Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

представник позивача звернулася до суду з даним позовом про відібрання малолітньої дитини [PERSON] ([INFO]), без позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що мати дитини [PERSON] належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводиться з нею. Дитина [PERSON], [INFO] негативно реагує на матір ([PERSON].), а саме не хоче з нею спілкуватися, ховається від неї в куток та стає знервованою. Дівчинка проживає у родині дядька [PERSON], який займається її вихованням і утриманням. Представник позивача в суді просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідачки позовні вимоги визнав у повному обсязі. Орган опіки та піклування Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області просив слухати справу за його відсутності, просив про задоволення позову. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації в Київській області до суду не з'явився про розгляд справи повідомлений належним чином. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. Встановлено, що з червня 2017 року дитина [PERSON] з матір'ю (відповідачкою по справі) не проживає. Відповідачка переїхала проживати в с. Підставки, Золотонівського району, Черкаської області, дитина залишилася проживати в родині дядька [PERSON] в с. Рикунь, Вишгородського району, Київської області. В липні 2017 року до Димерського селищного голови [PERSON] звернулась [PERSON] з заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], в якій зазначила, що батьки зловживають алкогольними напоями, вихованням та навчанням дітей не замаються, їх не годують. Мати постійно б'є дітей, вдома не прибирає, не купує дітям одяг. Діти прибігають до неї та просять їсти. Згідно акту обстеження умов проживання та проживання дітей в сім'ї від 23 жовтня 2017 року встановлено, що у будинку [ADDRESS] проживають: [PERSON] - дядько дитини; [PERSON] - дружина [PERSON]; [PERSON], [INFO]; [PERSON] - постійно мешкає у м. Київ. Будинок належить [PERSON] Родина проживає у приватному одноповерховому будинку, підключене газопостачання, електропостачання, опалення пічне. Умови дитини задовільні, для [PERSON] відведена окрема кімната, яка облаштована необхідними для повноцінного розвитку навчання та відпочинку меблями, а саме наявний письмовий стіл, ліжко, дві шафи. Матеріальне становище задовільне, [PERSON] працює неофіційно заробіток складає 8 000 грн. З червня 2017 року [PERSON] проживає в сім'ї дядька, [PERSON] [PERSON] забезпечена необхідним для повноцінного розвитку, навчання та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, взуттям на кожну пору року, шкільним та канцелярським приладдям, повноцінним харчуванням, при необхідності ліками. Мати [PERSON] з червня 2017 року не проживає з дитиною. [PERSON], рідний дядько [PERSON] з червня 2017 року займається вихованням та повноцінним утриманням [PERSON], батько дитини помер, мати проживає за адресою: [ADDRESS]. Висновком від 15 листопада 2017 року Органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації прийнято рішення щодо доцільності тимчасового відібрання малолітньої дитини [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. У висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Димерської селищної ради про вилучення дитини без позбавлення батьківських прав від 28 лютого 2018 року йдеться про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, так, як залишення дитини з матір'ю є небезпечним для життя, здоров'я і морального виховання дитини. Рішенням Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області № 27 від 28 лютого 2018 року затверджено зазначений висновок. Вказані обставини та те, що подальше проживання малолітньої дитини з її матір'ю становить загрозу їх життю та здоров'ю підтверджується також наявними в матеріалах справи доказами. В характеристиці Виконавчого комітету Димерської селищної ради Вишгородського району, Київської області від 06 листопада 2017 року на [PERSON] йдеться про те, що остання зарекомендувала себе з негативної сторони. Зі свідчень сусідів вживала алкогольні напої, вихованню дітей належної уваги не приділяла. Часто поводилась агресивно по відношенню до дітей. Профілактичні бесіди виховного характеру на поведінку [PERSON] позитивно не вплинули. На вихованні [PERSON] перебуває двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Старша дитина має негативне ставлення до матері за агресію та грубість по відношенню до неї. Відповідно до Інформації НВК «Димерська гімназія ЗОШ І ступня» № 109 від 03 листопада 2017 року [PERSON] навчається в 3 класі, має середній рівень в навчальних досягненнях, хоча здібності дитини дозволяють отримати і кращі результати в навчанні. Це пояснюється несистематичним виконанням домашніх завдань, відсутністю контролю з боку батьків. Часто не мала шкільного приладдя для знань з образотворчого мистецтва, трудового навчання та фізичної культури. Пропуски навчальних занять не завжди підтверджувались офіційними довідками про хворобу дитини чи письмовими повідомленнями батьків. Часто батьківські обов'язки щодо дитини виконувала бабуся [PERSON], яка постійно цікавилась навчанням та вихованням дитини. Батьки [PERSON] займали пасивну позицію щодо співпраці з навчальним закладом та батьківським колективом. Згідно інформації про дитину [PERSON], Навчального відділу соціальної роботи центру Служби у справах дітей та сім'ї Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, дитина на малюнку «Мій страх» намалювала маму, яку боїться, тому, що, зі слів дитини, вона її буде бити. Відмічається психологічна проблема дитини, яка полягає в остраху, що з'явиться матір та забере її з собою. Дівчинка постійно плаче, коли мова заходить про матір. На даний час емоційний стан дитини, її невпевненість, безпорадність перед неможливістю захистити себе в даній ситуаціях завдають шкоди її психічному здоров'ю. Зазначене підтверджується також й актом психологічної співбесіди щодо спостереження психоемоційного стану та поведінки дитини [PERSON] від 03 листопада 2017 року. Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2)ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3)жорстоко поводяться з дитиною; 4)є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5)вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6)засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно роз'яснень даних в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Отже, враховуючи встановлені по справі обставини, жорстоке поводження з дитиною, які суд оцінює як небезпечні для життя та здоров'я та морального виховання. Крім того вказане підтверджується поясненнями представника відповідачки, щодо визнання останньою позову. Відтак, суд доходить висновку, що поєднання всіх вказаних вище обставин в сукупності дає підстави вважати, що для забезпечення безпеки життя та здоров'я дитини, її слід відібрати від матері без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради Української РСР від 27 лютого 1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, оцінивши всі вище встановлені обставини, суд доходить до висновку про обґрунтованість позовних про відібрання у відповідачки її малолітньої дитини без позбавлення її батьківських прав. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача позов визнав у повному обсязі. Згідно вимог ст. 206 ЦПК України судом роз'яснено сторонам наслідки визнання позову відповідачем, а також перевірено, що представник відповідача не обмежений у повноваженнях вчинити дану процесуальну дію. Відтак, пред'явлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню, визнані в повному обсязі стороною відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved