Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивачка\~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить виселети відповідача з її житлового будинку, без надання іншого житлового приміщення, та зняти його з реєстрації в цьому будинку. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: Вінницька область, Бершадський район, с. Флорино, провул. Хороший,1 в якому вона прописана та проживає. З нею в будинку також прописаний її колишній чоловік [PERSON]. 08 серпня 2015 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Спільних дітей у них з відповідачем не було. Протягом останніх 10 років відповідач не проживає в її будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні і взагалі він проживає в іншій родині за адресою м. Бершадь, вул. Чкалова, 140. Протягом вищезазначеного терміну він систематично приходить до будинку позивачки та чинить психологічне насильство в сім'ї щодо неї та інших членів сім'ї, ображає їх, робить неможливим для неї та інших членів сім'ї проживання з ним в одному будинку, що суперечить їхнім інтересам. Внаслідок таких дій відповідача вона та інші члени сім'ї постійно перебувають в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Добровільно виселитися з її будинку, відповідач не бажає. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнили свої позовні вимоги. Просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком розташованим по провул. Хороший,1в с. Флорино, Бершадського району, Вінницької області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував. Пояснив, що виписуватися з будинку [PERSON] не бажає, оскільки проживаючи з нею в шлюбі, він облаштовував домогосподарство, вкладав у нього не тільки працю але й значні кошти, які позивачка йому не повернула. Просить відмовити в позові повністю. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, у судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] прописана та проживає в житловому будинку, який розташований в Вінницькій області, Бершадського району, в с. Флорино, провул. Хороший, 1 і який вона побудувала на земельній ділянці, що була виділена їй під будівництво Флоринською сільською радою, що підтверджується будівельним паспортом на даний житловий будинок. В цьому будинку крім позивачки прописаний її колишній чоловік [PERSON], що підтверджується довідкою № 1204 від 13.08.2015 року виданою виконкомом Флоринської сільської ради Бершадського району. 08 серпня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що в книзі реєстрації розірвання шлюбів зроблено запис за № 15, та видано свідоцтво серії І-АМ № 087465 зареєстроване у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Бершадського районного управління юстиції у Вінницькій області. Протягом останніх 10 років відповідач не проживає в даному будинку, не оплачує комунальних послуг та не бере участі у його утриманні. Протягом вищезазначеного терміну відповідач порушує порядок проживання в будинку та чинить психологічне насильство в сім'ї щодо позивачки та інших членів сім'ї, ображає їх, через що вона вимушена була звернутися до Бершадського РВ УМВС України з відповідною заявою. Внаслідок таких дій відповідача, [PERSON] та інші члени її сім'ї постійно перебувають в стані психологічної напруги, страху, тривоги. Добровільно виселитися з будинку, відповідач не бажає. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідачем, який не бажає добровільно виселитися з житлового будинку, чиняться перешкоди позивачці у здійсненні її прав власника, які полягають у праві користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 71 ЖК\~ України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається житлове приміщення\~ протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності такої особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повністю підтвердили той факт, що протягом останніх 10 років відповідач не проживає в житловому будинку по провул. Хороший,1в с. Флорино, не бере участі у його утриманні, але разом з тим, порушує порядок проживання в будинку, чинить психологічне насильство в сім'ї щодо позивачки та інших членів її сім'ї, безпідставно їх ображає. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Таким чином, позовні вимоги позивачки, є обґрунтованими а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved