Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-26 00:00:00

Служба у справах дітей Вінницької міської ради 20.02.2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки в інтересах дитини [PERSON], про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO],та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Малолітній [PERSON] є дитиною-інвалідом, має діагноз: глибока розумова відсталість внаслідок органічного ураження центральної нервової системи, за станом здоров'я потребує постійного догляду з боку дорослих, не може навчатися. В жовтні 2008 року мати [PERSON] звернулася до служби у справах дітей з питання оформлення на тимчасове утримання дитини до Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки у зв'язку з необхідністю медичного лікування та реабілітації дитини. Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.11.2008 року №2763 дитина [PERSON] був направлений в будинок дитини. Рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.12.2011 року №3273 та від 12.12.2013 року №2806 продовжено термін перебування дитини у Вінницькому обласному будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки, в закладі дитина перебуває по теперішній час. Протягом 2008-2012 років мати [PERSON] періодично відвідувала дитину в дитячому закладі, з квітня 2013 року припинила відвідувати сина. Протягом останніх чотирьох років [PERSON] жодного разу не відвідала дитину (востаннє 08 квітня 2013 року), не виявляла щодо сина ніякого піклування, ухилялася від участі в його вихованні, догляді та утриманні, не виявляла бажання повернути собі дитину на виховання. [PERSON] неодноразово запрошувалася до служби у справах дітей на співбесіду з питання участі у вихованні сина, але жодного разу на таку співбесіду не з'явилася. 14.12.2016 року та 12.01.2017 року працівниками служби у справах дітей Вінницької міської ради та Вінницького міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді [PERSON] була відвідана за місцем проживання, з нею проведена співбесіда, під час якої було повідомлено про винесення на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Вінницької міської ради питання виконання нею батьківських обов'язків по відношенню дитини. Злісне ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню та утримання сина [PERSON] стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій позов підтримала, просила його задоволити, справу розглядати у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засіданні повторно не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена завчасно у встановлений законом спосіб, про причини своєї неявки суд не повідомила. Представник Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги Служби у справах дітей Вінницької міської ради, просила справу розглядати у відсутність представника закладу. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви представника позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, зважаючи на зміст заяви представника позивача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 26.03.2007 року, в якому в графі «Мати» зазначена [PERSON] (а.с.7). [PERSON] не перебувала в зареєстрованому шлюбі з батьком свого сина, а тому відомості про нього, відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, внесено в Книгу реєстрації народжень за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою. Так, згідно довідки №4826-67, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, відомості про батька в запис №963 від 26.03.2007 року про народження [PERSON], [INFO], записані за вказівкою матері [PERSON] відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.8). Відповідно до лікарських рекомендацій Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням ЦНС та порушенням психіки від 22.11.2011 року [PERSON] діагностовано глибоку розумову відсталість внаслідок органічного ураження ЦНС (а.с.13). Діагноз прослідковується в іншій медичній документації (а.с.14-15а). 29.10.2008 року [PERSON] звернулася до служби у справах дітей з питанням оформлення на тимчасове утримання (до 6 місяців) дитини до Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки у зв'язку з необхідністю медичного лікування та реабілітації дитини, зобов'язалася відвідувати дитину, піклуватися про неї (а.с.9-10). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 13.11.2008 року №2763 дитина [PERSON] був направлений в будинок дитини (а.с.10а). По закінченню терміну перебування дитини в закладі такий термін було двічі продовжено за заявами [PERSON] рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради від 29.12.2011 року №3273 та від 12.12.2013 року №2806 (а.с.16-19). Згідно актів комісії Вінницького обласного спеціалізованого будинку дитини з ураженням центральної нервової системи та порушенням психіки від 08.09.2014 року, 10.10.2016 року та 27.03.2017 року близькі та родичі дитини [PERSON] не відвідують його та не надають матеріальної допомоги (а.с.20,22,47). Відповідно до висновку виконавчого комітету Вінницької міської ради №01-00-011-6970 від 17.02.2017 року орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Аналізуючи надані суду докази, суд приходить до висновку, що відповідач повністю самоусунулася від виховання та утримання своєї дитини, вказані дії відповідача, яка не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, тривалий час не спілкується з нею, не займається та не цікавиться її розвитком, здоров'ям та оздоровленням, свідчать про те, що вона ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Згідно п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що Служба у справах дітей Вінницької міської ради довела ті обставини, на які посилалася як на підставу своїх позовних вимог, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться дитиною, не забезпечує її матеріально, не шукає шляхів установлення контакту з дитиною. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дитини [PERSON], [INFO], а тому вона повинна бути позбавлена батьківських прав відносно нього. Одночасно судом роз'яснюється, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Згідно з ч. 1 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 20.02.2017 року, до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування коштів на особистий рахунок дитини, відкритий у банківській установі. Відповідно до п. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру в сумі 1 280 гривень.

Outcome: approved