Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

позивач публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль», звернувся в суд з позовною заявою та уточнивши позовні вимоги просить стягнути на його користь з відповідача [PERSON], заборгованість за кредитним договором №014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., у сумі 4151,29 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 113570,96 гривень) та судові витрати у розмірі 1703,57 грн.. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 22 серпня 2008 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та відповідачем [PERSON] було укладено кредитний договір №014/0021/73/59375, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 21293,00 дол. США. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,8 % річних на строк до 22 серпня 2015 року. Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» є правонаступником ВАТ «[PERSON] Аваль». Відповідач зобов'язався погашати кредит та відсотки за користування кредитом в розмірах та терміни, встановлені умовами кредитного договору. Відповідач своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та нарахованих відсотках згідно умов кредитного договору не виконував, внаслідок чого за рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02.02.2010 року. з відповідача на користь ВАТ «[PERSON] Аваль» стягнуто заборгованість в сумі 22241,84 дол. США. Дане судове рішення набрало законної сили, але заборгованість за кредитним договором не погашена в повному обсязі. Так з врахуванням стягнень здійснених виконавчою службою, заборгованість за кредитним договором №014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., складає 4151,29 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 113570,96 гривень). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ «[PERSON] Аваль», а тому з останнього необхідно стягнути заборгованість та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, на виклик суду не з'явився, про причину неявки не повідомив, тому суд відповідно до ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з'явилися, відповідно до вимог ч. 2\~ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 02 лютого 2010 року позов відкритого акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено та вирішено стягнути [PERSON] на користь ВАТ «[PERSON] Аваль» 22241,84 дол. США заборгованість за кредитним договором №014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., що в еквіваленті до національної валюти становить 178103,76 грн. Згідно ч.2 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Згідно із статтею 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У статті 611 ЦК України, зазначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Дані висновки наведені також у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року. Відповідно до ч.5 ст. 13 ЗУ « Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Судом встановлено, що виконання даного рішення здійснено виконавчою службою 19 лютого 2015 року. Окрім того, відповідно до норм\~ст. 533 ЦК України\~передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Як розяснено в п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533\~ЦК України. Крім того, Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 14\~постанови від 18 грудня 2009 р. N 14 "Про судове рішення у цивільній справі"\~роз'яснив, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2\~ст. 192 ЦК, ч. З\~ст. 533 ЦК,\~Декрет КМУ N15- 93). У звязку з наведеним, суд приходить до висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у іноземній валюті та позов підлягає до задоволення, а саме з [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за кредитним договором №014/0021/73/59375 від 22.08.2008 р., у сумі 4151,29 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 113570,96 гривень) . Також, представником ПАТ «[PERSON] Аваль» подано заяву в якій остання просить повернути позивачу суму судового збору сплаченого в розмірі більшому, ніж встановлено законом Відповідно до\~ст.83 ЦПК України\~сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору у більшому розмірі, ніж це встановлено законом; повернення заяви або скарги; відмови у відкритті провадження у справі; залишення заяви або скарги без розгляду; закриття провадження у справі. До матеріалів справи позивачм долучено документ, що підтверджує сплату судового збору в розмірі 7135,86 грн. (плітіжне доручення №528817 від 03.10.2016 року) Законом України «Про судовий збір», в редакції чинній на час звернення з даним позовом встановлено, що судовий збір за поданя до суд позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється в розмірі1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно заяви про зменшення позовних вимог, долученої до матеріалів справи, вбачається, сума позову складає 4151,29 дол. США (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 113570,96 гривень), звідси сума судового збору дорівнює 1703,57 гривень . Тобто позивчем надлишково сплачено в рахунок судового збору 5432,29 грн.. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Згідно ч.2 ст. 7 Закону у випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Як розяснено в п. 42 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» статтею 7 Закону України «Про судовий збір» врегульовано загальні питання повернення сплачених сум судового збору з підстав, визначених цією статтею, і перелік яких є вичерпним. Питання про повернення сплаченої суми судового збору вирішується судом за результатами розгляду справи за клопотанням особи, яка його сплатила, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства. Враховуючи наведені факти, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення заяви та повернення ПАТ «[PERSON] Аваль» судового збору сплаченого в розмірі більшому, ніж встановлено законом. Згідно ч.1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 1703,57 гривень.

Outcome: approved