Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з метою отримання у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку він звернувся до відповідача. Рішенням Сумської міської ради від 29.09.2010 року № 4438-МР на підставі його письмового звернення був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] орієнтовною площею 0,1000 га за рахунок земель Сумської міської ради. На підставі цього рішення розроблений проект землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд., якій був погоджений та поданий на розгляд відповідача. Однак відповідач у супереч вимогам закону та без жодного обґрунтування прийняв рішення 3798-МР, яким відмовив у затвердження розробленого проекту землеустрою. У зв'язку з чим, просить визнати недійсним та скасувати рішення Сумської міської ради від 26.11.2014 року № 3798-МР. В судовому засіданні представник позивач позов підтримав та уточнив, просить скасувати рішення відповідача як незаконне. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутністю. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані суду докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Сумської міської ради від 29.09.2010 року № 4438-МР на підставі письмового звернення позивачу був наданий дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] орієнтовною площею 0,1000 га за рахунок земель Сумської міської ради. Погоджений з відповідними органами та службами проект землеустрою було подано позивачем до постійної комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою. Висновком комісії проект був погоджений та комісією вирішено надати даний висновок Сумській міській раді для розгляду і прийняття рішення. 07.12.2011 року управлінням земельних ресурсів СМР позивачеві повідомлено, що комісія рекомендувала управлінню підготувати проект рішення з урахуванням положень рішення СМР №266-МР від 23.02.2011 р., відповідно до якого призупинено підготовку управлінням проектів рішень щодо надання у власність земельних ділянок до впровадження плану зонування території міста. Регламентом Сумської міської ради встановлено, що її рішення приймаються на пленарних засіданнях після обговорення шляхом голосування, а проект рішення готує суб'єкт нормотворчої ініціативи або відповідні виконавчі органи Сумської міської ради. 23.02.2011 р. Сумська міська рада прийняла рішення №266-МР „Про заходи щодо впорядкування роботи деяких управлінь міської ради в період коригування генерального плану міста Суми та розробки плану зонування територій" та 24.03.2011 року прийняла рішення № 340-МР „Про впорядкування роботи деяких управлінь міської ради в період коригування генерального плану міста Суми та розробки плану зонування територій", згідно з якими суб'єктам нормотворчої ініціативи до моменту впровадження плану зонування території міста необхідно призупинити внесення на розгляд Сумської міської ради проектів рішень про надання земельних ділянок у власність. Позивач не погодився з такими діями відповідача, звернувся з позовом до суду та постановою Зарічного районного суду м. Суми від 03.07.2012 року було визнано незаконною бездіяльність Сумської міської ради щодо не розгляду проекту рішення про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки позивачу за адресою [ADDRESS], визнано не чинними відповідні пункти рішень Сумської міської ради № 266-МР від 23.02.2011 року та № 340-МР від 24.03.2011 року, зобов'язано Сумську міську раду винести на розгляд на найближчому пленарному засіданні чергової сесії проект рішення про затвердження проекту землеустрою та надання у власність земельної ділянки розташованої за адресою [ADDRESS] [PERSON] Зазначені обставини підтверджуються копіями судових рішень у справі Зарічного районного суду м. Суми № 1805/4560/2012 (а.с. 8-11). 29.05.2013 року відповідачем прийнято рішення № 2376-МР, яким відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) площею 0,9001 га [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Не погоджуючись з яким, відповідач звернувся з позовом до суду та за судовим рішенням у справі № 591/5690/13-ц, вказане рішення відповідача про відмову у затвердження проекту землеустрою було визнано недійсним. (а.с.12-19). 26 листопада 2014 року Сумською міською радою прийнято рішення № 3798-МР, яким в черговий раз відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність земельної ділянки площею 0,9001 га [PERSON] для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.7). За змістом п.б ч.1 ст.12 та ч.9 ст.118 ЗК України саме до повноважень, зокрема, міської ради, віднесено вирішення питань передачі земельної ділянки у власність громадянину за результатами позитивного рішення щодо проекту землеустрою з відведення земельної ділянки. В разі прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки й передачі її у власність, громадянин має право оскаржити таке рішення суду (ч.10 ст.118 ЗК України) Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які мотиви прийняття оспорюваного рішення відповідачем та відмови у затвердженні проекту землеустрою не наведено ні в самому рішенні, а ні в письмових запереченнях проти позову, тому вимоги позивача про скасування цього рішення як незаконного підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню в рахунок відшкодування судових витрат 243,60 грн., понесені позивачем на сплату судового збору. Підстав для покладення на відповідача витрат понесених на оплату правової допомоги у суду не має, оскільки суду не надані належні докази на підтвердження факту їх понесення позивачем та їх розмір.

Outcome: approved