Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-27 00:00:00

Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить надати [PERSON] додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, що відкрилася після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом трьох місяців з дня вступу рішення суду в законну силу. Представник позивача - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, але надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надав клопотання, в якому просить розглянути справу без їх участі, при прийнятті рішення по справі покладаються на розсуд суду. Третя сторона - Покровська міська державна нотаріальна контора Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в судове засідання не з`явився, але надав клопотання, в якому просить розглянути справу без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №72, [PERSON] померла [INFO] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №441, [PERSON] помер [INFO] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Виконавчим комітетом Орджонікідзевської Ради народних депутатів Дніпропетровської області №54/1 від 09.02.1990 року, житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами належить [PERSON] на праві особистої власності (а.с.19). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії І-ДП №054846 від 03.03.2003р., [PERSON] на підставі розпорядження голови Нікопольської райдержадміністрації Ради народних депутатів №209-р від 30.05.2002р. передається у приватну власність земельна ділянка площею 2.690 га, розташована на території Покровської сільської ради для товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.15-18). Згідно довідки №2799 від 01.12.2020 року про останнє місце проживання померлого та осіб, які проживали й були зареєстровані з ним на день смерті, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 12.02.1980 року до 12.09.2003 року (а.с.13). Згідно довідки №2800 від 01.12.2020 року про спільне проживання громадян на день смерті одного з них, [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на день смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12.02.1980 року до 03.03.2011 року (а.с.14). Згідно Довіреності від 13.11.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу В.І.Богомоловим, позивач [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником при вирішенні будь-яких питань щодо одержання та оформлення на ім`я позивача спадщини (а.с.7). 02 вересня 2021 року представник позивача [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Полянського Ю.М. щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , але постановою державного нотаріуса Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Полянського Ю.М. від 02.09.2021 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в зв`язку з тим, що вона звернулася до нотаріальної контори після спливу 6-ти місяців з дня смерті спадкодавця, документи, які підтверджують факт прийняття спадщини - відсутні (а.с.12). Державним нотаріусом Покровської міської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Полянським Ю.М. на запит Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області було надано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) щодо [PERSON] , померлої [INFO] . Так, у відповідності до ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст.1220-1221, 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Саме спадкування може відбуватися за заповітом або за законом. Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України). В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275ЦКУкраїни - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву. Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виходячи з вище викладеного можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини. Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування. У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за заповітом слід вчинити ті ж дії, що і при спадкуванні за законом, а саме, подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом. При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк. Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Вказане у повній мірі відповідає Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі №6-167цс12. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини. Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом після смерті своєї матері не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Таким чином, жодних доказів того, що в межах строку, наданого цивільним законом, позивач вчинила дії, які б свідчили про прийняття нею спадщини за законом, вона не надала, що, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 1272 ЦК України слід вважати фактичним неприйняттям спадщини за законом. Представник позивача [PERSON] просить надати [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Причиною пропуску строку на прийняття спадщини [PERSON] вказує те, що у 2011 році вона упала, зламала шийку стегна і тривалий час була немобільною, потербувала стороннього догляду і тому оформила надання соціальних послуг в Територіальному центрі обслуговування громадян виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області. Реабілітаційний період тривав довгий час, через хворобу вона знаходилась у пригніченому стані, мала проблеми з пам`яттю і питання прийняття спадщини виникло лише у 2020 році, а тому не могла вчасно в шестимісячний термін по смерті [PERSON] звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Представник позивача вважає, що причини пропуску [PERSON] для подачі заяви про прийняття спадщини є вагомими та підлягають поновленню. Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що зазначені обставини у їх сукупності свідчать про наявність об`єктивних перешкод для позивача для звернення із відповідною заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк, а тому вважає за необхідно встановити [PERSON] додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини протягом трьох місяців з дня набрання судовим рішенням законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved