Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У липні 2014 року позивачка звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді будинку [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами. Спадкоємцями до майна померлого є позивачка по справі та її чоловік - [PERSON], який помер [INFO]. Вказала, що прийняа спадщину, подавши відповідну заяви до нотаріальної контори. Однак, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки 1/2 частка спадкового майна, яка була заповідана [PERSON], який помер до відкриття спадщини, залишилась не охоплена заповітом. Під час розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила встановити факт її спільного проживання з [PERSON] з 2009 року по день його смерті; визнати її спадкоємницею четвертої черги за законом; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON], померлого [INFO], а саме: на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO], актовий запис № 1525. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився з невідомих підстав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що у 14 січня 2014 року [PERSON] звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 02.09.2014 року № 1767/02-31 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на цілу частку житлового будинку, який розташований в [ADDRESS], оскільки 1/2 частка спадкового майна, яка була заповідана [PERSON], який помер до відкриття спадщини, залишилась не охоплена заповітом. За захистом своїх прав та законних інтересів позивачка звернулась до суду про визнання права власності за законом та за заповітом на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON] Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого 16.06.1993 року, житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] на праві особистої власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.1993 року, актовий запис № 20171. [INFO] помер [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 13 грудня 2013 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області. З матеріалів справи вбачається, що згідно заповіту, посвідченому Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 01.06.1993 року за реєстром № 1-2410, [PERSON], на випадок своєї смерті, заповів [PERSON] та [PERSON], все належне йому майно, де б воно не знаходилось, з чого б воно не складалось, та взагалі все те, на що він мав за законом право в рівних частинах кожному. Відповідно до повідомлення начальника Маріупольського БТІ, станом на 31.12.2012 р. житловий будинок [ADDRESS], належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.06.1993 року № І-2408 та зареєстрованим ДКП «Маріупольський БТІ» 16.06.1993 р. № 20171. Згідно технічної інвентаризації, проведеної 24.04.2014 року, встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок літ А-1 жилий пл. 32,4 м. кв., прибудова літ. А-1, всього загальною пл.. 55,5 м. кв., ганок літ а1, літня кухня літ В-1, сарай літ в-1, Г-1, Д-1, убиральня літ Б-1, замощення І, огородження № 1-2, колодязь літ К. Згідно висновку про вартість майна ринкова вартість об'єкта, що належала [PERSON], складає, без ПДВ 72568 грн. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями за заповітом, який був складений [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Так, [PERSON] помер [INFO], тобто до відкриття спадщини, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане 17.04.2006 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч. 1,2 ст. 1223 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Так, відповідно до ст. 1264 у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки № 1306 від 28.10.2014 року, виданої головою КСН «Мирний» [PERSON], [PERSON], [INFO], дійсно проживала та вели спільне господарство з [PERSON] з 2009 року по день його смерті [INFO] за адресою [ADDRESS]. Частиною 1 ст. 1268 Цивільного кодексу України, передбачено право спадкоємця за заповітом чи за законом прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, за повідомленням Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори № 1704/01-16 від 26.08.2014 року, у справах нотаріальної контори наявна спадкова справа № 10/2014 до майна померлого [INFO] [PERSON], із заявою про прийняття спадщини за заповітом [PERSON]. Крім неї інших спадкоємців відповідно до ст. 1241 ЦК України, немає. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивачка, визнавши за нею право власності в порядку спадкування за законом та за заповітом.

Outcome: approved