Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що 22.11.2000 року її син [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачем [PERSON] , від якого мають неповнолітню дитину:сина [PERSON] , [INFO] . [INFO] батько дитини трагічно помер. Мати дитини, коли дині виповнилося 2 роки покинула чоловіка та дитину, змінила місце мешкання, фактично припинила сімейні відносини з чоловіком та сином та з цього часу жодного з покладених законом на батьків обов`язків по вихованню дитини не виконує. Відповідачка не спілкується з дитиною та не виконує в повному обсязі обов`язок щодо виховання дитини. На теперішній час неповнолітня дитина мешкає разом з бабусею, яка є позивачкою по справі. Тому просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є відповідачка. Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Коробко С.Є. позов підтримали у повному обсязі, просять суд його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася повторно, про причини неявки до суду не повідомила, заяву про розгляд справи за її відсутності та відзив не надала, хоча повідомлена в установленому порядку про місце та час розгляду справи, у судове засідання викликалася судовими повістками з повідомленням та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник органу опіки та піклування Бердянської міської ради Калініченко Ю.В. позов підтримала, просить його задовольнити. Заслухавши думку позивачки та її представника, представника органу опіки і піклування, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав мати дитини, яка не виконує своїх батьківських обов`язків з метою соціального захисту неповнолітньої особи. Дане питання регулюється положеннями Сімейного Кодексу України. Також суд вважає необхідним, при вирішення даного позову враховувати положення Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», що стосується узагальнення судової практики по аналогічним питанням. Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вивченні письмових доказів в даній справі судом встановлено. [PERSON] народився [INFO] у місті Бердянську, батьками є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актова запис № 111 від 01.03.2002 року (а.с.8). [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 22.11.2000 року, актова запис №617 від 22.11.2000 року. [INFO] року батько дитини [PERSON] трагічно загинув. Відповідачка з 2004 року покинула дитину, змінила місце мешкання, фактично припинила сімейні відносини з чоловіком та дитиною та з цього часу жодного з обов`язків, покладених законом на батьків обов`язків по вихованню дитини не виконує. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається з характеристики на [PERSON] , 2002 року народження, учня 11-А класу Бердянської загальноосвітньої школи 1-ІІІ ступенів № 3 Бердянської міської ради Запорізької області, підписаної директором закладу [PERSON] та класним керівником [PERSON] , мати неповнолітнього жодного разу школу не відвідувала, з учителями, які навчають сина та класним керівником ніколи не спілкувалася, жодного разу не була присутня на батьківських зборах та позашкільних заходах. Неповнолітній мешкає з бабусею [PERSON] , яка повністю його виховує, що підтверджується і характеристикою з місця мешкання ( а.с.13-15). З висновку психодиагностичної роботи з неповнолітнім [PERSON] , [INFO] , вбачається, що мати дитини участі у вихованні дитини не бере, за термін навчання сина в школі жодного разу не була, неповнолітній останній раз бачив мати більш ніж 10 років тому, яка йому не дзвонила весь цей час, не допомагала та їм не цікавилась ( а.с.17-18). Допитані свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що неповнолітній [PERSON] мешкає разом з бабусею [PERSON] , яка повністю його виховує та піклується за ним. Відповічка [PERSON] кинула його . коли дитині було 2 роки і більше ніколи не приходила до дитини, не допомагала і не піклувалася про неї. Їм відомо, що відповідачка зловживає алкогольними напоями та ніде не працює. Суд розцінює вищезазначені обставини, як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідоме нехтування нею своїх обов`язків матері, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню своєї дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позов та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідачки, з урахуванням висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради № 01-1610/47-1 від 27.06.2019 року, буде цілком сприяти задоволенню інтересів дитини. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір, у сумі 768-40 грн., понесений позивачем при звернення до суду, відповідно до 141 ЦПК України.

Outcome: approved