Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач ПАТ Державний ощадний банк України в особі філії Одеського обласного управління АТ Ощадбанк звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит. Свої вимоги мотивує тим, що 18 грудня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит № 1074, відповідно до якого банк надав [PERSON] кредит в сумі 20 000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14 % річних, з терміном остаточного погашення не пізніше 18 грудня 2018 року. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок з надвірними та іншими спорудами, що розташований в с. Малоярославець Другий, вул. Суворова, 17, Тарутинського району Одеської області. Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 09.03.2011 року з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1074 від 18 грудня 2007 року в сумі 21 160 гривень 44 копійки. Однак, оскільки кредитний договір не було розірвано, а нарахування відсотків та пені за кредитом нараховувались, то з моменту ухвалення рішення суду виникла заборгованість, що станом на 26 червня 2015 року становить 26 259 гривень 18 копійок. Дані обставини і стали підставою для звернення з позовною заявою до суду. В судове засідання представник позивача не зявилась, надійшла заява представника позивача, в якій вона підтримує позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутністю та не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач двічі в судове засідання не з'явилася. Причини неявки суду не відомі, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином про що свідчать повідомлення про отримання судових повісток. В звязку з цим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд відповідно та в порядку ст. 224 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та за згоди позивача. Відповідно до Закону України «Про акціонерні товариства» та згідно постанови Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року №502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року №261» 07 червня 2011 року проведено державну реєстрацію зміни до Статуту ВАТ «Ощадбанк» відповідно до яких змінено назву Відкрите акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». Відповідно до ст.7 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та статуту банку держава здійснює і реалізує повноваження власника щодо акцій, які їй належать у статутному капіталі банку через органи управління банком - наглядову раду банку, яка здійснює контроль за діяльністю банку з метою збереження залучених у вклади грошових коштів, забезпечення їх повернення вкладникам і захисту інтересів Держави, як акціонера державного банку. Так, з матеріалів справи вбачається, що між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит № 1074 від 18 грудня 2007 року, відповідно до якого банк надав відповідачеві кредит в сумі 20 000 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14 % річних, строком до 18 грудня 2018 року. Крім того, судом встановлено, що в якості забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем та відповідачем був укладений договір іпотеки, посвідчений 18.12.2007 року приватним нотаріусом Тарутинського районного нотаріального округу Одеської області та зареєстрований за № 4928, згідно якого банку було передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який розташований в с. Малоярославець Другий, вул. Суворова, 17, Тарутинського району Одеської області. У звязку з тим, що відповідач [PERSON] не виконували умови кредитного договору 09 березня 2011 рішенням Тарутинського районного суду Одеської області з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № 1074 від 18 грудня 2007 року в сумі 21 160 гривень 44 копійки. Однак, оскільки кредитний договір не було розірвано, а ухвалення рішення не є підставою для припинення нарахування відсотків та пені за кредитом, то з моменту ухвалення рішення суду виникла заборгованість за кредитом, що станом на 26 червня 2015 року становить 26 259 гривень 18 копійок. Згідно наданого розрахунку часткової заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором станом на 26 червня 2015 року складає 26 259, 18 гривень і яка складається з: - прострочені проценти за користування кредитом 12 311,87 грн.; - пеня за прострочений основний борг по кредиту за період з 26.06.2012 року по 26.06.2015 року - 8 676,06 грн.; - пеня за прострочені проценти за користування кредитом за період з 26.06.2012 року по 26.06.2015 року - 5 271,25 грн.; Згідно платіжного доручення № 90218151 від 06.07.2015 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 262 гривні 59 копійок. Згідно п.п. 4.3.1, 4.3.2 кредитного договору № 1074 від 18 грудня 2007 року боржник зобовязується належним чином виконувати взяті на себе зобовязання, повернути кредит та своєчасно сплачувати комісійні відсотки за користування кредитом, своєчасно сплачувати комісійні винагороди, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязання по зазначеному договору сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Відповідно п.п. 4.3.5 кредитного договору боржник зобовязався відповідати всіма власними коштами та майном по своїх зобовязаннях, що випливають з цього договору. Однак, встановлені кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит відповідачем не дотримуються. Відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або Законом. Відповідно ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, згідно п.п. 5.2 кредитного договору за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,05 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення. Відповідно п. 7.8 кредитного договору сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України до трьох років для всіх грошових зобов'язань Позичальника, що передбачені умовами Договору. Частиною 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами. Таким чином, враховуючи, що відповідач кошти отримала, але своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконала, суд вважає, що позов необхідно задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за прострочені проценти та пеню за користуванням кредитом у розмірі 26 259,18 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 262 гривні 59 копійок. На підставі викладеного 629, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved