Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 04.08.2012 р. шлюбу, від якого вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося через різні погляди на сімейне життя, шлюбні відносини між ними на даний час фактично припинилися з грудня 2016 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. Також просить залишити їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, просила розірвати шлюб, пояснивши, що відносини між ними припинені з грудня 2016 р., з цього часу вони проживають окремо, сумісного бюджету не мають та спільним побутом не пов'язані. Спору про майно подружжя не має, діти після розірвання шлюбу дудуть проживати з нею, на теперішній час відповідач надає матеріальну допомогу на дітей. Проти надання судом строку для примирення категорично заперечувала. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу визнав повністю, але заперечував проти посилання позивача в позові на досягнення між ними домовленості щодо утримання дітей, подавши про це письмові заперечення. Додав, що спору про місце проживання дітей та майно подружжя між ними на теперішній час не має. Підтвердив припинення шлюбних відносин з грудня 2016 р., проти надання строку на примирення заперечував. Суд,встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, за таких підстав. Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ст.7 СК України сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Згідно із вимогами ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" звернуто увагу судів на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. В силу положень ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 2012 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1174, що підтверджено свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 04.08.2012 р. Від подружніх відносин сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинені з грудня 2016 р. через відсутність взаєморозуміння, втрати почуття любові і поваги один до одного. На час розгляду справи діти мешкають з позивачкою, проти чого не заперечує відповідач. Спору про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи не має. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, тому що шлюбні відносини між сторонами припинені вже повний час, сторони проживають окремо один від одного, не пов'язані спільним побутом, не мають сумісного бюджету та категорично заперечують проти примирення. Відповідно до 51 ч.1 Конституції України, ст.24 ч.1 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Приписами ст.24 ч.1 СК України встановлено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. В зв'язку з чим, суд вважає необхідним відновити позивачу, яка висловила свій намір на повернення прізвища в позовній заяві, дошлюбне прізвище «[PERSON]». Згідно ст.115 ч.2 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили підлягає направленню до Подільського районного у місті Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб від 04.08.2012 р. № 1174, складеному Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві. На підставі викладеного, ст.51 Конституції України, ст.ст.7, 24, 105 ч.3, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved