Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-23 00:00:00

У вересні 2020 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного в м. Києві суду з позовом до Київської міської ради, треті особи які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Департамент з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, в якому просив: визнати за [PERSON] [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , право власності на 2-х кімнатну квартиру загальною площею 45 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорниша Ю.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом посвідченого приватним нотаріусом Чорнишем Ю.В. 29.09.2015р. і зареєстрованого в реєстрі за №2770, після померлої [INFO] [PERSON] , згідно якого спадкова маса складається із квартири [ADDRESS] . На підставі вищевказаної заяви 22 травня 2020 року приватним нотаріусом була відкрита спадкова справа за №04/2020. В рамках спадкової справи, приватний нотаріус, в зв`язку з неможливістю спадкоємця за заповітом (племінника померлої) надати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вчинений 23 лютого 1996 року, оскільки після смерті тітки виявити та встановити місцезнаходження зазначеного договору не виявилося можливим, звернувся до Державного архіву м. Києва з запитом про видачу дублікату цього договору, на що йому Державним архівом м. Києва видано архівну копію вищевказаного документу. 17 серпня 2020 року позивач звернувся з вищевказаною архівною копією договору купівлі-продажу до приватного нотаріуса з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] . Цього ж дня, приватним нотаріусом було винесено постанову № 59/02-14 про відмову [PERSON] у прийнятті в якості правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS] архівної копії договору купівлі-продажу №068/1211106 від 31.07.2020 року, виданої Державним архівом міста Києва, та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру, з посиланням на ст.ст.47, 49 Закону України «Про нотаріат». Враховуючи відсутність у позивача оригіналу договору купівлі-продажу від 23.02.1996 року, неможливість прийняття приватним нотаріусом архівної копії договору купівлі-продажу як документу, який дає підставу для державної реєстрації права власності, позивач вирішив звернутися до суду з позовною вимогою про визнання за ним права власності на спадкову квартиру. 04.11.2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження по справі, справу призначено розглядати в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 07.04.2021 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник КМР в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Третя особа в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира, загальною площею 45 кв.м, житловою площею 29,40 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.1996 року. [INFO] померла [PERSON] 1933 року народження. Після її смерті відкрилася спадщина, яку прийняв, на підставі заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. 29 вересня 2015 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2720, [PERSON] [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернишем Ю.В. 29 вересня 2015 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2720, відповідно до якого заповідала позивачу квартиру за адресою: [ADDRESS] . 22.05.2020 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чорниша Ю.В. з заявою про прийняття спадщини за заповітом посвідченого приватним нотаріусом Чорнишем Ю.В. 29.09.2015р. і зареєстрованого в реєстрі за №2770, після померлої [INFO] [PERSON] , згідно якого спадкова маса складається із квартири [ADDRESS] . 17 серпня 2020 року приватним нотаріусом було винесено постанову № 59/02-14 про відмову [PERSON] у прийнятті в якості правовстановлюючого документа на квартиру [ADDRESS] архівної копії договору купівлі-продажу №068/1211106 від 31.07.2020 року, виданої Державним архівом міста Києва, та у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану квартиру, з посиланням на ст.ст. 47, 49 Закону України «Про нотаріат». Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1,3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи викладене та той факт, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, також те, що на користь позивача померлим було складено заповіт, з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved