Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

Стислий виклад\~позиції позивача\~та відповідача,\~їх заяви\~(клопотання),\~інші процесуальні\~дії у\~справі. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому на підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», просив визнати останню такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS], обґрунтовуючи позов тим, що він являється власником вказаної квартири, в якому зареєстровано колишня дружина сина [PERSON], яка там не проживає з вересня 2016 р.. В судове засідання: - позивач [PERSON]О, його представник [PERSON] не з'явились, подали заяви з процесуальних питань, в яких просили розглядати справу у їх відсутність, а позовні вимоги підтримали; - відповідачка [PERSON] не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяву про розгляд справи за її відсутності не надавала, про причини неявки суд не повідомила. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що: - [PERSON] являється власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 02.02.2012 р. № 101, виданого державним нотаріусом Ріпкинської РДНК та Витягом про державну реєстрацію прав № 34611382 від 25.06.2012 р. КП "Чернігівське МБТІ"; - за адресою [ADDRESS] зареєстровані: позивач по справі [PERSON],\~а так\~само: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що стверджується даними будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають за даною адресою, та довідкою від 19 лютого 2019 р. № 253 виконавчого комітету Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області; - шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 02.09.2016 р. (справа № 743/976/16-ц); - відповідачка [PERSON] у вказаному будинку за місцем реєстрації не проживає з вересня 2016 р. і по теперішній час, що стверджується комісійним актом обстеження Любецької селищної ради Ріпкинського району Чернігівської області від 18.02.2019 р., письмовими поясненням [PERSON], [PERSON]. Джерела права застосовані (не застосовані) судом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов'язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Як зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини «Прокопович проти\~Росії»,\~«Гіллоу проти\~Сполученого Королівства» поняття житла є автономним, і те, чи конкретне місце проживання становить чи ні «житло», що захищається п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, залежить від фактичних обставин, а саме наявності достатнього звязку з конкретним місцем. Оцінка суду. Оцінивши наявні докази та наведені вище норми права, суд робить висновок, що: - позивач [PERSON] є власником спірної вартири; - відповідачка [PERSON] спільним побутом із позивачем не пов'язана; - відповідачка [PERSON] проживала у спірній квартирі в якості члена сім'ї власника (колишня дружина сина позивача) і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом; - право користування квартирою у відповідачки [PERSON] виникло не з підстав, передбачених ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України); - відповідачка [PERSON] користувалась спірною квартирою під час дії сервітуту, а на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились; - відповідачка [PERSON] у вказаній квартирі, за місцем реєстрації, не проживає з вересня 2016 р. та втратила з цим місцем достатній та постійний зв'язок, Враховуючи наведене, виходячи з того, що право [PERSON] на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна, на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України, суд знаходить, що слід визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] слід стягнути на користь [PERSON] 768 грн. 40 коп. судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved