Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

позивач ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Торіс» заборгованість за кредитним договором в сумі 6 430 511,70 грн. та судові витрати в сумі 3 654,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 19.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та відповідачем ТОВ «Торіс» було укладено генеральну кредитну угоду № 010/1302/003. В рамках генеральної кредитної угоди 18.12.2008 року укладено кредитний договір № 011/3530/10/61430, згідно з яким ВАТ «Ерсте Банк» надав відповідачу ТОВ «Торіс» кредит у розмірі 387 492,00 доларів США на строк до 17.12.2010 року зі сплатою 17,0% річних за користування кредитом. 07.12.2010 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «Торіс» укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, якою встановлено новий графік погашення заборгованості з кінцевою датою 14.12.2012 року. Для забезпечення належного виконання даного договору 19.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки, згідно з яким останні взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ТОВ «Торіс» з виконання умов кредитного договору. Однак, відповідач ТОВ «Торіс» взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, поточні платежі по кредиту та нараховані відсотки згідно з графіком не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість. На вимоги про погашення заборгованості відповідачі не реагують, що змусило позивача звернутись до суду з цим позовом. Крім того, позивач ПАТ «Фідобанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів [PERSON], ТОВ «Торіс», [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 7 369 332,59 грн. та судові витрати в сумі 3 654,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 24.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «Фідобанк», та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3530/4/08401, згідно з яким ВАТ «Ерсте Банк» надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 812 508,00 доларів США на строк до 23.12.2017 року зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом. Для забезпечення належного виконання даного договору 24.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та відповідачами [PERSON], [PERSON], ТОВ «Торіс» було укладено договори поруки, згідно з яким останні взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON] з виконання умов кредитного договору. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, поточні платежі по кредиту та нараховані відсотки згідно з графіком не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість. На вимоги про погашення заборгованості відповідачі не реагують, що змусило позивача звернутись до суду з цим позовом. В подальшому позивач уточнив свої вимоги та згідно з заявою від 30.01.2015 року у зв'язку зі збільшенням розміру заборгованості просив стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], ТОВ «Торіс» заборгованість за кредитним договором від 18.12.2008 року № 011/3530/10/61430 в сумі 7 665 891,30 грн. та судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.; стягнути солідарно з [PERSON], ТОВ «Торіс», [PERSON], [PERSON] заборгованість за кредитним договором від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401 в сумі 10 052 146,05 грн. та судові витрати в розмірі 3 654, 00 грн. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічними позовами до ПАТ «Фідобанк», посилаючись на те, що ВАТ «Ерсте Банк» було змінено термін виконання основного зобов'язання за укладеними з ТОВ «Торіс» і [PERSON] кредитними договорами шляхом направлення в жовтні 2010 року вимог про дострокове повернення кредитів. Тобто, шестимісячний строк заявлення вимоги до поручителів розпочався у банку-кредитодавця, починаючи з жовтня 2010 року, і завершився в лютому 2011 року. З підстави завершення строку пред'явлення вимоги до поручителів порука припинилась і вимога до поручителів, заявлена в позовних заявах ПАТ «Фідобанк» від 03.09.2014 року та 08.09.2014 року є безпідставною. З урахуванням наведеного, просили суд визнати припиненими договори поруки від 19.12.2007 року № 011/3530/10/08118/1, № 011/3530/10/08118/2, 011/3530/10/08118/3, укладені між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та [PERSON], [PERSON], [PERSON]; визнати припиненими договори поруки від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401/1, № 014/3530/4/08401/2, укладені між ВАТ «Ерсте Банк», [PERSON] та [PERSON], [PERSON] В судовому засіданні представник позивача за первісними позовами ПАТ «Фідобанк» первісні позови підтримав з підстав, зазначених в заявах, та просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Зустрічні позови не визнав та просив відмовити у їх задоволенні за безпідставністю. Позивач за зустрічним позовом [PERSON], який є представником позивача за зустрічним позовом [PERSON], в судовому засіданні зустрічні позови підтримав з підстав, зазначених в заявах, та просив вимоги задовольнити в повному обсязі. Первісний позов ПАТ «Альфа-Банк» не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Крім того, просив застосувати позовну давність до вимог позивача за первісним позовом, оскільки погашеня кредиту за кредитними договорами припинилось в березні 2011 року та у кредитодвця виникло право на дострокове стягнення кредиту з квітня 2011 року. Проте, з позовами про стягнення заборгованості банк звернувся лише у вересні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Треті особи в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. З урахуванням наведеного, суд вважає за можливе на підставі ст. 169 ЦПК України розглядати справу за відсутності сторін та третіх осіб, що не з'явилися, на підставі наявних в справі доказів. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. З матеріалів справи вбачається, що 19.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є позивач ПАТ «Фідобанк», та ТОВ «Торіс» було укладено генеральну кредитну угоду № 010/1302/003. В рамках генеральної кредитної угоди 18.12.2008 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «Торіс» укладено кредитний договір № 011/3530/10/61430, згідно з яким ВАТ «Ерсте Банк» надав відповідачу ТОВ «Торіс» кредит у розмірі 387 492,00 доларів США на строк до 17.12.2010 року зі сплатою 17,0% річних за користування кредитом. 07.12.2010 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ТОВ «Торіс» укладено додаткову угоду № 5 до кредитного договору, якою встановлено новий графік погашення кредиту з кінцевою датою 14.12.2012 року. Крім того, 24.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/3530/4/08401, згідно з яким ВАТ «Ерсте Банк» надав [PERSON] кредит у розмірі 812 508,00 доларів США на строк до 23.12.2017 року зі сплатою 12,0% річних за користування кредитом. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою. З метою забезпечення виконання зобов'язань за генеральною кредитною угодою від 19.12.2007 року № 010/1302/003 19.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», ТОВ «Торіс» та [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено договори поруки 011/3530/10/08118/1, № 011/3530/10/08118/2, 011/3530/10/08118/3, згідно з яким останні взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями ТОВ «Торіс» з виконання умов генеральної кредитної угоди та додаткових угод до неї. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401 24.12.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», [PERSON] та [PERSON], [PERSON], ТОВ «Торіс» було укладено договори поруки № 014/3530/4/08401/1, № 014/3530/4/08401/2, згідно з яким останні взяли на себе обов'язок відповідати за зобов'язаннями [PERSON] з виконання умов кредитного договору. Відповідно до п. 6.1. кредитного договору від 18.12.2008 року № 011/3530/10/61430 відповідач ТОВ «Торіс» зобов'язувався повернути банку надані кредитні кошти (кредит), сплатити проценти за його користування в порядку і на умовах, визначених у даному договорі. За умовами п. 1.2. кредитного договору від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401 [PERSON] зобов'язувався повернути кредит та сплатити відсотки відповідно до графіку платежів, який є додатком до договору. Судом встановлено, що ВАТ «Ерсте Банк» свої зобов'язання за кредитними договорами виконав в повному обсязі та надав ТОВ «Торіс» та [PERSON] на умовах, визначених укладеним між ними договорами, суми коштів. У відповідності до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 23.12.2014 року заборгованість ТОВ «Торіс» за кредитом становить 298 191,37 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ складає 4 670 187,66 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами становить 139 540,16 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ складає 2 185 437,97 грн. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків становить 810 265,70 грн. Згідно з розрахунком заборгованості станом на 23.12.2014 року заборгованість [PERSON] за кредитом становить 425 959,16 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ складає 6 671 250,11 грн., заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами становить 179 371,69 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти за курсом НБУ складає 2 809 267,94 грн. Пеня за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків становить 571 628,01 грн. Нормами ст. 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Приписами п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено, що відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. З договорів поруки від 19.12.2007 року 011/3530/10/08118/1, № 011/3530/10/08118/2, 011/3530/10/08118/3 та від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401/1, № 014/3530/4/08401/2 вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником або поручителем основного зобов'язання перед ВАТ «Ерсте Банк» не може розглядатися як встановлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Як вбачається з матеріалів справи, 17.09.2010 року ВАТ «Ерсте Банк» було направлено позичальнику [PERSON] та поручителям [PERSON], [PERSON], ТОВ «Торіс» вимогу про дострокове повернення кредиту в двадцятиденний термін у зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором та наявністю заборгованості. Таким чином, кредитодавцем змінено термін виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401, який настав 07.10.2010 року. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором від 18.12.2008 року № 011/3530/10/61430 погашення кредиту позичальником припинилося з березня 2011 року. Тому, з 16.04.2011 року у кредитодавця виникло право на дострокове повернення кредиту та саме з цієї дати слід обчислювати початок перебігу строку виконання основного зобов'язання. Проте, у передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний термін кредитодавець не звертався до поручителів з вимогою виконання основного зобов'язання за кредитними договрами. Відтак, порука в силу норм ч. 4 ст. 559 ЦК України є припиненою. За змістом ст.ст. 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати. Уживаний законодавцем термін "порука" використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки. Зі змісту норми ч. 4 ст. 559 ЦК України вбачається, що до припинення поруки призвели або можуть призвести непред'явлення кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання вимоги до поручителя. Таким чином, виходячи із загальних засад цивільного законодавства й судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав та обов'язків сторін слід дійти висновку про те, що у разі невизнання кредитором права поручителя, передбаченого ч. 1 ст. 559 ЦК України, на припинення зобов'язання за договором поруки, таке право підлягає захисту судом за позовом поручителя на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. З урахуванням встановлених судом обставин, а саме непред'явлення кредитором протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання за кредитними договорами вимоги до поручителів, суд приходить до переконання про безпідставність вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами з поручителів та необхідності відмови у їх задоволенні. З наведених мотивів суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачів за зустрічними позовами про припинення договорів поруки та необхідність їх задоволення. Відповідно до положень ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Нормами ст. 258 ЦК України визначено спеціальну позовну давність в один рік, яка застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). В силу ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Роз'ясненнями, наданими в п. 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до п. 6.2. кредитного договору від 18.12.2008 року № 011/3530/10/61430 ТОВ «Торіс» зобов'язувалось здійснювати безготівковим платежем щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно з графіком погашення заборгованості, наведеним в додатку № 1 до цього договору. За умовами п. 5.2. кредитного договору від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401 [PERSON] зобов'язувався здійснювати безготівковим платежем або готівкою в касу кредитора погашення траншів кредиту щомісячно, до 15 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, згідно з графіком платежів, наведеним в додатку № 1 до цього договору, до остаточного погашення кредиту та сплати відсотків за використання кредитних коштів. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Правила даної норми відображені в умовах кредитних договорів від 18.12.2008 року № 011/3530/10/61430 та від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401, за якими банк має право достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом та відсотків у випадку порушення позичальниками умов договорів кредиту. Як було встановлено судом, ВАТ «Ерсте Банк» змінено термін виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401 шляхом направлення позичальнику та поручителям 17.09.2010 року вимоги про дострокове повернення кредиту в двадцятиденний термін у зв'язку з невиконанням позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором та наявністю заборгованості. Таким чином, перебіг позовної давності для вимог про дострокове повернення кредиту за кредитним договором від 24.12.2007 року № 014/3530/4/08401 розпочався після спливу визначеного кредитодавцем терміну на повернення коштів - 08.10.2010 року. Проте, з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором позивач звернувся до суду 03.09.2014 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності для вимог про стягнення кредиту і відсотків та спеціального строку для стягнення неустойки (пені). З розрахунку заборгованості за кредитним договором від 18.12.2008 року № 011/3530/10/61430 вбачається, що погашення кредиту позичальником припинилося з березня 2011 року. Тому, з 16.04.2011 року у кредитодавця виникло право, передбачене як ч. 2 ст. 1050 ЦК України, так і умовами договору, на дострокове повернення кредиту та саме з цієї дати слід обчислювати початок перебігу строку позовної давності для вимог про стягнення заборгованості. Натомість, з позовом про стягнення заборгованості за даним кредитним договором позивач звернувся до суду 08.09.2014 року, тобто з пропуском загального строку позовної давності для вимог про стягнення кредиту і відсотків та спеціального строку для стягнення неустойки (пені). Згідно з приписами ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] наполягали на застосуванні позовної давності до спірних правовідносин. Позивач не клопотав про поновлення строку для звернення до суду з вказаними позовами, поважних причин пропуску строку суду не навів. Не встановлені такі причини і судом за час розгляду справи. За наведених обставин суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні первісних позовів ПАТ «Фідобанк» в частині стягнення заборгованості за кредитними договорами з позичальників ТОВ «Торіс» та [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved