Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Миронівське» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що, між товариством та відповідачем [PERSON] 29 грудня 2012 року укладено договір оренди землі № 417, який відповідно до норм чинного законодавства, які діяли на дату підписання даного договору, було зареєстровано в управлінні Держкомзему у Миронівському районі Київської області. Згідно договору товариству передано у користування земельну ділянку площею 3,5876 га, розташовану на території Полівської сільської ради Миронівського району Київської області. Товариство добросовісно виконує умови договору оренди, своєчасно та в повному обсязі сплачує відповідачу орендну плату. 30 березня 2015 року товариству стало відомо, що відповідачем реєстраційною службою Миронівського районного управління юстиції Київської області 19 березня 2015 року проведено державну реєстрацію права оренди тієї ж земельної ділянки за відповідачем фермерським господарством Припіяло Андрія Васильовича згідно договору оренди земельної ділянки [NUMBER], укладеного 05 березня 2015 року відповідачами [PERSON] та фермерським господарством Припіяло Андрія Васильовича. Право оренди згідно договору оренди від 29 грудня 2012 було зареєстровано відповідно до норм, які діяли на момент підписання та реєстрації договору, і відповідно до положень закону визнається дійсним. При реєстрації оспорюваного договору реєстратор не з»ясував, чи були зареєстровані права на земельну ділянку за іншими особами, не отримав інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01 січня 2013 року. Реєстраційною службою неправомірно проведено реєстрацію права оренди згідно оспорюваного договору, що призвело до порушень прав позивача. Просив в судовому порядку визнати недійсним договір [NUMBER] оренди земельної ділянки від 05 березня 2015 року, укладений між [PERSON] та фермерським господарством Припіяло Андрія Васильовича, скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди. В судове засідання представник позивача не з»явився, в поданій до суду заяві просив розглядати справу у його відсутності, вказав, що заявлені позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Згідно із ч. 9 ст. 74 ЦПК України даний відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування) якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі та з опублікуванням оголошення про виклик вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Зважаючи на ті обставини, що будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, відповідач [PERSON] не з'явився до суду, доказів поважності причини неявки в судове засідання не надав, враховуючи правила ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи та можливість вирішення справи у відсутності відповідача. Представник відповідача фермерського господарства Припіяло Андрія Васильовича в судове засідання не з»явився. Голова фермерського господарства 21 серпня 2015 року подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника господарства, в якій вказав, що при укладанні договору оренди земельної ділянки з [PERSON] йому не було відомо про перебування земельної ділянки в оренді у позивача. Представник реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області в судове засідання не з'явився, в надісланій до суду 08 жовтня 2015 року заяві державний реєстратор просив розглядати справу без участі представника служби. Суд, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов належить задовольнити. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Згідно з ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Таким законом є Закон України «Про оренду землі», згідно ст. 13 якого договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що в разі, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В судовому засіданні встановлено, що 29 грудня 2012 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Миронівське» укладено договір оренди землі № 417, за яким орендодавець передав орендарю для здійснення господарської діяльності земельну ділянку площею 3,5876 га, розташовану в адміністративних межах Полівської сільської ради Миронівського району Київської області та призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а орендар зобов'язався використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням та своєчасно сплачувати орендну плату. Право на земельну ділянку, яка стала предметом договору, перейшло відповідачу [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON]. Померлій земельна ділянка належала на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 04 січня 2005 року за розпорядженням Миронівської районної державної адміністрації від 26 листопада 2004 року № 413 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № [NUMBER]. Договір оренди зареєстрований в управлінні Держкомзему у Миронівському районі Київської області 29 грудня 2012 року за № [NUMBER]. Вказані обставини підтверджуються державним актом на право власності на земельну ділянку, договором оренди земельної ділянки, актом приймання-передачі земельної ділянки, довідкою відділу Держземагенства у Миронівському районі Київської області від 27 квітня 2015 року ( а.с., а.с. 7-10, 12). Відповідно до ст. 210 ЦК України правочин, що підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Згідно положень ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. До 01.01.2013 державній реєстрації підлягали укладені договори оренди. Згідно з Постановою КМУ від 09.09.2009 № 1021 державну реєстрацію договорів оренди землі здійснюють територіальні органи Держземагентства. З 01.01.2013 державній реєстрації підлягає тільки право оренди, підтверджене укладеним договором оренди, і проводиться ця реєстрація органом державної реєстрації прав, яким є Державна реєстраційна служба України в особі своїх територіальних управлінь. Право власності та інші речові права на земельну ділянку, які виникли до 01 січня 2013 року, можна зареєструвати в реєстраційній службі за місцезнаходженням нерухомості за зверненням власника чи користувача. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Законом, за умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Право оренди позивача земельної ділянки, належної відповідачу [PERSON], яке виникло до 01 січня 2013 року, не було зареєстровано в реєстраційній службі за місцезнаходженням нерухомості, проте визнається дійсним, оскільки реєстрація цього права була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення. Згідно зі ст. 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Відповідно до пункту 8 укладеного сторонами договору строк дії договору становить 5 років. Після закінчення строку договору, орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. Пунктом 46 договору передбачено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Згідно вказаних положень закону та укладеного договору оренди земельної ділянки договір набрав чинності з дня його реєстрації в управлінні Держкомзему у Миронівському районі, тобто 29 грудня 2012 року та діє до 29 грудня 2017 року. До матеріалів справи позивачем додано договір оренди [NUMBER],укладений 05 березня 2015 року відповідачами [PERSON] та фермерським господарством Припіяло Андрія Васильовича, за яким [PERSON] передав фермерському господарству в оренду земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER], яка є об'єктом оренди за договором, укладеним ним з позивачем 29 грудня 2012 року. Договір оренди земельної ділянки, укладений 05 березня 2015 року, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» було подано на реєстрацію до реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції. 13 березня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції Київської області було прийнято рішення про державну реєстрацію прав, індексний номер 19981058. Вказані обставини підтверджені договором оренди земельної ділянки, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права. Оскільки договір, укладений позивачем та відповідачем [PERSON] 29 грудня 2012 року, діє до 29 грудня 2017 року, укладання та державна реєстрація оспорюваного договору оренди мала місце в період дії вказаного договору. Згідно із чинним законодавством право оренди землі по суті є речовим. Частина 5 ст. 116 ЗК України встановлює правило про неможливість передачі в користування земельної ділянки без припинення права попереднього користувача (в т. ч. орендаря). Встановлені судом обставини свідчать про те, що оспорюваний договір оренди укладений та зареєстрований в період дії договору оренди, за яким орендарем є позивач, та з порушенням прав позивача, а тому є недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та оформлені в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент оформлення права законодавства проводили таке оформлення, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов'язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема щодо оформлених речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки. Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право та обтяження такого права вже зареєстровано у Державному реєстрі прав. Факт реєстрації прав за оспорюваним договором вказує на ту обставину, що державний реєстратор не з'ясував обставин щодо наявності права позивача на оренду земельної ділянки та прийняв рішення про реєстрацію права, яке було зареєстровано. Вказане рішення не може бути розцінено як таке, що відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, на підставі рішення суду про визнання недійсним правочину та скасування рішення про державну реєстрацію права, що виникло за таким правочином, реєстраційна служба повинна внести до Державного реєстру прав запис про скасування державної реєстрації прав. На підставі викладеного, ст.ст. 202, 203, 210, 215, 638, 640, 792 ЦК України, ст.ст. 116, 152 ЗК України, ст.ст. 13, 19 Закону України «Про оренду землі», ст. 9, 24, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved