Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-13 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона з червня 2007 року перебувала з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання у сторін 27.08.2009 року народилася дочка [PERSON] Овідіувна. Сторони спільно не проживають, а вказана дитина проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання вказаної дочки не надає, угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Дитина потребує від батька матеріального утримання, оскільки позивачу важко самостійно її утримувати. Позивач зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак, є молодим, працездатним чоловіком, на його утриманні немає інших непрацездатних осіб, і він має можливість утримувати дочку. Крім того, середній розмір аліментів в Румунії становить 400 євро на одну дитину щомісячно. Тому позивач, посилаючись на норми статей 51, 52 Конституції України, статей 180, 184 Сімейного кодексу України, просить стягувати з відповідача аліменти в розмірі 4 000 гривень щомісячно на утримання вказаної дитини до досягнення останньою повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, 24.11.2016 року вона подала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати в її відсутності та не заперечує проти заочного розгляду справи (аркуш справи 61). Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином відповідно до положень частини 7 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України. Для проведення окремих процесуальних дій Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області 16.12.2013 року та 24.11.2016 року (повторно) звернувся із судовими дорученнями до компетентного суду Румунії про вручення документів відповідачу [PERSON] Овідіу та повернення підтвердження про вручення документів відповідно до умов Договору між Україною та Румунією про правову допомогу та правові відносини в цивільних справах від 30.01.2002 року, ратифікованого Верховною Радою України 07.09.2005 року (аркуші справи 16-18, 62-64). Тому відповідно до положень частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно із вищевказаним судовим дорученням відповідача повідомлено про те, що розгляд зазначеної справи відбудеться 24.03.2017 року. В повідомленні про день судового розгляду зазначено, що в разі, якщо це повідомлення не буде вручено своєчасно, суд врахує це та розгляне справу в день наступного судового засідання (14.04.2017 року). Тому суд вважає, що слід розглянути дану справу в зазначену резервну дату ( 14.04.2017 року). В звязку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу 14.04.2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно з даними свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] Овідіу вказані батьками малолітньої [PERSON] Овідіувни, [INFO] (а.с.4). Факт проживання дочки сторін [PERSON] з позивачем стверджується довідкою №12, виданою обєднанням співвласників багатоквартирного будинку «Весна» 19.11.2013 року, згідно з якою до складу сімї позивача входить вказана дитина (а.с.3). Відповідно до положень статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Згідно з вимогами частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини 1 статті 67 Закону України "Про міжнародне приватне право" зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 76 вказаного Закону суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема у разі, якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні. Враховуючи вищевказані обставини, вік дитини, пов'язані з цим витрати, майновий стан позивача, відсутність відомостей про місце роботи та заробітну плату відповідача, значне зростання цін в 2017 році, суд вважає за можливе визначити аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі, запропонованому позивачем, оскільки він відповідає вимогам розумності і справедливості. Згідно з положеннями статті 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір, від сплати якого звільнена позивач. На підставі наведеного і,

Outcome: approved