Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

У липні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, яку 22.07.2015 року уточнила та остаточно просила ухвалити рішення, яким виключити з акту опису та арешту майна земельну ділянку, кадастровий номер:[NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала, що 10.10.2012 року вона придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0665 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Договір купівлі-продажу земельної ділянки від 10.10.2012 року зареєстрований приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. У п.1.4 договору купівлі-продажу земельної ділянки зазначено про відсутність заборони відчуження нерухомого майна, яка є предметом цього договору підтверджується витягом № 38212719 з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна від 10.10.2012 року; витягом № 38212487 з Єдиного реєстру іпотек від 10.10.2012 року. Відсутність податкової застави підтверджується витягом № 38212616 з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 10.10.2012 року та згідно з витягом з Поземельної книги про земельну ділянку № ВТ-121010012582012 від 09.10.2012 року, виданий Управлінням Держкомзему у м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області , державний комітет України із земельних ресурсів, з якого обтяжень та обмежень не має.07.11.2014 року вона звернулася до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції з заявою про реєстрацію прав та її обтяжень на нерухоме майно щодо земельної ділянки. 27.11.2014 року вона отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 17528564. Відмова мотивована тим, що у попереднього власника земельної ділянки міститься запис про заборону на нерухоме майно № 481350 від 28.03.2013 року, а також арешт на все нерухоме майно № 2973558 від 21.10.2013 року накладений Красногвардійським ВДВС ДМУЮ. 23.06.2015 року вона звернулася з заявою до Красногвардійським ВДВС ДМУЮ з проханням виключити дане майно з переліку майна, на яке накладено арешт, але їй було запропоновано сплатити борг [PERSON] у розмірі 90 000 грн. і тільки після цього можливо зняти арешт. 07.07.2015 року вона отримала письмову відповідь 3 15168/16 від 24.06.2015 року, де зазначено, що на даний час відсутні правові підстави для звільнення майна боржника з-під арешту. В даному виконавчому провадженні є боржник - [PERSON], а стягував [PERSON] Вона не є боржником у даному випадку. Вона не має жодних боргових зобов'язань перед відповідачем і відповідні спроби перешкоджати їй на набуття права власності на придбане нерухоме майно у відповідача, в рахунок погашення грошових зобов'язань перед третіми особами є протиправним позбавленням права власності, що забороняється законом. Борги, які рахуються за відповідачем перешкоджають її праву здійснити державну реєстрацію прав на майно в реєстраційних службах. Отже, накладення арешту та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна унеможливлює та обмежує її законні права на набуття статусу власника земельної ділянки та вільно розпоряджатися майном, а саме: укладати договори відчуження, дарування, здачі в оренду, тощо. Таким чином, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання позивачка не з'явилася, але надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав відгук, де зазначив, що просить розглянути справу без його участі, а також вказав, що він позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Також вказав, що [PERSON] не має жодних боргових зобов'язань перед ним. Претензій чи вимог щодо даної земельної ділянки він не має. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, але надав відгук, де зазначив, що просить розглянути справу без його участі, а також вказав, що він не заперечує проти задоволення позову. Також вказав, що [PERSON] не має жодних боргових зобов'язань перед ним. Претензій чи вимог щодо даної земельної ділянки він не має. Представник Красногвардійського ВДВС ДМУЮ у судове засідання не з'явився, але надав заяву з проханням розглянути справу у відсутності їх представника. У задоволенні позовних вимог просив відмовити. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 655 ЦК України (редакція на час вчинення правочину), за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 334 ЦК України передбачено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 та 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У судовому засіданні встановлено, що 10.10.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого продавець зобов'язався передати покупцю земельну ділянку площею 0,0665 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована: [ADDRESS]. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Зазначена земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого на підставі рішення Дніпропетровської міської ради від 06.04.2011 року за № 130/10. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за 3 121010001004092 від 14.02.2012 року. відповідно до п.1.3 договору купівлі-продажу, продавець стверджував, що дана земельна ділянка під забороною та під заставою не перебуває. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Казак І.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 2126 (а.с.7-8). Даний правочин було зареєстровано в реєстрі правочинів 10.10.2012 року за № 5246679, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів (а.с.9). Згідно ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації. 07.11.2014 року [PERSON] звернулася з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень до Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, проте рішенням від 27.11.2014 року за №17528564 їй було відмовлено у державній реєстрації прав власності на земельну ділянку, що розташована у [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER], з підстав того, що при розгляді документів та здійсненні перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, було встановлено, що у попереднього власника земельної ділянки [PERSON] міститься запис про заборону на нерухоме майно за № 481350 від 28.03.2013 року, а також арешт на все нерухоме майно № 2973558 від 21.10.2013 року накладений красно гвардійським ВДВС ДМУЮ (а.с.10). Судом було встановлено, що головним державним виконавцем Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Шаргородською С.А. 14.10.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої з метою забезпечення примусового виконання рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист 3 200/9068/13-к 10.09.2013 року Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 90 000 грн. 00 коп., було накладено арешт на все майно божника - [PERSON] у межах суми стягнення та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику лише в межах суми боргу (а.с.11). Відповідно до ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Частина 3 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. 23.06.2015 року [PERSON] звернулася до головного державного виконавця Красногвардійського ВДВС Дніпропетровського МУЮ Шаргородської С.А. з заявами про припинення арешту майна боржника шляхом внесення змін до арешту за № 2973558 від 21.10.2013 року та про надання інформації по знаходження земельної ділянки в переліку майна, на яке накладено арешт (а.с.14-15). Листом від 24.06.2015 року за № 15168/16 в.о. начальника Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції Мартиновська І.М. повідомила [PERSON] про те, що на даний час відсутні правові підстави для звільнення майна боржника з-під арешту (а.с.16). Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснив, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Оскільки позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0665 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] на яку постановою Красногвардійського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції було накладено арешт 14.10.2013 року, через рік після набуття позивачем права власності на земельну ділянку, а також враховує те, що позивач не є боржником у виконавчому провадженні № 40207871. Також, ані [PERSON], ані [PERSON] претензій чи вимог щодо земельної ділянки не мають і стверджують, що [PERSON] не має жодних боргових зобов'язань перед ними, тому право позивачки, як власника земельної ділянки площею 0,0665 га, кадастровий номер: [NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS] дійсно були порушені, що позбавляє позивача можливості в повній мірі розпоряджатися належним майном за призначенням. Тому, суд вважає, що необхідно виключити з акту опису та арешту майна земельну ділянку, кадастровий номер:[NUMBER], розташовану за адресою: [ADDRESS], з метою захисту права власності позивача на це майно. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, з відповідачів на користь позивача повинно бути стягнено у рівних частках сплачений позивачем судовий збір в розмірі по 121 грн. 80 коп. з кожного відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved