Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернулось з позовом до [PERSON] та [PERSON] в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 2424645,45 грн.. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 15.11.2005р. між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір кредиту, згідно умов якого позивач надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55000 дол. США зі сплатою 13,25% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.11.2020 року. У забезпечення виконання зобов*язань боржника за договором кредиту було укладено договір поруки від 15.11.2005р. з [PERSON], який зобов*язався відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що боржник. Крім того, у забезпечення виконання зобов*язань боржника за договором кредиту було укладено договір поруки від 15.11.2005р. з [PERSON], який зобов*язався також відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що боржник. Позивач вказав, що станом на 26.10.2015р. сума заборгованості за договором кредиту складає 2424643,45 грн.. В судовому засіданні представник позивача просив задовольнити вимоги в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та звернувся із зустрічним позовом до ПАТ «УКРСОЦБАНК» про визнання поруки припиненою. В обґрунтування свого зустрічного позову представник [PERSON] зазначив, що кредитор перестав проводити оплату по кредиту з 11.12.2008р., тому з урахуванням вимог п.3.3.1 договору поруки, щодо повідомлення про невиконання [PERSON] своїх зобов*язань, договір поруки припинив свою дію з 11.06.2009р.. Представник банку зустрічні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з*явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що 15.11.2005р. між АКБ соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] було укладено договір кредиту, згідно умов якого позивач надав боржнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 55000 дол. США зі сплатою 13,25% річних з кінцевим терміном повернення заборгованості до 10.11.2020 року, на умовах визначених договором кредиту. У забезпечення виконання зобов*язань боржника за договором кредиту було укладено договір поруки від 15.11.2005р. з [PERSON], який зобов*язався відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що боржник, зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених договором кредиту. Крім того, у забезпечення виконання зобов*язань боржника за договором кредиту було укладено договір поруки від 15.11.2005р. з [PERSON], який зобов*язався також відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що боржник зокрема, за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених договором кредиту. Позивач за основним позовом вказує, що боржник не виконує обов*язки щодо повернення основної суми заборгованості та спати відсотків за користування кредитом. Станом на 26.10.2015р. сума заборгованості за договором кредиту складає 2424643,45 грн.. Судом також встановлено, що заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.04.2011 року з [PERSON] достроково була стягнута сума заборгованості за вказаним кредитним договором. Вказане заочне рішення набрало законної сили. ВДВС ХМУЮ відмовило ПАТ «УКРСОЦБАНК» у відкритті виконавчого провадження у зв*язку з пропуском строку пред*явлення листа до виконання. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.03.2015р. заяву представника ПАТ «УКРСОЦБАНК» про поновлення строку для пред*явлення виконавчого листа до виконання та видачу виконавчих листів з поновленим строком пред*явлення їх до виконання залишено без задоволення. Вказана ухвала банком не оскаржена та набула законної сили. Тому, 11.12.2015 року ПАТ «УКРСОЦБАНК» звернувся з позовним вимогами до відповідачів - поручителів за вказаним вище кредитним договором, та просив стягнути солідарно з поручителів суму заборгованості за договором кредиту. Що стосується вимог позивача про солідарне стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON], то суд приходить до наступного. За приписами ст.ст. 553,554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України). Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може. З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем). Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Судом встановлено, що в зв'язку з простроченою заборгованістю за кредитним договором кредитор використав передбачене ч.2ст.1050 ЦК України, а також договором право вимагати дострокового повернення всієї суми за договором. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої строку виконання основного зобов'язання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати. Як свідчать матеріали справи, починаючи з лютого 2011 року боржник [PERSON] перестав погашати кредит, однак письмових вимог про повернення суми заборгованості банк до поручителів [PERSON] та [PERSON] не заявляв, а звернувся до суду з позовом до боржника [PERSON] про дострокове повернення частини позики, що залишилась. Рішенням Жовтневого районного суду м.Харкова від 12.04.2011 року було достроково стягнуто з [PERSON] суму боргу за кредитним договором. Таким чином, банк, пред*явивши вимогу про повне дострокове повернення заборгованості за кредитом, сплати неустойки та пені, змінив строк виконання основного зобов*язання і був зобов*язаний пред*явити позов до поручителів протягом шести місяців, починаючи з цієї дати. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-190цс14. Відповідно, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовомдо поручителя. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову в стягненні з відповідачів [PERSON] та [PERSON] заборгованості за кредитним договором у зв*язку з припиненням поруки за договором № 823/3-27/24/5-80 від 15.11.2005р. та № 823/3-27/24/5-79 від 15.11.2005р.. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів України. Виходячи з викладеного вище, зустрічні позовні вимоги [PERSON] про визнання поруки припиненою підялгають задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі ст. ст. 559,1050,1051 ЦК України,

Outcome: approved