Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовною заявою про стягнення із відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 27 липня 2007 року [PERSON] отримав кредит у виді ліміту на платіжну картку в розмірі 3500 /три тисячі п'ятсот/ грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії кредитної картки. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 31 жовтня 2013 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 11874,25 грн., з яких: 3226,20 грн. заборгованість за кредитом, 6283,76 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1322,66 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 541,63 грн. штраф (процентна складова). Просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором № б/н від 27 липня 2007 року в розмірі 11874,25 грн., 229,40 грн. судового збору. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, пояснила між ПАТ КБ "ПриватБанк" та клієнтом укладено кредитний договір на отримання відповідачем кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом із закінченням терміну дії картки, яка вказана на лицевій стороні карти. Тобто, між сторонами виникли договірні правовідносини, що регулюються положеннями ст. 1069 ЦК України - Кредитування рахунку. Права і обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунком, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 гл. 71 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг Згідно п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг термін дії договору автоматично продовжується щорічно, за умови, якщо одна із сторін не повідомить другу сторону про припинення дії цього договору. Оскільки відповідач не звертався до банку із заявою про припинення дії договору, він є таким, що діє і тому строки для звернення до суду за захистом своїх прав Банк не порушив. Таким чином, відповідач помилково підміняє поняття строку дії кредитної картки, як спеціального платіжного засобу, із терміном дії кредитного договору, який автоматично продовжив свою дію на попередніх умовах, оскільки жодна із сторін не заявили про припинення дії цього договору. З огляду на вищевикладене, доводи боржника про те, що дія договору припинилась і Кредитором безпідставно нараховані проценти нічим не обґрунтовані. Кредитна картка отримана Відповідачем, і кошти були зняті протягом вересня 2007 року з банкоматів, а згідно з п.п. 8.1, 8.3, 8.4 Умов і правил надання банківських послуг, держатель картки несе повну відповідальність за всі операції, здійснювані з карткою, які супроводжувалися авторизацією та правильним введенням ПІН-коду. Крім того у відповідності до розділу II. Умов і правил п.2.2 передбачено, що разом з картою в спеціальному конверті клієнт отримує ПІН, він має його запам'ятати і знищити конверт з пін і в подальшому зберігати його в таємниці. Крім того, неодноразове погашення по кредиту свідчить, що клієнт повністю погодився з умовами надання банківських послуг. Просить позов задоволити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, просять в позові відмовити повністю, застосувати до спірних стосунків строк позовної давності, у заперечені на позов, посилаються на те, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» не визнають, оскільки вважають, що вимоги є незаконними та необґрунтованими, в зв'язку з тим, що строк позовної давності минув, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості поза межами строків позовної давності. Позовна давність обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У квітні 2010 року, було здійснено останнє користування платіжною карткою цей факт підтверджується письмовим розрахунком заборгованості, долученим самим позивачем до позову, та свідчить про початок спливу строку позовної давності у цій справі. Крім того, при укладенні договору з приводу якого позивач заявив позов, відповідача не було ознайомлено з умовами та правилами падання банківських послуг, не вручено пам'ятку клієнта. Кредитна картка, що була видана йому банком при відкритті рахунку ним втрачена про, що він заявляв позивачу. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилається на те, що 27 липня 2007 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір б/н, який складається з заяви позичальника. Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. За умовами договору відповідач 27 липня 2007 року отримав кредит у розмірі 3500 гри. у вигляді встановленого кредитного, ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. В силу п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 нього Кодексу. Розрахунок заборгованості не оформлений належним чином, не має зазначення прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, та печатки банку, що не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлення документів», затв. наказом Держспоживстандарту України № 55 від 17 квітня 2003 року. Зазначені позивачем обставини, як підстави для позову не підтверджені належними та допустимими доказами, позивачем не надано письмових доказів про отримання відповідачем грошової суми з боку позивача, а тому, просить суд не приймати їх до уваги з наступних підстав. Зі змісту заяви про отримання кредиту, вбачаються лише: персональні дані відповідача, місце його роботи, контактні телефонії, відмітки Банку - підписи працівників Банку, розділ Банківські послуги із зазначенням кредитного ліміту у сумі 3500,00 гри., без зазначення кому и коли він був виданий, та посилання на ознайомлення заявника із Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифів «Приватбанку», без конкретизації яких саме послуг та яку саме інформацію про права та обов'язки сторін отримав заявник, під якою поставив свій підпис. Умови та правила надання банківських послуг без номера та дати, на які посилається позивач, як на письмовий доказ, що містить суттєві умови кредитного договору, нібито укладеного між ПАТ КП «Приватбанк» та [PERSON], містять загальну інформацію про права та обов'язки сторін, їх відповідальність у разі невиконання цих умов, однак не підписані жодною зі сторін, не зазначено також місце укладання цього «договору» та реквізити сторін. Зі змісту заяви відповідача від 27 липня 2007 року про відкриття рахунку і надання банківських послуг, вона містить дані тільки про те, що відповідач ознайомлений та погоджується з Умовами надання банківських послуг, тарифами банку, що підтверджено підписом останнього. Проте, відмітка банку та особистий підпис клієнта про отримання кредитної картки та ПІН коду в цій же заяві відсутні. Таким чином, підстав вважати, що банком отримана згода відповідача на укладення кредитного договору з врахуванням названих «Умов та Правил», на які посилається позивач, немає. Тому, надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не є допустимим доказом по справі. Крім того, у Заяві не зазначено умов надання кредиту, окрім розміру ліміту та процентної ставки за користування кредитом. Відповідно до п. 9.12. Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на такий же строк. Проте, позивачем не надано доказів того, що підписуючи Заяву відповідач розумів вказані Умови та Правила. Просять в позові відмовити. Суд, заслухавши покази представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно Кредитного договору (заяви) № б/н від 27 липня 2007 року [PERSON] отримав кредит у виді ліміту на платіжну картку в розмірі 3500 /три тисячі п'ятсот/ грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном поверненням, що відповідає строку дії кредитної картки. (а.с.8-9) Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 27 липня 2007 року, станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість [PERSON] по кредиту становить 11874,25 грн., з яких: 3226,20 грн. заборгованість за кредитом, 6283,76 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом, 1322,66 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 541,63 грн. штраф (процентна складова). Останній платіж відповідач здійснив 27 травня 2010 року, таким чином строк (спеціальної) позовної давності щодо стягнення заборгованість по комісії за користування кредитом, штрафів, пені, згідно ст. 258 ЦК України закінчився 27 травня 2011 року. До суду позивач звернувся 05 грудня 2013 року, таким чином пропустив строк (спеціальної) позовної давності. Дослідивши надані представником позивача «Умови і правила надання банківських послуг», які на твердження позивача є невід'ємною частиною до договору кредиту, судом встановлено, що вони не підписані відповідачем, а тільки представником банку. Як вказує відповідач, його з цими Умовами ніхто не ознайомлював та їх копію не передавав. Позивач не надав суду доказів, які б підтвердили факт того, що відповідач був ознайомлений з зазначеними «Умовами і правилами надання банківських послуг», був з ними згідний та отримав копію цієї невід'ємної частини договору, що є грубим порушенням при укладенні кредитного договору. Як встановлено в судовому засіданні зазначені «Умови і правила надання банківських послуг» є суттєвим доповненням до самого договору кредиту та істотно змінюють обов'язки позичальника, у порівнянні з основним договором. Таким чином, відсутність підпису відповідача під зазначеними Умовами є порушенням письмової форми укладення договору та свідчить про те, що викладені Умови не були прийняті відповідачем. Суд, не бере до уваги твердження позивача про те, що заява позичальника, яка одночасно є і договором кредиту, містить у собі застереження, відповідно до яких відповідач був ознайомлений та згідний з «Умовами і правилами надання банківських послуг», що були надані йому у письмовій формі окремо. Зазначене застереження не містить ніяких даних щодо того, які саме Умови були надані відповідачу для ознайомлення та чи відповідають вони тим Умовам, які надані позивачем суду як доказ. Таким чином, у судовому засіданні доведений факт того, що відповідач уклав договір кредиту з позивачем виключно на умовах, які визначені у заяві позичальника № б/н від 27 липня 2007 року. Відповідач та його представник просить застосувати до спірних правовідносин позовну давність. Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, у разі, коли на момент звернення з позовом виконання зобов'язання було прострочено понад один рік, стягнення неустойки (штрафу, пені) за минулий час обмежується одним роком перед зверненням зацікавленої особи до суду, якщо не будуть визнанні поважними причини пропуску даного строку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що на момент пред'явлення позову позивачем пропущений строк спеціальної позовної давності, у зв'язку з чим, враховуючи клопотання відповідача щодо застосування позовної давності, на підставі ст. 267 ЦК України це є підставою для задоволення позову частково. Таким чином, суд вважає, що в примусовому порядку з відповідача слід стягнути 3226,00 грн. заборгованості за кредитом, і оскільки сума заборгованість по відсотках за користування кредитом перевищує основну заборгованість за кредитом, що є не припустимим, частково стягнути з відповідача заборгованість по відсотках в сумі 1613,00 грн. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати по сплаті 229 грн. 40 коп. судового збору.

Outcome: approved