Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-06 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 06 червня 2014 укладено договір позики, за яким відповідач отримав грошові кошти в розмірі 62\~727 доларів США, про що склав власноручно розписку в присутності двох свідків. Дані кошти зобов'язувався повернути у строк до 06 червня 2015 року. Свої зобов'язання за договором відповідач не виконує та не повернув кошти в повному розмірі. Тому утворилась заборгованість у розмірі 1\~687 939 грн. Враховуючи, що відповідач кошти не повернув, тому зобов'язаний їх повернути з врахуванням індексу інфляції в розмірі 580\~923,36 грн. та три відсотки річних в розмірі 70\~962,15грн., а також відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 939083,51 грн. Просив суд стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість в розмірі 3\~278\~908, 68 грн.; судові витрати покласти на відповідача. При розгляді справи представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив слухати справу в його відсутність, та задоволити позов у повному обсязі. У судове засідання відповідач не зявилась. В матеріалах справи є заява відповідача до Києво-Святошинсько РВ ГУМВС України про вчинення злочину. З даної заяви вбачається, що з позивачем були близькі стосунки. 06 червня 2014 року вона на прохання позивача дійсно написала розписку, за якою вона начебто отримав у борг 62\~727 доларів США. Насправді кошти їй не передавались, ні готівкою, ні перерахуванням на картку. Розписку писала фактично під примусом, оскільки в хотіла допомогти налагодити особисті стосунки позивача з дружиною. Також зазначив, що з позивачем були довірливі стосунки, тому це також зумовило написання цієї розписки. Але позивач запевнив, що це лише для «пояснення дружині» і жодних претензій до неї не матиме в майбутньому. У добровільному порядку вона домовитись з позивачем не змогла, так як останній не виявив бажання з нею спілкуватись. При вирішенні спору просили врахувати дані обставини, а також те, що вона є потерпілою особою від злочинних дій позивача. Також за клопотанням представника відповідача судом призначалась почеркознавча експертиза для вирішення питання чи написана розписка відповідачкою [PERSON] Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 80 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 82 цього Кодексу. За\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей. Ст. 1047 ЦК України\~договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як десять разів перевищує встановлений законом неоподаткований мінімум доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. При розгляді справи судом встановлено, що 06 червня 2014 укладено договір позики, за яким [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 62\~727 доларів США від [PERSON], що підтверджується власноручно написаною розпискою. Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Суд критично оцінює пояснення відповідача, що кошти вона не отримувала фактично, а просто написала дану розписку, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження цим обставинам суду не подано. Крім того, у тексті наданої розписки відповідач зазначив: «взяв в борг гроші в сумі 62\~727 доларів США ». Відповідно до\~ст. 526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч.1\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Ст. 1049 ЦК України\~встановлює, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до умов договору позики [PERSON] зобов'язувався повернути кошти у строк до 06 червня 2015 року. Інші докази на підтвердження заперечень проти позову відсутні в матеріалах справи та не наведено їх і в судовому засіданні відповідачем, не заявлено клопотань про їх витребування у разі складнощів в їх отриманні. Так, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. За ст 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. При вирішенні справи суд також враховує правову позицію Верховного Суду України у справі за N 6-284цс17. Так, згідно зі статтею 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано докази, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачем [PERSON] умов договору позики. Тому позовні вимоги про стягнення суми боргу в розмірі 62\~727 дол.США, що в еквіваленті становить 1\~687\~939,66 грн. підлягають задоволенню (відповідно за постановою Національного банку України курс долара США станом на дату розрахунку становить 26,9093 грн.). За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Оскільки з поданої розписки не встановленого іншого, а відповідач не спростував та не довів наявності іншої домовленості щодо не нарахування позикодавцем відсотків за користування грошовими коштами, перевіривши подані суду розрахунки щодо стягнення відсотків за користування грошовими коштами за період з 07 червня 2015 року по 22 березня 2017 року, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача 939\~083,51 грн. За\~ст. 611 ЦК України\~у раз порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Ч.2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Перевіривши подані суду розрахунки, відповідач заперечень щодо них не надав, суд вважає, що до стягнення підлягають три відсотки річних в розмірі 70\~962,15 грн. Також слід зазначити, що відповідно до Закону від 3 липня 1991 року «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. Оскільки кошти передавались в доларах США, тому суд вважає безпідставні посилання позивача щодо стягнення інфляційних втрат та в цій частині відмовляє в задоволенні позову. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 8000,00 грн. відповідно до\~Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч.1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру. Відповідно до ст.ст.\~133,\~141 ЦПК України\~з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 6582,40 грн. відповідно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: approved