Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на такі обставини. З 11 грудня 2012 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбних відносин із відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO]. Сімейні відносини між сторонами припинені через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного. Проживають сторони за різними адресами, спільним побутом не повязані намірів врятувати сім'ю позивачка не має, спільного господарства не ведуть та просить суд не встановлювати терміну на примирення та розірвати шлюб між нею та відповідачем. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини призвело те, що відповідач батько дитини матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає, тому просить стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини заробітку з моменту подання позову до повноліття дитини. Позивачка у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала. Відповідач проти позовних вимог щодо розірвання шлюбу не заперечував, стосовно позовної вимоги про стягнення аліментів надав заперечення та зазначив, що він не має власного житла, авто-мототранспорту, земельних та майнових паї не має, проживає в будинку своєї матері [PERSON] та здійснює за нею догляд, оскільки мати хворіє на цукровий діабет та перебуває в звязку з цим на обліку у лікаря ендокринолога Ширяївської ЦРЛ та потребує сторонньої допомоги, у тому числі матеріальної, зазначає що офіційно працевлаштований працює на посаді охоронця в ТОВ «АГРОРЕВОЛЮШН». Посадовий оклад становить 3200 гривень на місяць тому позовні вимоги про стягнення аліментів визнає частково в розмірі ? частина усіх видів заробітку (доходів). Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка з відповідачем з 11 грудня 2012 року перебуває у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбних відносин із відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Сімейні відносини між сторонами припинені через несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові та поваги один до одного. Проживають сторони за різними адресами, спільним побутом не повязані намірів врятувати сім'ю позивачка не має, спільного господарства не ведуть та просить суд не встановлювати терміну на примирення та розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечував. Суд застосовуючи норми матеріального права виходив з такого. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частиною 3 статті 56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб , тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини призвело те, що відповідач батько дитини матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. Відповідач визнав позов про стягнення аліментів частково, а саме в розмірі стягнення ? частини усіх видів заробітку ( доходу), обґрунтовуючи свої доводи, тим, що він не має власного житла, авто-мототранспорту, земельних та майнових паї не має, проживає в будинку своєї матері [PERSON] та здійснює за нею догляд, оскільки мати хворіє на цукровий діабет та перебуває в звязку з цим на обліку у лікаря ендокринолога Ширяївської ЦРЛ та потребує сторонньої допомоги, у тому числі матеріальної, зазначає що офіційно працевлаштований працює на посаді охоронця в ТОВ «АГРОРЕВОЛЮШН». Посадовий оклад становить 3200 гривень на місяць. На підтвердження чого надав суду, довідку Новоєлизаветівської сільської ради Ширяївського району Одеської області про місце реєстрації та проживання; довідку Ширяївської центральної районної лікарні від 17.05.2017 № 341 про стан здоровя матері відповідача, довідку про місце роботи та розмір посадового окладу. Враховуючи вищезазначене судом було перевірено законність вимог позивачки та встановлено про наявність правових підстав для задоволення позову частково, як того визнає відповідач та застосовуючи норми матеріального права суд виходить з такого. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач по справі є батьком неповнолітньої дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у \~твердій грошовій сумі.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Відповідно до вимог ст. 183 ч. 1 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, а тому, враховуючи встановлені обставини, вік дитини, можливості відповідача надавати матеріальну допомогу, позицію відповідача щодо визнання позову, суд дійшов висновку про те, що справедливим розміром аліментів на утримання неповнолітньої дитини буде 1/4 частина доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, тобто позов підлягає частковому задоволенню в частині стягнення аліментів. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved