Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач у червні 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: [ADDRESS] Обґрунтовував свої позовні вимоги тим, що [PERSON] зареєстрований у вказаній квартирі, однак у ній не проживає з 2000 року, особистих речей відповідач у квартирі не має, витрат по утриманню квартири не несе, тому позивач просять суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач у судове засідання не з'явився, однак представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, просив позовні вимоги задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, розгляд справи просила провести без участі представника. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 169 ч. 4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира [ADDRESS]. Вказана квартира не приватизована, наймачем квартири, згідно ордеру на жиле приміщення [NUMBER], від 09.06.1987 року є [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.12) і була знята з реєстраційного обліку. На даний час, відповідно до довідки Форми №3 КК «Центр Комунального сервісу" Дарницького району від 20.04.2016 року у вказаній квартирі зареєстровані: [PERSON] ([INFO], син), [PERSON] ([INFO], чоловік). Власник особового рахунку [PERSON] померла (а.с.8). Відповідач у квартирі [ADDRESS] не проживає, що підтверджується актами від 11.12.2015 року, 10.02.2016 року та 13.04.2016 року, які складено мешканцями будинку [ADDRESS] та завірено службовими особами ЖЕД №202 (а.с.9-11). Речей особистого користування у квартирі немає, витрати по утриманню квартири відповідач [PERSON] не несе. Статтями 71, 72 ЖК УКраїни передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, переведення майна в інше жиле приміщення, виїзд в іншій населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк, тощо. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved