Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалась на те, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 30 липня 2005 року, від шлюбу має малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними не розірвано, але на даний час вони проживають з відповідачем окремо. Під час спільного проживання та перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано наступне майно, яке є їх спільною сумісною власністю: житловий будинок з відповідними господарчими спорудами та побудовами, розміщений за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ), вулиця Халтуріна, будинок № 19, оформлений на відповідача на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 17 липня 2008 року приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу, зареєстрованого в реєстрі за № 843 та зареєстрованого в БТІ м. Красноармійська 25.07.2008р., реєстраційний № 22676133, вартістю 188808 грн.; земельна ділянка площею 0,0490 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, оформлена на відповідача на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого на підставі рішення від 14.07.2010р. № 5/49-52 Красноармійської міської ради та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею договорів оренди землі за № 011015900395, вартістю 64601,60 грн. Відповідач одноособово користується житловим будинком, добровільно вирішити питання про поділ спільно нажитого майна не бажає, тому вона вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом. З урахуванням уточнених позовних вимог позивачка просила визнати спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та побудовами, розміщений за адресою: м. Покровськ (колишній Красноамійськ) Донецької області, вулиця Халтуріна, будинок № 19, та земельну ділянку площею 0,0499 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Халтуріна, будинок № 19, поділити майно,що є спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON], визнати, що ідеальні частки її та відповідача у житловому будинку з відповідними господарськими спорудами та побудовами, розміщеного за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Халтуріна, будинок № 19 становлять 1/2 кожного без його реального поділу; визнати, що ідеальні частки її та відповідача на земельну ділянку площею 0,0490 га, призначеної для обслуговування житлового будинку та відповідних господарських споруд та побудов, розміщеної за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Халтуріна, будинок № 19 становлять 1/2 кожного без її реального поділу, і залишити вказані житловий будинок та земельну ділянку у спільній частковій власності її та відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, пояснивши суду, що уклала шлюб з [PERSON] у 2005 році, у 2008 році у шлюбі з відповідачем придбали житловий будинок № 19 по вулиці Халтуріна в м. Красноармійську за 40.000 грн., де проводили будівельні роботи. Заселилися у будинок 2011 році, де вона прожила до 9 серпня 2012 року, після чого між ними відбулась сварка, в ході якої відповідач застосував до неї фізичну силу, після чого до спільно нажитого будинку вона не поверталась. На час придбання будинку чоловік працював на шахті і щомісячно отримував 6-9 тис. грн., а вона перебувала у декретній відпустці, займалась вихованням дитини і отримувала допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку. Під час шлюбу відповідачем була приватизована земельна ділянка для обслуговування житлового будинку. В 2005 році вона працювала в магазині побутової техніки «Норд», де отримувала заробітну плату в розмірі 720 грн., у жовтні 2005 року вийшла у відпустку по догляду за дитинною, де пробула до досягнення дитиною 3,5 роки. На теперішній час цей магазин ліквідовано. Перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною, отримувала допомогу по догляд за дитиною в розмірі 130 грн. Потім працювала в ПП «Українській продукт». На теперішній час між ним та відповідачем виник спір щодо поділу майна, набутого під час шлюбу, оскільки відповідач не визнає за нею права власності на зазначене майно, вважаючи, що воно належить йому особисто. Представник позивачки [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити повністю. Відповідач позовні вимоги визнав частково і суду пояснив, що у 2005 році уклав шлюб з позивачкою, в 2008 році взяв у борг у своїх батьків гроші в сумі 80.000 грн. на придбання житлового будинку, при цьому у письмовому вигляді договір позики між не укладався. Додатково гроші в сумі 10.00 грн. йому дала його мати [PERSON] Після смерті батька він домовився із матірю про те, що поверне гроші матері у 2009 році. За ці гроші у 2008 році був придбаний житловий будинок № 19 по вулиці Халтуріна в м. Красноармійську за 80.000 грн.,однак у тексті договорі було зазначено його ціну 40.000 грн. для сплати податку в меншому розмірі. Договір купівлі-продажу будинку був оформлений на його імя. Його дружина давала згоду на придбання житлового будинку. В 2010 році ним була приватизована земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами. Вважав, що позивачка має право на 1/4 частину спірних житлового будинку та половину земельної ділянки виходячи із ступеня участі дружини у будівництві будинку. В 2008 році він працював, і його середньомісячний заробіток дорівнював 7-8 тис. грн., з яких сплачував аліменти на утримання дітей. Під час спільного проживання ними була придбана побутова техніка, меблі, яку позивачка забрала собі, у звязку з чим він вимушений був змінити замки за вхідних дверях будинку. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 30 липня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 293 (а.с.10). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.11). Під час зареєстрованого шлюбу сторонами придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Халтуріна, № 19, на підставі договору купівлі-продажу від 17 липня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Красноармійського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] 17 липня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6944, оформлений на імя [PERSON] (а.с.12). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19666537 від 25.07.2008р. Красноармійським бюро технічної інвентаризації 25 липня 2008 року зареєстровано право власності на житловий будинок № 19 по вулиці Халтуріна в м. Покровську (колишній Красноармійськ) Донецької області за реєстраційним номером 22676133, номер запису 7619 в книзі 35, за [PERSON] (а.с.13), приватизована земельна ділянка площею 0,0499 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташована за адресою: м. Покровськ (колишній Красноармійськ) Донецької області, вулиця Халтуріна, будинок № 19, на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 485858, виданого на підставі рішення Красноармійської міської ради від 14.07.2010р. № 5/49-52, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 011015900395, оформлена на імя [PERSON] (а.с.19). Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. ст.70 ч.1, 71 ч.1 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка і рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-612цс15 норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1)майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2)майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття с спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Згідно розяснень, що містяться у п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004р. № 7 відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите у шлюбі, а про одержану громадянином часту із земельного фонду. Якщо на тій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то в разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. Д Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку про те, що спірне майно належить до спільної сумісної власності подружжя [PERSON], виходячи з того, що воно придбане під час їх шлюбу і за кошти, які відповідач регулярно отримував в якості заробітної плати, працюючи в ПАТ «Красноармійський динасовий завод» з січня 2005 року по жовтень 2006 року, ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» з жовтня 2006 року по вересень 2009 року, що підтверджено довідками про заробіток відповідача (а.с.70, 71, 73), а також земельна ділянка приватизована відповідачем у період шлюбу, на якій розташований житловий будинок, який є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки сторони не домовилися про порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, спірне майно підлягає визнанню обєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділу судом. Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними. Позивачка заперечувала факт дачі відповідачу у борг грошових коштів його батьками, зазначаючи, що за кошти, отримані батьками відповідача від продажу квартири у 2008 році, останні придали собі житловий будинок, робили в ньому ремонт та здійснювали лікування батька відповідача. Посилання відповідача про те, що спірний житловий будинок був придбаний за рахунок коштів, наданих у борг його батьками, не можуть бути взяті судом до уваги з тих підстав, що відповідач не надав доказів реальної передачі йому таких грошових коштів його матірю. Відповідно до п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки предметом спору є неподільна річ, і ніхто із подружжя не вчинив дій, передбачених ч.ч.4, 5 ст.71 СК України, суд приходить до висновку, що поділу між сторонами підлягає спірне майно шляхом визнання ідеальних часток сторін в житловому будинку та земельній ділянці без їх реального поділу із залишенням у спільній частковій власності сторін. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у звязку із повним задоволенням позову підлягають присудженню з відповідача на користь позивачки понесені нею і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на правову допомогу. Згідно квитанції про оплату судового збору позивачкою оплачено при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1267,05 грн. (а.с.1). В матеріалах справи містяться договір на надання правової допомоги, укладений 19 грудня 2016 року між адвокатом [PERSON], діючою на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1587 від 24.12.2003р., та [PERSON] на надання правової допомоги і представництво інтересів довірителя в порядку та на умовах, що передбачені цим договором та законодавчими актами України. Згідно квитанцій № 3/12-16 від 20.12.2016р., № 494901 від 18.01.2017р., адвокатом [PERSON] прийнято від замовника [PERSON] за надання юридичних послуг 1745,47 грн., 1280 грн., всього на загальну суму 3025,47 грн. Згідно акту виконаних робіт по наданню правової допомоги [PERSON] по цивільній справі про розподіл майна подружжя з розрахунком витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON], адвокатом [PERSON] надано правову допомогу [PERSON] на загальну суму 3025,47 грн., з яких 367,47 грн. 20.12.2016р. - консультація з питання розподілу спільного майна подружжя та порядку звернення до суду (40 хвилин), 20.12.2016р. - 551,20 грн. - обговорення умов договору про надання правової допомоги, складання договору (1 година), 20.12.2016р. 826,80 грн. складання позовної заяви про розподіл майна подружжя, формування відповідних документів, подача заяви до суду (1,5 години), 18.01.2017р. 320 грн. уточнення позову, подача до суду (30 хвилин), 16.01.2017р., 21.02.2017р., 13.03.2017р. 960 грн. участь у судових засіданнях в рамках судового розгляду справи (1,5 години). Згідно журналів судових засідань Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 21 лютого 2017 року, 16 березня 2017 року, 18 травня 2017 року сумарний час участі адвоката [PERSON] у судових засіданнях по даній справі дорівнює 3 годинам 7 хвилинам 6 секундам. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014р. № 10 витрати на правову допомогу, гранічний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь в судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2016 року дорівнює 1544грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 3025,47 грн., яка не перевищує граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до ст. ст.61, 69-71 СК України,

Outcome: approved