Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 634, 78 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є позивач) та відповідачем [PERSON] 19.09.2008 року був укладений кредитний договір № 647/4-421, відповідно до якого банк надав позичальнику на споживчі потреби (придбання транспортних засобів) кредитні кошти в розмірі 18 918, 00 доларів США на строк до 18.09.2015 року, а останній зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення чергової його частини, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,5 % річних від розміру залишку заборгованості по кредиту. Також сторони узгодили інші його умови. Проте, позичальник умови договору в частині вчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування ним належним чином не виконував, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, судом відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації. Про причину неявки суд не повідомив. Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку, оскільки представник позивача в своїй заяві не заперечував проти такого порядку вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що 19.09.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є позивач) уклав у письмовій формі з [PERSON] кредитний договір № 647/4-421, в якому сторони узгодили всі його умови. Договір діє з моменту його підписання до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. Відповідно до договору Банк зобов'язався видати, а в подальшому видав позичальнику на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 18 918,00 доларів США на строк до 18.09.2015 року, а останній зобов'язався вчасно повернути кредит шляхом щомісячного повернення чергової його частини, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним в розмірі 13,5 % річних від розміру залишку заборгованості по кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Як вбачається з матеріалів справи, позичальник дійсно порушив умови договору в частині вчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним, у зв'язку з чим станом на 12.05.2017 року утворилася заборгованість по кредитному договору, а саме: - заборгованість за кредитом у розмірі 16 752, 53 доларів США, - заборгованість за процентами в розмірі 4 882, 25 доларів США. Обумовлений розрахунок не спростовано відповідачем. Разом з тим, в силу ч. 3 ст.10, ч. 2 ст.59, ч. ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Водночас згідно ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93, ст.5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього Декрету. Отже, за наявності вищевказаних обставин, якщо кредитні кошти надавалися в іноземній валюті, стягнення заборгованості за кредитним договором у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-190цс15 від 16.09.2015 року). За такого та на підставі ст.ст. 526, 530 ЦК України вищевказана заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» в іноземній валюті в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати в розмірі 8 445 грн. 90 коп.

Outcome: approved