Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-18 00:00:00

Позивач просить витребувати з незаконного володіння від [PERSON] нежитлове приміщення [ADDRESS] Посилаючись на те, що вищевказане нежитлове приміщення було придбане позивачем, але не використовувалось за належністю. В 2015 році директору ПП «Південьбудінвест» стало відомо про те, що дане приміщення використовується іншими особами без відповідних правових підстав. На даний час має намір розпорядитися належним йому житловим приміщенням, але позбавлений права цього зробити через зайняття приміщення відповідачем. Відповідачем у встановлений судом строк без поважних причин відзив не надавався, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК). Сторони у судове засідання не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи по суті у відповідності до приписів статей 223, 279 ЦПК України. З'ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Приватному підприємству «Південьбудінвест» належать нежитлові приміщення №№ 1-1, 2-1, 3-1, 4-1 загальною площею 78,1 кв. м. у літ. А; нежитлові приміщення №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10, 1-11 загальною площею 147,9 кв. м. у літ. Б; нежитлові приміщення №№ 1-1, 1-2 загальною площею 48,0 кв. м. у літ. В; нежитлові приміщення №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, 1-10 загальною площею 99,2 кв. м. у літ. Г на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору купівлі - продажу комунального майна від 02.08.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Лашиною О.П., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 25.09.2017 року (а.с. 6-9). На підставі технічного паспорту, виготовленого товариством з обмеженою відповідальністю «Бюро генерального планування» від 30.05.2017 року, ПП «Південьбудінвест» є власником 15/100 частки нежитлових приміщень, розташованих за адресою: [ADDRESS] 17 вересня 2015 року директором ПП «Південьбудінвест» подано заяву на ім'я начальника Ленінського РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області щодо вчинення невстановленими особами самоправних дій, а саме самовільного зайняття належних йому на праві власності господарчих приміщень що розташовані за адресою: [ADDRESS] На підставі даної заяви за ознаками ст.. 356 КК України відомості внесено до ЄРДР, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 12015150040004451. Згідно листа Інгульського відділу поліції в Миколаївській області Головного управління національної поліції від 15.02.2018 року за вих.. № 1969 вбачається, що під час проведення слідчими заходами було встановлено, що гаражне приміщення № 9 літ. Б1 знаходиться у користуванні [PERSON] Згідно наданих пояснень [PERSON] від 28.12.2015 року слідчому СВ Ленінського ВП ГУ НП в Миколаївській області, вбачається, що в 1967 році [PERSON] переобладнав зазначене гаражне приміщення з громадського туалету по [ADDRESS]. Приблизно в 2012 році [PERSON] переобладнав приміщення, висунувши передню стінку на рівень інших гаражних споруд. Правовстановлюючих документів на вказаний гараж [PERSON] не має (а.с. 27, 28). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права на володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти та користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним , що повністю відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції", в якій закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які волею, незалежно від волі інших осіб. Право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння врегульовано статтею 387 ЦК України, у відповідності до якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку, заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. У пункті 19 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Згідно п. 20 вказаної Постанови у разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами статей 387, 388 ЦК України. У п. 23 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст.10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. При цьому суди повинні мати на увазі, що право власності на рухоме майно доводиться за допомогою будь-яких передбачених процесуальним законодавством доказів, що підтверджують виникнення такого права у позивача. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно із ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1762,00 грн..

Outcome: approved