Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-13 00:00:00

позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 20.04.2007 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народився син - [PERSON], [INFO]. Причинами розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони з відповідачем виявилися людьми різних поглядів на шлюб, сім'ю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями. Також вона зазначає, що напротязі останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин За переконанням позивачки, подальше збереження шлюбу не має сенсу, на примирення вона не згідна. Крім того, з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати свою дитину, що, зокрема, виявляється у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання їх спільної дитини, а тому витрати на утримання дитини позивачка змушена нести самостійно. Позивачка також зазначає, що місце праці відповідача їй невідоме, однак, за наявною в неї інформацією він отримує періодичний заробіток. Крім того, відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, інших утриманців не має. Тому позивачка просить вказаний шлюб розірвати, неповнолітнього сина залишити проживати з нею, залишити їй прізвище "[PERSON]", а також стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі, а саме по 400 грн. щомісячно, на утримання вказаної дитини, і таке стягнення проводити до досягнення останньою повноліття. Позивачка в судове засідання 14.04.2015 року не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності. В цій заяві вона не просить стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, справу просить розглядати в його відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до виданого повторно свідоцтва про шлюб сторони одружилися 20.04.2007 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Коломиї реєстраційної служби Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №128 (а.с.15 ). Згідно з копією свідоцтва про народження сторони є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.16). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, не вживають заходів для примирення, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач визнає позов. Тому суд вважає, що цей шлюб носить формальний характер і подальше його збереження суперечитиме інтересам сторін. За таких обставин шлюб слід розірвати. Неповнолітню дитину сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з позивачкою, а також залишити останній прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона вказала про це. Відповідно до положень ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно з вимогами ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи вищенаведене, визнання позову відповідачем, вік дитини, пов'язані з цим витрати, підвищення вартості життя, відсутність у відповідача регулярного заробітку (доходу), суд вважає за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, запропонованому позивачкою. При цьому суд враховує, що даний розмір відповідає вимогам розумності та справедливості і жодних прав відповідача не порушує. Згідно з положеннями ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивачка за позовною заявою про стягнення аліментів. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113,160, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved