Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

У вересні 2016 року позивач [PERSON] звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що після смерті [INFO] року його батька [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, в тому числі і на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 96,2 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., площа літніх приміщень 6,7 кв.м. та ? частину господарських будівель і споруд; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,1758 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS]; земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0123 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS]. За життя померлий [PERSON] житловий будинок в органах БТІ не зареєстрував, державні акти на право власності на земельні ділянки не отримав. За життя [PERSON] заповіту не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом на момент відкриття спадщини були діти померлого, а саме [PERSON], [PERSON] та він. У встановлений законом термін він звернувсь до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та на земельні ділянки нотаріус йому відмовив через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки на ім'я [PERSON] Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину вищезазначеного майна. Оскільки спадкодавець набув право власності на житловий будинок та на земельні ділянки у встановленому законом порядку, а він спадщину прийняв, проте не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає свої права порушеними. Таким чином, враховуючи рішення Києво-Святошинського районного суду від 12 грудня 2014 року та прийняття спадщини [PERSON], вважає, що має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], при цьому його частка складає 1/4 . Просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 96,2 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., площа літніх приміщень 6,7 кв.м. та ? частину господарських будівель і споруд; на ? частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS]; на ? частину земельної ділянки. Кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,1758 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS]; на ? частину земельної ділянки. Кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0123 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання позивач не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У судове засідання [PERSON], [PERSON] не з'явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. У судове засідання представник Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. При розгляді справи судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. На час відкриття спадщини спадкоємцями першої черги за законом були [PERSON], [PERSON], [PERSON] Померлий [PERSON] був батьком для [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 18 листопада 1985 року Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. Померлий [PERSON] був батьком для [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження виданого 11 листопада 1978 року Білогородською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області серія [NUMBER]. Померлий [PERSON] був батьком для [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи. За життя [PERSON] заповіту щодо належного йому майна не склав. З матеріалів спадкової справи №145/2013 до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що 17 грудня 2013 року до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори надійшли заяви [PERSON] та [PERSON] за №489 та за №490 відповідно про прийняття спадщини після смерті їх батька [PERSON] 28 січня 2014 року до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] звернувся [PERSON] У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку та 1/3 частину земельних ділянок, що розташовані в [ADDRESS], було відмовлено у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельні ділянки на ім'я померлого [PERSON], що підтверджується постановами про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 жовтня 2014 року за №1181/02-31, №1182/02-31, №1183/02-31. Частиною статті 1233 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга отримує право спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Ст 1268 ЦК України надано право спадкоємцю за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право подати заяву про прийняття спадщини без згоди своїх батьків або піклувальника. Заяву про прийняття спадщини від імені малолітньої, недієздатної особи подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. За ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. 2. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. 3. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Так, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 грудня 2014 року визнано за [PERSON] право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 96,2 кв.м., житловою площею 57,5 кв.м., площа літніх приміщень 6,7 кв.м. та ? частину господарських будівель і споруд; на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS]; на 1/2 частину земельної ділянки. Кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,1758 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS]; на 1/2 частину земельної ділянки. Кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 0,0123 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Зважаючи на вищенаведене частка [PERSON] як спадкоємця після смерті батька [PERSON] складає ?. З матеріалів справи вбачається, що 29 липня 1999 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок під [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу жилого будинку від 29 липня 1999 року серії [NUMBER]. Згідно умов п. 1 вказаного договору будинок розташований на земельній ділянці площа, якого в бюро технічної інвентаризації не визначена, має розмір жилої площі 57,7 кв.м. Біля будинку є: господарський блок лі. Б, гараж літ. В., прибудова літ. Г, сарай літ. Д, погріб під літ. Д, вбиральня літ. Е, душ літ. Ж, огорожа, доріжка, колодязь, каналізаційна яма. Відповідно до умов п. 3 договору купівлі-продажу продаж будинку вчинено за 33000 грн., які [PERSON] отримала повністю від [PERSON] підписання даного договору. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 18 липня 2013 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Інженерно-технічний центр «Спецбуд» на замовлення [PERSON], площа житлового будинку [ADDRESS] складає 96, 2 кв.м, житлова - 57,5 кв.м, площа літніх приміщень 6,7 кв.м. У погосподарській книзі №19 на 2011-2015 роки на сторінці 132 за номером об'єкта по господарського обліку 1048 [ADDRESS] значиться домогосподарство, головою якого був [PERSON], - житловий будинок, 1980 року побудови, загальною площею 75,0 кв.м, житлова площа - 55 кв.м., складається з чотирьох житлових кімнат, що підтверджується листом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №547/1-17 від 25 жовтня 2016 року. Як вбачається з Державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] на підставі рішення Білогородської сільської ради від 15 листопада 2009 року № 159, у приватну власність передана земельна ділянка площею 0,438 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], цільове признання для будівництва та обслуговування житлового будинку 0,25 га, для ведення особистого підсобного господарства 0,188 га. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серія [NUMBER] від 12 липня 2013 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0123 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серія [NUMBER] від 12 липня 2013 року [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1758 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Листом Управління Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області №9-1012-99.5-1867/2-16 від 26 жовтня 2016 року повідомлено,що згідно даних Національної кадастрової системи Державного земельного кадастру земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] зареєстровані за [PERSON] Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спадкового житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було. При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків. Крім цього, пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95, встановлено, що єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Статею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення На підставі наданих документів, суд вважає доведеним, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під № 5 по вул.Чехова в с.Білогородка виникло у померлого [INFO] року [PERSON] Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК. Позивачка спадкове майно прийняв так як, протягом шестимісячного строку подав в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельні ділянки позивач не може через відсутність реєстрації права власності на будинок та відсутність оригіналів державних актів на земельні ділянки. За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за [PERSON] необхідно визнати право власності на !\\4 частину житлового будинку та земельних ділянок.

Outcome: approved