Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Позивач у листопаді місяці 2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця мешкання дитини [PERSON] , [INFO] з матір`ю. Ухвалою суду від 15.01.2019 року (після виконання позивачем ухвали суду про усунення недоліків) по справі за позовом [PERSON] відкрите загальне позовне провадження і призначено справу до підготовчого судового засідання. Відповідач відзив на позов не надав, до суду на неодноразові виклики не з`являється, про час та місце слухання справи сповіщався судом у відповідності до вимог закону. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України. Суд, вивчив матеріали справи і встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 2014 року (актовий запис про реєстрацію шлюбу №685), від цього шлюбу сторони мають малолітню доньку: [PERSON] , [INFO] . Сім`я між сторонами розпалась, причиною є різні погляди на подружнє життя, матеріальне забезпечення сім`ї, відсутність спільних інтересів. Постійні сварки з різних питань привели до втрати почуттів любові та поваги. Сторони не підтримують шлюбні стосунки, не мають спільного бюджету, мешкають окремо. Як стверджує позивачка, вже перебуваючи у шлюбі вона дізналася, що відповідач є наркоманом зі стажем, коли випадково знайшла у нього в кишені шприц та наркотичні засоби, однак на той час вона вже була вагітною та чекала на народження дитини. Про те, що її майбутній чоловік є наркоманом скрили й його батьки і рідні. Позивачка неодноразово припиняла подружні стосунки, але за ради дитини та завірянням відповідача та його матері намагалася зберегти сім`ю. Відповідач лікувався від наркозалежності, неодноразово запевняв її, що перестане зловживати наркотиками, але всі обіцянки виявилися марними, а лікування позитивних результатів не дало. Він знов починав зловживати наркотиками, за потреби грошей на наркотичні засоби неодноразово вчиняв злочини ( зламав систему банкомату, вкрав гроші на фірмі де намагався працювати) через що його розшукували працівники міліції , а він змушений був тривалий час переховуватись. Остаточне рішення про розлучення позивачка прийняла після того, як в липні 2015 року відповідач у стані наркотичного сп`яніння виставив з балкону 3-го поверху на витягнутих руках їхню дитину, вимагаючи від позивачки грошей на дозу наркотиків. Щоб не ризикувати життям дитини позивачка пішла від відповідача на завжди. За весь час відповідач не цікавиться долею дитини та не надає матеріальної допомоги на її утримання. Сім`я розпалась остаточно, відновити шлюбні позивачка не бажає. Дослідивши надані докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що сім`я між сторонами розпалась остаточно, поновити сімейні відносини між ними неможливо, тому як відсутня вільна згода жінки на шлюб. Відповідно до положень ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до вимог ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На момент розірвання шлюбу сторони майнового спору не мають. Суд встановив , що сторони проживають окремо з 2015 року, що дитина проживає з матір`ю, проти чого батько не заперечує. Судом також встановлено, що відповідач не приймає участі в утриманні дитини, не зустрічається з дочкою, не піклується про її здоров`я та розвиток. Стаття 12 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено « якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення». Згідно з ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При визначенні найкращих інтересів дитини в даній справі суд бере до уваги два міркування: по-перше, суд не отримав будь-яких доказів виконання відповідачем батьківських обов`язків, ставлення дитини до матері, з якою дівчинка проживає постійно з дня народження.

Outcome: approved