Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] та після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Вона прийняла спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Проте, коли вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах, яку її батько отримав у спадок від дружини [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном, проте не встиг оформити спадкових прав, нотаріусом було відмовлено у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ - сертифікат. А тому просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії СМ № 0051220 від 22.06.1996 року, виданого на ім`я [PERSON] , про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП ім. Щорса на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації №190 від 04.06.1996 року, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Представник Хотінської селищної ради Сумського району Сумської області в судове засідання не з`явився, від заступника селищного голови надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача, покладається на розсуд суду. Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками позивачки, що підтверджується копією свідоцтва про народження ( а.с. 7). Після реєстрації шлюбу з [PERSON] . 31 травня 1987 року позивачка змінила дівоче прізвище на « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 8). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 13) та після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. За життя [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 7,00 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифікату серії СМ № 0051220 від 22.06.1996 року, виданого на ім`я [PERSON] , про що зроблено запис в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видаються Сумською районною державною адміністрацією членам КСП ім. Щорса на підставі розпорядження голови Сумської районної державної адміністрації №190 від 04.06.1996 року, що підтверджується довідкою Міськрайонного управління у м. Сумах та Сумському районі Головного управління Держгеокадастру в Сумській області №23/175-21 від 04.02.2021 року (а.с. 16). Після смерті [PERSON] спадщину прийняв її чоловік [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння її майном, проте не оформив своїх спадкових прав та [INFO] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Як вбачається з копії спадкової справи №824/2005, заведеної до майна померлого [PERSON] , позивачка [PERSON] прийняла спадщину після його смерті, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 43-52). Проте, при зверненні [PERSON] до державного нотаріуса Сумської районної державної нотаріальної контори Блошенко В.І. з проханням видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), що знаходиться в КСП ім Щорса Сумського району Сумської області, після смерті її батька [PERSON] , постановою нотаріуса від 01.04.2021 року позивачці було відмовлено, оскільки відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), який би підтверджував належність [PERSON] зазначеного права (а.с. 14). Про втрату сертифікату про право на земельну частку (пай) серії СМ № 0051220 від 22.06.1996 року, виданого на ім`я [PERSON] , подано оголошення до газети «Вісті Сумських громад» № 12 (156) 24-31 березня 2021 року (а.с. 15). Відповідно до пункту 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (згідно із статтею 392 Цивільного кодексу України). Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України. Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України. На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку. Враховуючи те, що спадкодавець [PERSON] та [PERSON] за життя набули право на земельну частку (пай), а тому наявні усі підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачкою [PERSON] , яка є спадкоємицею за законом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved