Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.07.2018 року вона придбала квартиру [ADDRESS], однак в цій квартирі залишилась зареєстрованою відповідачка [PERSON] з якою вона не знайома. Оскільки [PERSON] виїхала зі спірної квартири в невідомому [PERSON] напрямку, але залишилась зареєстрованою в цій квартирі, позивачка просить суд визнати [PERSON] такою, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] У судове засідання позивачка не з'явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка у судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином шляхом оголошення, тому відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. За таких обставин судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2018 року [PERSON] набула права власності на квартиру [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на указану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8, 10). Зі змісту заяви мешканців сусідніх квартир [PERSON], [PERSON] та [PERSON] від 07.09.2018 року вбачається, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2015 року не проживає (а.с. 9). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної державної адміністрації від 18.10.2018 року місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою спірної квартири з 26.07.2005 року (а.с. 15). Згідно із частиною 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Таким чином, право членів сім'ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є, а з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 року у справі № 6-158цс14. Враховуючи, що судом установлено на підставі зібраних по справі доказів те, що [PERSON] придбала квартиру в якій залишається зареєстрованою [PERSON], яка в цій квартирі не проживає, є сторонньою особою позивачці, суд дійшов висновку про те, що відповідачка втратила право користуватися спірним житлом з моменту припинення права власності на спірну квартиру попереднього власника за згодою якого, вона була вселена у це жиле приміщення. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Outcome: approved