Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування Березівської сільської ради Житомирського району Житомирської області звернувся до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , яка не виконує належним чином батьківських обов`язків відносно своїх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , а саме ухиляється від їх виконання, життям дітей не цікавиться, не турбується про їх виховання, фізичний та духовний розвиток, матеріально не забезпечує, не відвідує дітей в спеціалізованому будинку дитини. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що стала на шлях виправлення, дітей відвідує. В подальшому в судове засідання повторно не з`являлася, не повідомивши причину неявки. Про час і день розгляду справи повідомлена у встановленому порядку. Представник третьої особи в судовому засіданні позов підтримала. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін розгляд справи проводиться відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.ст.81, 83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] , а [PERSON] народилася [INFO] , в свідоцтві про народження яких матір`ю зазначена [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.6-7, 13-14). Опікунська рада Березівської сільської ради Житомирського району, Житомирської області вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , оскільки остання вихованням дітей не займається, ніякої матеріальної допомоги не надає, зловживає спиртними напоями (а.с.17). Відповідно до листа Житомирського обласного спеціалізованого будинку дитини для дітей-сиріт та дітей, які залишились без піклування батьків, Житомирської обласної ради №592/02-19 від 17 вересня 2018 року [PERSON] , [INFO] направлена до будинку дитини на підставі Рішення Житомирської міської ради №763 від 17 серпня 2016 року, з 13 березня 2018 року мати жодного разу дитину не відвідувала, її життям не цікавилась (а.с.2). Під час проведеного обстеження умов проживання в сім`ї [PERSON] було встановлено, що остання проживає, але не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , житло та домашнє господарство занедбане, в будинку не прибрано, продуктів харчування немає, палива для обігріву будинку не має (а.с.15). Зі службової записки вихователя 3-4 класів [PERSON] від 19 вересня 2018 року слідує, що мати рідко цікавилась життям та навчанням дочки [PERSON] , після літніх канікул дівчинка несвоєчасно розпочала навчання у 2 класі, на осінні канікули дівчинку не забирали (а.с.5). Згідно характеристики Бердичівської загальноосвітньої шкоди-інтернату 1-3 ступенів [PERSON] виявила низький рівень загальної обізнаності та знань, уявлень про світ, емоційно-мотиваційної незрілості, має обмежений лексичний запас, увага на уроці розсіяна, пам`ять недовготривала, поведінка з однолітками агресивна (а.с.6). Спірні правовідносини регулюються ст.ст.19, 150, 157, 164-166 Сімейного кодексу України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п.п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до принципу шостого «Декларації прав дитини», яка прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості. За ст.ст.150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. За статтею 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються, від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та жорстоко поводяться з дитиною. 14 вересня 2006 року Україною було ратифіковано Європейську соціальну хартію, переглянуту у 2007-2010 року за якою держава зобов`язалася забезпечити права дитини на належний рівень життя. За ст.3 Конвенції про права дитини, судова система є одним з органів держави на який також покладено обов`язок забезпечити захист інтересів дітей. Так, відповідно до ст.19 Сімейного Кодексу при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 р. №2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки матері, свідомого нехтування нею своїми обов`язками. Аналізуючи всі обставини справи, надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що [PERSON] , самоухилилася від виховання своїх дітей, не піклується про здоров`я та навчання, їх фізичний та духовний розвиток, не дбає про матеріальне забезпечення дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Суд зважає на те, що діти внаслідок неналежного виконання матері батьківських обов`язків, залишилися без піклування матері, тривалий час перебувають в спеціалізованих закладах. Вказані обставини існують більше року, однак, мати дітей не вжила жодних заходів для виправлення ситуації та створення належних умов для виховання та розвитку дітей. За таких обставин, суд вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. У відповідності до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки на утримання дітей слід стягувати аліменти. Відповідно до ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За правилами частини 4 статті 167 Сімейного кодексу України якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, повнолітні брати та сестри, інші родичі дитини, мачуха, вітчим. Якщо дитина не може бути передана бабі, дідові, повнолітнім братам та сестрам, іншим родичам, мачусі, вітчиму, вона передається на опікування органу опіки та піклування (частина 5 статті 167 Сімейного кодексу України). Враховуючи викладене, суд вважає за можливе передати [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на опікування службі у справах дітей Житомирської районної державної адміністрації для вирішення питання подальшого їх влаштування. Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК визначено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, а тому відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на дохід держави в сумі 1409 гривень 60 копійок.

Outcome: approved