Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2008 року і від спільного подружнього життя мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, однією сім`єю вони прожили лише один рік, після чого неодноразово намагалися помиритися, час від часу поновлювали стосунки, проте з часом вони остаточно розійшлися, кожен живе своїм життям. Позивач у судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на мотиви такого та доповнив, що вони з відповідачем з червня 2009 року стали проживати окремо, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Зазначив, що відповідач має іншого чоловіка, від якого в 2016 році народила дитину. Вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім`ї відсутні. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечила, підтвердила що вони не підтримують сімейних стосунків протягом тривалого часу і примирення між ними неможливе, оскільки у неї інший чоловік, від якого у нього народилася дитина. Просить позов задовольнити. За таких обставин, оскільки відповідач визнала позов про розірвання шлюбу, відповідно до положень ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вважав за можливе ухвалити рішення у підготовчому засіданні. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 12.07.2008 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №129 (а.с.3), від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з червня 2009 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Суд приймає до уваги позицію відповідача про визнання позову і її бажання розірвати шлюб. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.13 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Outcome: approved