Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-29 00:00:00

Прилуцький міжрайонний прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна України з цивільним позовом до [PERSON] про визнання права власності на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги мотивовані неможливістю виконання судового рішення в частині належного оформлення права власності на спірне приміщення в позасудовому порядку за державою. В судовому засіданні прокурор заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі і наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в цивільному позові. Представник регіонального відділення Фонду державного майна України в Чернігівській області в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи /а.с.63/, завчасно надіслав до канцелярії суду заяву про проведення розгляду справи без його участі, заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення по справі не заперечував /а.с.72/. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, в силу положень ч.5 ст.74 ЦПК України належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи /а.с.66/. Про причини неявки до суду не повідомив. Клопотань про розгляд справи за його відсутності не надав, в зв'язку з чим, суд, за письмовою згодою позивача, згідно ст.ст.224-226 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності відповідача за наявними доказами в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін в порядку заочного розгляду. Представник державної реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з'явився також, надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, щодо вирішення справи по суті покладається на розсуд суду. Представник ВАТ «Прилуцький ефіроолійний комбінат» в судове засідання також не з'явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи. Суд, повно та всебічно з'ясував обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розглянув надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.326 ЦК України, управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами. Фонд державного майна України є державним органом, що в межах повноважень здійснює державну політику у сфері приватизації майна, яке перебуває у загальнодержавній власності та відповідно до ст.ст.4-6 Закону України «Про управління об'єктами права державної власності» уповноважений від імені держави управляти об'єктами права державної власності, в тому числі розпоряджатись майном, що перебуває на балансі господарських організацій колишнього СРСР, яке має статус державного. Згідно з Положенням про Регіональне відділення Фонду державного майна, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.1994 року № 412, та Положенням про управління державним майном, яке не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі, затвердженого наказом Фонду державного майна України, Міністерства економіки України від 19.05.1999 року №908/68, регіональне відділення відповідно до покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень здійснює управління майном, що в процесі приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств. Відповідно до ст.4 Закону України «Про управління об'єктами права державної власності», п.5.1 Положення про Регіональне відділення Фонду державного майна по Чернігівській області, затвердженого головою Фонду державного майна України від 16.07.2012 року, Регіональне відділення Фонду державного майна України, відповідно до покладених на нього завдань і в межах своїх повноважень здійснює управління майном, що в процесі приватизації не увійшло до статутних фондів господарських товариств, але перебуває на їх балансі і є державною власністю. Під час приватизації орендного підприємства Прилуцький ефіроолійний комбінат та перетворення його у Відкрите акціонерне товариство «Прилуцький ефіроолійний комбінат» (вул. Бособрода, 95 у м. Прилуки, 17500, код 00383662) до його статутного фонду серед інших об'єктів не увійшов об'єкт - «приміщення цивільної оборони, інв.21» (балансова вартість - 84 млн.крб., залишкова - 40 млн. крб., станом на 01.06.1995 року), розташований за адресою: вул. Бособрода буд.95, м. Прилуки. Підстави представництва є обставини, обґрунтованість яких повинна доводитися прокурором при зверненні до суду із заявою про захист державних інтересів в порядку ч.1 ст.45 ЦПК України та підлягає правовій оцінці судом. По даній справі обґрунтованість такого представництва доведена. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається з рішення апеляційного суду Чернігівської області від 01.07.2013 року, договір № 2512174 від 02.07.2012 року про надання послуг по організації та проведенню торгів з реалізації арештованого нерухомого майна в частині реалізації «кабінету у складському приміщенні» (колишнього приміщення ЦО) інв.№ 21, розташованого за адресою: [ADDRESS], визнано частково недійсним. Вказаним рішенням було також визнано недійсними акт державного виконавця від 01.09.2012 року про проведені прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що належало ВАТ «Прилуцький ефіроолійний комбінат» в частині реалізації «кабінету у складському приміщенні» (колишнього приміщення ЦО) інв.№21 та протокол від 23.07.2012 року за № 2512174/1. Окрім того, було визнано недійсним свідоцтво від 09.08.2012 року, видане приватним нотаріусом Прилуцького нотаріального округу [PERSON], в частині права власності за [PERSON] «на кабінет у складському приміщенні» (колишнього приміщення ЦО) інв.21. Оскільки обставини щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності на нежитлове приміщення за вище вказаною адресою встановлені рішенням суду, що набрало законної сили, то зазначені обставини не підлягають доказуванню в зазначеній справі, в якій бере участь та ж сама особа - [PERSON] щодо якої і встановлено ці обставини. Незважаючи на рішення суду, регіональне відділення Фонду державного майна України позбавлене можливості зареєструвати право власності за державою на нерухоме майно: «кабінет у складському приміщенні» (колишнє приміщення ЦО) інв.№ 21, що підтверджується рішенням державного реєстратора про відмову у державній реєстрації прав та їх обмежень /а.с.19/. Відповідно до частини 1 статей 3, 4 ЦПК України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законодавством, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права (пункт 1 частини 2 статті 16 ЦК України). Статтею 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (надалі - Закон N 1952-IV) обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном. Відповідно до п.5 ч.1 ст.19 Закону N 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, і рішень судів, що набрали законної сили. Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 передбачено невичерпний перелік документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так, відповідно до пп.10 п.37 вказаного Порядку документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи вище викладене, позовна вимога щодо визнання права власності на спірний об'єкт за державою в особі регіонального відділення ФДМУ в Чернігівській області є обґрунтованою, а відтак - цивільний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Задовольняючи позовні вимоги, в порядку ст.88 ЦПК України, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243 грн 60 коп.

Outcome: approved