Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Глобинського районного суду із позовом про визначення частки у спільному сумісному майні, позовні вимоги обґрунтовує тим, що у спільній власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] перебуває земельна ділянка розміром 0,1000 га, розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер 5320610100:50:005:1967. [PERSON] померла та залишила заповіт на [PERSON] ( позивача). Однак приватний нотаріус Колінько Т. О. своєю постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва на право власності на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що на земельну ділянку не визначені частки, які належали співвласникам. Тому позивач і був вимушений звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та прохав його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, в своїй заяві просив слухати справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа приватний нотаріус Колінько Т.О. в судове засідання не з`явилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи Глобинської міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Положеннями ст. 200 ЦПК України визначено право суду ухвалювати рішення за результатами підготовчого провадження у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем пред`явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка загальною площею 0,1 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівль і споруд ( присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер 5320610100:50:005:1967. [INFO] [PERSON] померла, відповідно до копії свідоцтва про смерть виданого Глобинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Полтавській області 05.03.2019 року актовий запис № 59. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за заповітом, яку прийняв [PERSON] (позивач), що підтверджується копією спадкової справи. 10 жовтня 2019 року приватний нотаріус Колінько Т. О. постановою відмовила позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва на право спадщину за заповітом на частку земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована [ADDRESS] , з підстав відсутності виділених часток співвласників. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Виходячи з вищенаведеного, у суду є всі підстави вважати, що [PERSON] , у спільній сумісній власності на спірну земельну ділянку належала 1/3 частка. На підставі викладеного,

Outcome: approved