Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

У липні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення просить визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батьків: [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що вказану квартиру, яка розташована в ОСББ «Арматурщик-1» (до реорганізації - ЖБК №259 «Арматурщик-1») було надано її батьку [PERSON] , як члену ЖБК, на підставі ордеру №229 від 16.07.1980 року. Пай за квартиру був сплачений батьком у червні 1992 року у період шлюбу з [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої фактично відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] за життя заповіту не склала, спадкоємцями першої черги був її чоловік [PERSON] та діти: позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Інших спадкоємців немає. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] , так як постійно проживали зі спадкодавцем на час її смерті, тобто кожний по 1/4 частині квартири. [INFO] помер батько [PERSON] , після смерті якого фактично відкрилася спадщина на 3/4 частини квартири [ADDRESS] . У зв`язку з тим, що [PERSON] за життя заповіту не склав, спадкоємцями першої черги після нього є діти: позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] . Інших спадкоємців немає. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , так як постійно проживала зі спадкодавцем на час його смерті та звернулася з відповідною заявою до нотаріуса. Відповідач [PERSON] також звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. В подальшому 17.07.2019 року він нотаріально відмовився від спадщини. У зв`язку з тим, що за життя батько позивачки [PERSON] не отримав правовстановлюючі документи на квартиру [ADDRESS] , позивачці приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В.М. 27.06.2019 року було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно, про що винесена постанова №334/02-31. На теперішній час оформити спадщину після смерті батьків позивачка у позасудовому порядку не має можливості, у зв`язку з чим звернулась з відповідним позовом до суду. Позивачка та її представник адвокат Мєдвєдєва А.В. в судове засідання не з`явилась. Подали заяву про слухання справи без їх участі, просять позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився. Суду подав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник відповідача ОСББ «Арматурщик-1» в судове засідання не з`явився, суду подав заяву про розгляд справи без їх участі. Проти задоволення позову не заперечував. Третя особа приватний нотаріус ЗМНО Морозова В.М. в судове засідання не з`явилася. Суду надала заяву про розгляд справи без її участі. На ухвалу суду надала копію спадкової справи № 71/2016, заведеної після смерті [PERSON] . Суд, вивчивши матеріали справи та з`ясувавши обставини, на які позивачка посилалася як на підставу своїх вимог, дослідивши письмові докази та оцінивши їх у сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно ордеру серія А-V ЖСК № 229 від 16.07.1980 року [PERSON] , сім`я якого складається з 4 осіб: дружини [PERSON] , дочки [PERSON] та сина [PERSON] на підставі рішення Виконкому Запорізької міської ради народних депутатів від 15.06.1980 року № 5 та списків ЖБК «Арматурщик-1», було надано право на зайняття квартири [ADDRESS] , загальною площею 60,83 кв.м., жилою 36,85 кв.м. Згідно Довідки № 157 від 10.05.2016 року за підписом голови правління ЖБК №259 «Арматурщик-1», [PERSON] є членом ЖБК №259 «Арматурщик-1» та йому на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] , загальною корисною площею 61,6 кв.м, в тому числі житловою площею 37,9 кв.м. Повна вартість квартири у розмірі 8560,82 руб. виплачена повністю у червні місяці 1992 року. На підставі рішення загальних зборів правління від 07.06.2016 року, Житлово-будівельний кооператив №259 «Арматурщик-1» (код ЄДРПОУ 20517716) з 13.06.2016 року реорганізувалося у Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Арматурщик-1». Згідно зі ст. 15 Закону УРСР від 7 лютого 1991 року № 697-ХІІ «Про власність» (набрав чинності з 15 квітня 1991 року, втратив чинність згідно із Законом України від 27 квітня 2007 року № 997-V з 20.06.07р.) член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Відповідно до п.3 Постанови Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність» від 26 березня 1991 року положення статті 15 Закону Української РСР «Про власність» застосовуються до правовідносин, що виникли як до, так і після 15 квітня 1991 року. На підставі дослідження перелічених письмових доказів, суд вважає, що у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] у встановленому законом порядку набув право власності на кооперативну квартиру [ADDRESS] , оскільки вказана квартира була надана йому у користування на підставі ордеру, а у подальшому ним як членом ЖБК №259 «Арматурщик-1», було проведено повну виплату пайових внесків за зазначену кооперативну квартиру. Оскільки пай за квартиру був сплачений у період шлюбу [PERSON] та [PERSON] у червні 1992 року, то зазначене майно, яке нажито подружжям у період шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, при цьому їх долі є рівними. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом, серії [NUMBER] , виданим 08.02.2007 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції. Встановлено, що після смерті матері позивачки [PERSON] фактично відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а оскільки за життя [PERSON] заповіт не складала, то спадкоємцями першої черги відповідно до ст.1261 ЦК України стали її чоловік [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON] . Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] та її батьками [PERSON] і [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданим 03.12.1971 року Орджонікідзевським рай бюро ЗАГС м. Запоріжжя, та свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим 09.12.1972 року Ленінським рай бюро ЗАГС м. Запоріжжя. Факт родинних відносин між відповідачем [PERSON] та його батьками [PERSON] і [PERSON] підтверджується свідоцтвом про одруження, серії [NUMBER] , виданим 03.12.1971 року Орджонікідзевським рай бюро ЗАГС м. Запоріжжя, та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05.11.1974 року. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину після смерті [PERSON] відповідно до ст.1268 ЦК України, так як постійно проживали зі спадкодавцем на час її смерті, тобто, кожний з них в порядку спадкування за законом отримав по 1/4 частині квартири [ADDRESS] . [INFO] помер батько позивачки [PERSON] , після смерті якого фактично відкрилася спадщина на 3/4 частини квартири [ADDRESS] , а у зв`язку з тим, що [PERSON] за життя заповіту не склав, спадкоємцями першої черги після нього були діти: позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] , інших спадкоємців не було. Згідно Довідки Департаменту реєстраційних послуг ЗМР № 01-73/02/1711 від 23.10.2018 року, [PERSON] , [INFO] , з 17.10.1980 року по день своєї смерті [INFO] був зареєстрованим та мешкав за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним на час смерті були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Таким чином, позивачка прийняла спадщину після смерті батька [PERSON] , так як постійно проживала зі спадкодавцем на час його смерті та 12.11.2016 року звернулася з відповідною заявою до нотаріуса, що підтверджується долученими до позву матеріалами відповідної спадкової справи № 71 за 2016 рік, яка була заведена приватним нотаріусом ЗМНО Морозовою В.М. Відповідач [PERSON] 12.11.2016 року також звернувся до приватного нотаріуса ЗМНО Морозової В.М. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , в подальшому він нотаріально відмовився від спадщини. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ч.1 ст.1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до вимог статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначенні у статтях 1261-1265 ЦК України. За вимогами ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Відповідно до п.п 4.14 п.4 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин, від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Згідно з п.п.4.15. п.4 глави 10 розділу ІІ вищезазначеного Порядок, вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину не майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Постановою № 334/02-31 від 27.06.2019 року приватний нотаріус ЗМНО Морозова В.М. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, а саме: на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не були надані правовстановлюючі документи про належність спадкового майна спадкодавцеві, зареєстровані згідно чинного законодавства. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №5 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу,члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески,до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми які підлягають поверненню, а не квартирна, дача, гараж, садовий будинок. Частина пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкоємець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Враховуючи наведені норми та зважаючи на встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів позову, що [PERSON] і [PERSON] у встановленому законом порядку набули право власності на квартиру [ADDRESS] , в рівних частках. Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень видно, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але відсутній оригінал правовстановлюючого документу або наявний оригінал правовстановлюючого документа у якому не виділена частка померлого у спільній сумісній власності. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що позивачка, прийнявши спадщину після смерті своїх батьків, яка в цілому складається з квартири [ADDRESS] (1/4 частка після смерті матері та 3/4 частки після смерті батька), не має можливості оформити її нотаріально у зв`язку з тим, що за життя батьків право власності на спадкове майно не було зареєстровано. Належність майна спадкодавцям підтверджується матеріалами справи, відповідач, який від спадщини після смерті батька відмовився, позов визнає. Таким чином, вивчивши надані суду письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є повністю доведеними, а відтак підлягають задоволенню з вищенаведених підстав.

Outcome: approved