчинений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.08.2019 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. вчинив виконавчий запис, що зареєстрований в реєстрі за №3332, яким запропонував стягнути на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» з [PERSON] заборгованість у розмірі 84 039,00 грн. За період з 23.03.2018 року по 13.06.2019 року. Позивач вважає вказаний виконавчий напис таким що не підлягає, оскільки нотаріус вчинив його без оригіналу кредитного договору. Також позивач мала б повернути кредит до 28.04.2016 року, а стягнення у виконавчому написі проводиться за період з 23.03.2018 року по 13.06.2019 року, що становить більше трьох років. Крім того, вказана у ньому заборгованість не є безспірною, оскільки одночасне стягнення штрафу і пені призводить до подвійної юридичної відповідальності за одне й те саме порушення, а комісія, що пов`язана із супроводженням кредиту, взагалі не може стягуватись. На думку позивача, приватним нотаріусом Остапенком Є.М. зазначений виконавчий напис вчинено з порушенням норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, що змушує позивача звернутись до суду з даним позовом. У відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначила, що 13.06.2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного до кредитного договору №0861563701/Т/973814 від 29.04.2013 року, за умовами якої змінено щомісячний платіж та кінцеву дату погашення заборгованості за кредитом - 28.04.2018 року. Окрім того, п.5.3 кредитного договору також закріплено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років. Після набуття права вимоги за кредитним договором, відповідач повідомив дану обставину позивачу. Позивач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий кредит в строки, передбачені договором, що змусило нового кредитора звертатись до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. З моменту отримання права вимоги до позивача, а саме з 23.03.2018 року, відповідачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №0861563701/Т/973814 від 29.04.2013 року. Враховуючи презумпцію правомірності правочину та ту обставину, що позивач не висловила заперечень з приводу умов кредитного договору, стягнення штрафу, пені та комісійної винагороди є правомірним. Таким чином, просила суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповіді на відзив представник позивача додатково зазначив, що на момент вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку. Крім того, останній платіж по сплаті кредиту було здійснено 15.04.2014 року. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача додатково вказала на правомірність вчинення виконавчого напису нотаріусом. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у поданих до суду відзиві та запереченнях представники відповідача просили проводити судове засіданні за відсутності відповідача. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. За приписами ч. 1, 3 ст. 211 ЦПК України, розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.12.2019 року відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання, а також витребувано докази у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенко Є.О. Протокольною ухвалою суду від 13.03.2020 року до матеріалів справи долучено відзив, відповідь на відзив. Ухвалою суду від 13.03.2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Остапенка Є.М., вчиненого 12 серпня 2019 року та зареєстрованого в реєстрі за №3332. 18.05.2020 року на адресу суду надійшов лист від приватного нотаріуса Остапенка Є.М., в якому він повідомив про припинення нотаріальної діяльності з 01.10.2019 року та неможливість у зв`язку з цим надання витребуваних судом документів у зв`язку з їх передачею до Харківського обласного державного нотаріального архіву. Протокольною ухвалою суду від 02.06.2020 року до матеріалів справи долучено заперечення на відповідь на відзив. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 12 серпня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. був вчинений виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 3332 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за Кредитним договором №0861563701/Т/973814 на споживчі потреби від 29 квітня 2013 року за період з 23.03.2018 року по 13.06.2019 року в загальному розмірі 84 039,00 грн., що включає у себе 30 280,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 9,00 грн. - заборгованість за відсотками, 48 000,00 грн. - заборгованість за комісією, 5 600 грн. - заборгованість по сплаті пені та штрафів, 150,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису (а.с. 9). У подальшому, 30.08.2019 року на підставі вказаного виконавчого напису державним виконавцем Павлоградського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сіренком А.Д. відкрито виконавче провадження № 59922884 (а.с. 12). Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Статтею 90 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року (п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п. 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5). Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Як передбачено п. 2.11 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Судом встановлено, що підставою для вчинення виконавчого напису є Кредитний договір №0861563701/Т/973814 на споживчі потреби від 29 квітня 2013 року, який укладений між ПАТ «Актабанк» та [PERSON] , та Договір №2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, який укладений між ПАТ «Актабанк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Згідно з умовами п. 2.1 Кредитного договору №0861563701/Т/973814 на споживчі потреби від 29 квітня 2013 року (далі - Кредитний договір), банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100 000,00 грн. в обмін на зобов`язання позивальника по поверненню кредиту, сплати процентів, комісій, в обумовлені цим договором строки (а.с. 44-47). Пп. 2.1.1 - 2.1.6 Кредитного договору визначено розміри відсотків та комісії, а також порядок їх сплати. Окрім того, п. 5.3 Кредитного договору також закріплено, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, комісії, пені та/або штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 10 років. Також, 13.06.2014 року між ПАТ «АКТАБАНК» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору №0861563701/Т/973814 від 29.04.2013 року, за умовами якої змінено щомісячний платіж та кінцеву дату погашення заборгованості за кредитом - 28.04.2018 року (а.с. 48-50). У той де час, нарахування комісійної винагороди у розмірі 48 000,00 грн. за управління кредитом не відповідає загальним вимогам законодавства. Крім того, відповідно до ст. 549 ЦК України пеня та штраф є різновидами неустойки як юридичної відповідальності, а не окремими видами штрафних санкцій, тому вони не можуть бути застосовані одночасно, оскільки це призведе до застосування подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов`язання, що суперечить вимогам ст.61 Конституції України. 23.03.2018 року ПАТ "Актабанк" та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір №2 про відступлення прав вимоги, у відповідності до умов якого, банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги Банку до позичальників, заставодавців та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - боржники, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), договорами поруки та договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги (п. 2.1) (а.с. 58-61). Як вбачається із Витягу з Додатку №1 до Договору №2 про відступлення прав вимоги від 23.03.2018 року, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до [PERSON] за Кредитним договором №0861563701/Т/973814 від 29.04.2013 року в обсязі 30 280,00 грн. - заборгованість за основним боргом, 9,00 грн. - заборгованість за відсотками, 48 000,00 грн. - заборгованість за комісією, 5 600 грн. - заборгованість по сплаті пені та штрафів. Дані суми коштів і були запропоновані до стягнення оскаржуваним виконавчим написом. Як на підставу вчинення виконавчого напису, нотаріус посилається на Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 р. (далі - Постанова). Проте вказана Постанова не відносить кредитний договір до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідні зміни до Постанови та віднесення кредитного договору до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, були внесені Постанову Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постанова Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» відповідно до Постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14 визнана судом незаконною та нечинною. Так, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з пунктом 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Київський апеляційний адміністративний суд, взявши до уваги зазначений пункт 10.2. постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Аналогічного висновку дійшов Верховний суд у своїй Постанові по справі 910/13233/17 від 29 січня 2019 року. Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Також, пп. б п. 2 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, зокрема, подаються засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З наведеного вбачається, що відповідачем, всупереч вимог закону не було надано документів, які б підтверджували право його вимоги до позивача за Кредитним договором, а свою нотаріус помилково, всупереч вимог закону, не перевірив зміст договорів на які відповідач посилався як на підставу виникнення у нього права вимоги до позивача за Кредитним договором, та стягнув спірну заборгованість. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07.02.2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом № 3425-ХII. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгулу цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Крім того, стягнення з боржника заборгованості за комісією, що значно перевищує суму боргу, не відповідає існуючій судовій практиці. Враховуючи викладене, даючи юридичну оцінку поясненням та наданим по справі доказам, враховуючи те, що заборгованість боржника не є безспірною, що свідчить про вчинення виконавчого напису 12.08.2019 року з порушенням вимог ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. Згідно п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved