Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся в інтересах позивача [PERSON] до суду з позовом та просить визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] року [PERSON] право власності на земельну ділянку для індивідуальної забудови та обслуговування житлового будинку площею 0,2244 га, розташованої на території с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області, згідно державного акту на право приватної власності серії [NUMBER] від 06.11.2001 та належала [PERSON], яку успадкував [PERSON] Судові витрати покласти на позивача. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що по причині відсутності витягу з Державного земельного кадастру на спадкову земельну ділянку нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалою від 19.12.2018 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. В підготовче засідання 21.01.2019 позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, останній направив заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги довірителя підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача, Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області, в підготовче засідання 21.01.2019 не з'явився, направив заяву про розгляд справи у відсутності представника відповідача, позов визнає в повному обсязі, наслідки визнання позову роз'яснені та зрозумілі, просить повністю задовольнити позов. З урахуванням положень ч.3 ст. 200 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд прийняв визнання позову відповідачем та вирішив розглянути справу з ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні, без участі сторін на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України. Судом встановлено наступне. [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку для індивідуальної забудови та обслуговування житлового будинку площею 0,2244 га, розташованої на території с. Переяславське Переяслав-Хмельницького району Київської області, згідно державного акту на право приватної власності серії [NUMBER] від 06.11.2001 та належала [PERSON], яку успадкував [PERSON] Позивач є спадкоємцем першої черги за законом та прийняла спадщину належним чином відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Іншим спадкоємцем за законом першої черги є дочка спадкодавця [PERSON] - [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача, про що свідчить її заява № 501 від 21.04.2017, що міститься в матеріалах спадкової справи. Інших спадкоємцем ні за законом, ні за заповітом, ні тих, які мають право на обов'язкову частку, не має. 08 лютого 2018 року державний нотаріус Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області своєю постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку. Право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку для індивідуальної забудови та обслуговування житлового будинку площею 0,2244 га, розташованої на території [ADDRESS] підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 06.11.2001; копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 23.07.2002, виданого на ім'я [PERSON] після смерті 08.12.2001 [PERSON]; копією довідки Управління Держгеокадастру у Переяслав-Хмельницькому районі Київської області; звітом про експертну грошову оцінку земельної ділянки для індивідуальної забудови та обслуговування житлового будинку площею 0,2244 га від 18.06.2018. Право позивача на спадкування підтверджується копією свідоцтва про смерть [PERSON] Серії [NUMBER], виданого 25.11.2016 Виконавчим комітетом Переяславської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області; довідкою Студениківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області № 78 від 13.02.2018; копією свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] та [PERSON] Серії [NUMBER] від 20.06.1978; копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 46546193 від 26.01.2017; копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.02.2018 на ім'я [PERSON]; копією паспорта; матеріалами спадкової справи № 11 за 2017 рік відносно померлого [PERSON] Подані позивачем докази визнаються судом достовірними, належними та допустимими, які в своїй сукупності разом з витребуваними судом матеріали спадкової справи є достатніми для встановлення обставин, що мають значення для справи. До правовідносин, що виникли між сторонами суд застосовує положення глав 84, 86, 87 Цивільного кодексу України, якими врегульовані питання спадкування, а також загальні та спеціальні норми законодавства про право власності. Відповідно до роз'яснень, викладених в п.2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України та п.10 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. За правилами ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В розумінні положень ч.4 ст.3 Закону України „Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" № 1952-ІV від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними за умови, якщо державна реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. За правилами ч.3 ст.3 цього Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Відповідно до пунктів 9, 10 Розділу VII «Прикінцевих і перехідних положень» Закону України «Про Державний земельний кадастр" №3613-VI від 07 липня 2011 року» до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передаються у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснюється з видачою державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснюється у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними». Спадкодавець [PERSON] успадкував після смерті [INFO] року [PERSON] вищезазначену земельну ділянку, яка належала останній на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] від 06 листопада 2001 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності за № 421. В подальшому з приводу оформлення своїх спадкових прав на успадковану земельну ділянку до управління Державного земельного кадастру [PERSON] не звертався. В досліджуваній ситуації виникнення права власності на земельну ділянку у [PERSON] не залежало від державної реєстрації цього права в Державному земельному кадастрі, оскільки його права, як власника зазначеного нерухомого майна виникли на підставі законодавства, що діяло раніше та посвідчувались свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.07.2002. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає, що невнесення спадкодавцем [PERSON] до державного земельного кадастру земельної ділянки, набутої у 2002 році, не позбавляє його спадкоємців прав на таке майно та оформлення його за собою у відповідності до вимог діючого законодавства. Встановивши, що спадкове майно, яке є предметом даного позову, на момент смерті належало спадкодавцю; позивач прийняв спадщину за законом після смерті свого чоловіка; інших спадкоємців-претендентів на спадщину немає; визнання позову відповідачем - органом територіальної громади не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved