Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14.08.2004 р. Від даного мають двоє синів [PERSON], [INFO] та Богдана, [INFO], які постійно поживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні і вихованні. Спору про їх місце проживання не має. Позивачка звернулася в суд із позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів мотивуючи тим, що у 2011 р. відповідач переїхав до своїх батьків та припинив матеріально допомагати їй і дітям. Відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, а вона проживає з іншим чоловіком [PERSON], від якого народила доньку Каріну, [INFO] Відповідач протягом останніх чотирьох років не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання їхніх синів, нічого їм не купує та не спілкується з ними. Він ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків та відмовляється у добровільному порядку допомагати утримувати їхніх спільних дітей. Його заробіток їй не відомий, але він займається оздоблювальними роботами, їздить на заробітки і добре заробляє. Тому просить стягнути з нього аліменти у твердій грошовій сумі 1500 гривень щомісяця. Відповідач у судове засідання не зявився і не повідомив суду причини неявки. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних міркувань. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року розяснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Про це свідчить та обставина, що спільне проживання вони припинили, не підтримують ніяких відносин та кожен з них перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншими особами. Окрім того, в позивачки є донька від іншого чоловіка. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що між сторонами існують стійкі неприязні відносини, які виключають можливість їхнього примирення, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач виклик у судове засідання проігнорував, що свідчить про його байдуже ставлення до шлюбу. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] та Богдана, [INFO], які перебувають на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвами про народження дітей, довідкою Углянської сільської ради та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачки, з якого вбачається, що сімя позивачки малозабезпечена, вона ніде не працює, проживає в гірській місцевості разом з дітьми, які часто хворіють та потребують матеріальної допомоги. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивачки, яка сама утримує дітей, ніде не працює, так як доглядає за дитиною від іншого чоловіка, відсутність у відповідача інших аліментних зобовязань, високий рівень цін на основні продукти харчування та дитячий одяг, що як загальновідомий факт не потребує доказування, а також відсутність істотних причин, які б перешкоджали [PERSON] працювати та заробляти кошти. Тому суд вважає, що відповідач, як молодий, працездатний чоловік, який має навички будівельника у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своїх неповнолітніх дітей по 1500 гривень у місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 243.6 грв. За таких обставин,

Outcome: approved