Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 10.06.1995 року, який був розірваний на підставі рішення суду від 11.11.2013 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO].. Але спільне життя з відповідачем не склалося і в даний час вони проживають окремо. Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, а відповідач ухиляється від утримання дитини і матеріальної допомоги добровільно не надає, тому позивачка змушена звернутись до суду з зазначеним позовом, який просить задовольнити. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала через канцелярію суду заяву, в якій просила слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Згідно ст.. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення по справі можливо постановити при проведенні даного судового засідання. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10 червня 1995 року, на даний час їхній шлюб розірвано на підставі рішення суду від 11 листопада 2013 року. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] - [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини та копією рішення про розірвання шлюбу. В суді також встановлено, що дитина знаходиться на утриманні матері, яка бажає офіційно отримувати аліменти на утримання сина. Спільне подружнє життя між сторонами не склалося, а відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, позивачка не може самостійно утримувати дитину. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення ним повноліття, тому відповідач, як батько, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання свого сина до досягнення ним повноліття, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в частині стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішуючи питання присудження судових витрат та їх розподілу, суд встановив, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір". Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, згідно із ч. 2 ст. 88 ЦПК України. Відповідно до п.4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України, не підлягають оплаті при зверненні до суду і покладаються на сторони після розгляду справи судом витрати на судовий збір у справах про стягнення аліментів. Тому суд вважає за необхідне стягнути судові витрати на користь держави з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved