Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] пред'явив через суд зазначений позов до ПАТ «Комерційний банк «Надра», посилаючись на те, що 28 жовтня 2013 року між сторонами укладений договір банківського вкладу №17442660 строком на 6 місяців на загальну суму 5520,0 євро зі сплатою 9% річних, проте в порушення умов договору відповідач по закінченні строку вкладу 28 квітня 2014 року виплатив лише 90 євро, а решту суми - в період з 28 квітня 2014 року по 23 травня 2014 року частинами, допустивши таким чином прострочення виконання зобов?язання, тому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за відсотками від простроченої суми - 20,39 євро, що еквівалентно за курсом НБУ 352,62 грн., а також 3% річних від простроченої суми за вказаний період - 7,54 євро, що еквівалентно 130,40 грн., а разом 483,02 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю, наполягаючи на їх задоволені з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач ПАТ «КБ «Надра», заперечень проти позову не подало, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання представника не направило, причин неявки суду не повідомило, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) з доповненням, оформлений в рамках пакету послуг «ПУ Перший», долучений до матеріалів справи в копії (а.с.3), за умовами якого, що є обов'язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк прийняв від позивача готівковий грошовий вклад в розмірі 5500, 0 євро строком на 6 місяців до 28 квітня 2014 року зі сплатою 9% річних з правом позивача на поповнення суми вкладу протягом строку дії договору (п.2.1 -2.4, 4.1 договору). За умовами цього договору відповідач ПАТ «КБ «Надра», одержавши від позивача 28 квітня 2013 року кошти в сумі 5500,0 євро та 29 квітня 2013 року - 20,0 євро, що об'єктивно підтверджується квитанціями №2630 та №2304 про внесення готівки відповідно (а.с.10, 11), зобов'язався відкрити вкладнику вкладний рахунок [NUMBER], зарахувати суму вкладу на визначений договором строк, повністю виплатити суму вкладу з нарахованими відсотками шляхом перерахування коштів на відкритий рахунок в останній день строку вкладу або достроково за умови письмового попередження позивачем не пізніше ніж за 3 банківських дні (п.п.3.4.1-3.4.5, 4.6 договору). За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно п.3.3. глави 3 «Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)» Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Судом встановлено, що по закінченні строку вкладу 28 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про відмову від продовження строку дії договору та повернення суми вкладу з відсотками у валюті договору, тобто в євро, що вбачається з листа-відповіді відповідача від 08 травня 2014 року за вих.№4144 (а.с.4), проте кошти в повному обсязі не виплачені, а сплачено лише 90 євро, про що свідчать заяви про видачу готівки з печаткою банку про виконання від 28 квітня 2014 року №№6910, 7880 (а.с.12, 13). В подальшому відповідач за період з 28 квітня 2014 року по 23 травня 2014 року виплачував частинами суму депозиту з відсотками: 30 квітня 2014 року - 500,0 євро, 06 травня 2014 року - 500,0 євро, 07 травня 2014 року - 911,35 євро, 08 травня 2014 року - 90,0 євро, 12 травня 2014 року - 930,0 євро, 13 травня 2014 року - 145,0 євро, 14 травня 2014 року - 70,0 євро, 15 травня 2014 року - 500,0 євро, 16 травня 2014 року - 930,0 євро, 19 травня 2014 року - 70,0 євро, 20 травня 2014 року - 930,0 євро, 21 травня 2014 року - 70,0 євро, 22 травня 2014 року - 20,0 євро, 23 травня 2014 року - 10,0 євро, що підтверджується відповідними заявами на видачу готівки з відміткою банку про виконання (а.с.14-28). Таким чином, відповідач в порушення умов договору, вимог ст.ст.1060, 1061 ЦК України про обов?язковість повернення грошового вкладу та нарахованих відсотків, зокрема, за закінченням строку останнього, допустив невиконання зобов?зань належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Посилання відповідача на обмеження, встановлені постановою Правління НБУ від 29 квітня 2014 року №245 «Про регулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій», як на підставу невиконання зобов'язань належним чином та у визначений договором строк, не спростовують висновків суду про порушення відповідачем зобов'язань за договором, які в силу ст. 629 ЦК України є обов?язковими до виконання, а також прямих вимог ЦК України у ст. 1060, 1061, Закону України «Про банки і банківську діяльність», які зобов?язуть банк повернути кошти за вимогою фізичної особи-вкладника, та крім того, суд приймає до уваги, що відповідно до ч.2, ч.4 ст. 56 Закону України «Про Національний Банк України» нормативно-правові акти Національного банку видаються у формі постанов Правління Національного банку, а також інструкцій, положень, правил, що затверджуються постановами Правління Національного банку і не можуть суперечити законам України та іншим законодавчим актам України, не мають зворотної сили, крім випадків, коли вони згідно з законом пом'якшують або скасовують відповідальність. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання за договором настав 28 квітня 2014 року, а остаточно зобов?язання відповідачем виконані лише 23 травня 2014 року, у зв'язку з чим зобов?язання за ст.612 ЦК України вважається простроченим, що відповідачем не спростовано та доказів підтвердження виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України не надано, суд дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с. 1-2) та відповідно до яких відсотки за користування відповідачем згідно відсоткової ставки за умовами п.2.4 договору склали 20,39 євро, та 3% річних від простроченої суми згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за цей самий період - 7,54 євро, що на день звернення з позовом за курсом НБУ еквівалентно 352,62 грн. та 130,40 грн. відповідно, і про збільшення позовних вимог з застосуванням курсу іноземної валюти на день ухвалення рішення позивач не заявляв, розпоряджаючись своїми правами згідно ст.ст. 10 ЦПК України на власний розсуд, у зв'язку з чим суд ухвалює рішення в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved