Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-Банк» (далі - позивач) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк» до [PERSON] про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - задоволено, 04 грудня 2015 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вищевказане рішення суду було скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року дану справу передано на розгляд за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва. 22 квітня 2016 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва призначену справу до розгляду. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 02.09.2014 року постановою Правління Національного банку України № 545 ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. 03.09.2014 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №79 від 02.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Актив-Банк». Здійснюючи на підставі статті 38 Закону перевірку договорів (інших правочинів), укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), виконання яких спричинило або може спричинити погіршення фінансового стану банку, Уповноваженою особою Фонду було виявлено, що 18 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив - Банк» та відповідачем укладено Договір прощення боргу за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007. Згідно з зазначеним Договором прощення боргу ПАТ «КБ «Актив - Банк» простив відповідачу частину боргу у розмірі 47702,81 грн.. 26.03.2015 року Уповноваженою особою на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» направлено відповідачу повідомлення № 921/11 в порядку ст.ст. 37, 38, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Зазначеним повідомленням позивачем повідомлено [PERSON], що Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Актив-Банк» на виконання вимог ст. 37, ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виявлено факт нікчемності правочину, що укладений між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON], а саме Договору прощення боргу за кредитним договором № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007 року. Окрім того, зазначене повідомлення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк» містить вимогу, адресовану відповідачу, щодо невідкладного здійснення оплати на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» грошових коштів в сумі 47702,81 грн.. Однак, в порушення приписів ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідач заборгованість в сумі 47702,81 грн. до дати подачі позову не сплатив, чим порушує не лише права позивача, але й усіх вкладників ПАТ «КБ «Актив-Банк», вимоги яких підлягають задоволенню в результаті здійснення ліквідаційної процедури. Тому позивач просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - Договору прощення боргу за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007 року, що укладений 18 липня 2014 року між ПАТ «КБ «Актив-Банк» та [PERSON], шляхом стягнення на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Актив-Банк» з [PERSON] предмета нікчемного договору - 47702,81 грн. та стягнути судові витрати. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив суд відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. До матеріалів справи додано заперечення. Суд, заслухавши надані пояснення, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно Протоколу № 02711412 від 10.07.2014 року засідання Кредитного комітету Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив-Банк», на якому було вирішено запропонувати [PERSON] добровільну реалізацію предмета іпотеки, за умови погашення позичальником заборгованості за Договором про іпотечний кредит у строк не пізніше 30.09.2014 року в розмірі не менше ніж 266000,00 гривень, в тому числі за рахунок коштів, отриманих від добровільної реалізації предмета іпотеки (п. 2) та у разі згоди позичальника на добровільну реалізацію предмета іпотеки на умовах, викладених у пункті 2 даного Протоколу, погодити добровільну реалізацію предмета іпотеки, а саме: 2-х кімнатної квартири, загальною площею 45,20 кв.м., житловою площею 29,10 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], за умови погашення позичальником заборгованості за Договором про іпотечний кредит у строк не пізніше 30.09.2014 року в розмірі не менше ніж 266000,00 гривень, в тому числі за рахунок коштів, отриманих від добровільної реалізації предмета іпотеки (п. 3). Після належного виконання позичальником пункту 3 даного Протоколу здійснити прощення залишку заборгованості за рахунок прибутку в сумі 47702,81 гривень шляхом укладання угоди про прощення боргу згідно з чинним законодавством України (п. 4 Протоколу № 02711412 від 10.07.2014 року). Судом встановлено, що 18 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Актив-Банк» та [PERSON] (позичальник) було укладено Договір прощення боргу за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007, з якого вбачається, що сторони визнають та підтверджують, що станом на 18 липня 2014 року заборгованість позичальника за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007 року становить 313702,81 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 293382,52 гривень; заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом - 20320,29 гривень. У п. 2 Договору прощення боргу за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007, сторони підтверджують, що позичальник сплатив частину боргу в сумі 266000,00 (Двісті шістдесят шість тисяч) гривень 00 копійок наступними платежами: 18 - липня 2014 року - 266 000.00 гривень. Пунктом 3 Договору прощення боргу за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007 передбачено, що сторони підтверджують, що на підставі п.4 рішення кредитного комітету ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» від 10 липня 2014 року №02711412, Банк прощає Позичальнику частину боргу, що залишилася у розмірі 47702,81 (Сорок сім тисяч сімсот дві) гривні 81 копійка, у зв'язку з чим зобов'язання Позичальника щодо повернення Банку частини боргу за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007 у розмірі 47702,81 (Сорок сім тисяч, сімсот дві) гривні 81 копійка припиняються шляхом прощення боргу, Згідно п. 4 Договору прощення боргу за Договором про іпотечний кредит № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007, у зв'язку із припиненням зобов'язань Позичальника за Договором про іпотечний кредит № 5б.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007 Банк заявляє про відсутність у нього жодних матеріальних претензій до Позичальника. 02.09.2014 року постановою Правління Національного банку України № 545 ПАТ «КБ «Актив-Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних. 03.09.2014 року рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 79 від 02.09.2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Актив-Банк». Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2014 за № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в ПАТ «КБ «Актив-Банк» розпочато ліквідаційну процедуру та призначено [PERSON] уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «КБ «Актив-Банк». Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд. Фонд може делегувати рішенням виконавчої дирекції Фонду частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації (ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку (ч. 1 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). Згідно ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Згідно вищезазначеного Договору прощення боргу від 18 липня 2014 року, ПАТ «КБ «Актив-Банк» простив відповідачу борг у розмірі 47702,81 грн.. Відповідно до положень п. 6 та п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку. Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Положеннями ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частино 2 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів. Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням (ч. 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з повідомленням № 921/11 від 26.03.2015 року, яким повідомив відповідачу, що правочини, що були укладені ПАТ «КБ «Актив-Банк» з [PERSON] визнано нікчемними, а саме: Договір прощення боргу за кредитним договором № 56.1.07/ДЖ-1 від 20.12.2007 року та просив відповідача невідкладно здійснити оплату на користь ПАТ «КБ «Актив-Банк» грошових коштів в сумі 47050,98 грн. (без врахування відсотків на дату прощення). Частиною 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни. У судовому засіданні встановлено, що відповідач, в порушення приписів ч. 5 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заборгованість в сумі 47702.81 гривень не сплатив. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, які викладені в п. 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219. частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо ;х недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Частиною 1 ст. 236 ЦК України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно з приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а як вбачається з матеріалів справи позивачем не було надано доказів на обґрунтування своїх позовних вимог. Даючи юридичну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, враховуючи те, що Договір прощення боргу від 18 липня 2014 року є нікчемним, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 487,20 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved