Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач у вересні 2015 року звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути із відповідача заборгованість за кредитним договором №DNH4KS30880150 від 27.08.2005 року в розмірі- 23 842,38 грн. та понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] до суду також не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся, заперечень на позов чи заяв на відкладення з поважних причин не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє, із наступних підстав. Так зясовано, що 27.08.2005 року між Банком та [PERSON] укладено договір №DNH4KS30880150, відповідно якого позичальнику було надано кредит в сумі 3 180,59 грн., зі сплатою відсотків за користування в розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк 36 місяців по 27.08.2008 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячній платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом та відсотками, а також інших витрат згідно кредитного договору. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У відповідності до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 536 ЦК України визначено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 629 ЦК України також передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2013 року стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNH4KS30880150 від 27.08.2005 року в сумі 35 555,46 грн.; стягнуто, солідарно, з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк, [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» суму 10 000,00 грн., а всього заборгованість у сумі 45 555,46 грн., що складається із: заборгованість за кредитом- 3 105,30 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом- 14 926,49 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором- 27 523,67 грн. Стягнуто, солідарно, з Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк, [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» сплачений судовий збір у розмір 455,5 грн. (а.с.4). Відповідач перед позивачем належним чином не виконав зобовязання, внаслідок чого станом на 12.06.2015 року утворилась заборгованість 23 842,38 грн. ( з вирахуванням вказаної суми по заочному рішенню ). Тобто, заборгованість за кредитом, заборгованість по процентам за користування кредитом, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором на суму , розрахунок якої додається (а.с. 5-6), загалом 23 842,38 грн . Заявлена сума відповідачем не спростована . У відповідності до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання ( ст. 549 ЦК України). Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки. Цивільне законодавство не встановлює обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Одночасне стягнення з боржника, який порушив умови договору, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формою неустойки, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів, як це передбачено ч. 2 ст. 509 ЦК України. Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом. Ці підстави зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України, які не передбачають підставою припинення зобовязання ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобовязання, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. У даних правовідносинах виконанням зобовязання є повна сплата відповідачем суми кредиту та нарахованих відсотків за весь час користування кредитними коштами. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 218 грн. - судового збору.

Outcome: approved