Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У квітні 2021 року заявник - [PERSON] звернулася до суду із заявою, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 57/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . Спадкодавець на випадок своєї смерті заповіту не залишив. [PERSON] , як спадкоємиця першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Валієвої В.В. з метою оформлення своїх спадкових прав, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як заявник не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця і нею не представлені докази її постійного проживання разом з спадкодавцем на час його смерті. Заявник [PERSON] зазначає, що вона постійно мешкала (без реєстрації) разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , і по день його смерті [INFO] , вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет, для сумісного користування набували предмети домашнього вжитку, харчові продукти, різне майно, брали спільну участь в оплаті комунальних витрат за користування житловим будинком. Таким чином, заявник вважає себе, відповідно до ст. 1268 ЦК України, такою, що прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця вона постійно проживала разом з ним. В зв`язку із вищенаведеним, [PERSON] вимушена звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання її [PERSON] , разом із спадкодавцем [PERSON] , який помер [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Заявник в судове засідання не з`явилася, її представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги, викладені у заяві, підтримала, просила суд задовольнити їх. Представники заінтересованих осіб - Миколаївська міська рада, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Валієва В.В. надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Суд, дослідивши письмові докази по справі, знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, в судовому порядку може бути встановлений факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день смерті останнього, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року, тощо. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору,розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі № 633/344/16-ц. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, аналізуючи надані заявником докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що заявник позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для заявника юридичне значення і необхідне для оформлення права на спадкове майно, тому заявлені вимоги підлягають задоволенню. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Outcome: approved