Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

у вересні 2020 року заявник [PERSON] звернулась до суду із заявою, вказавши заінтересовану особу Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якій просила суд встановити факт належності їй трудової книжки серії [NUMBER] та диплому серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначено, що 17.08.1983 року відділом кадрів Міністерства вугільної промисловості було видано трудову книжку [NUMBER] , однак, в графі «отчество» було написано « [PERSON] ». Виправлення по батькові були зроблені на « [PERSON] » та завірено печаткою відділу кадрів ПАТ «Рутченківський завод «Гормаш». Крім того, у дипломі серії [NUMBER] , який був виданий 03.06.1983 року Донецьким політехнічним інститутом було зазначено, що його видано « [PERSON] ». 02.08.1988 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , та після реєстрації шлюбу прізвище дружині було присвоєно [PERSON] . На сьогодні в паспорті заявника та інших документах вказується, що вона є [PERSON] , однак, не співпадіння по батькові в дипломі та трудовій книжці з даними, які зазначені в паспорті заявника, позбавляють її конституційного права на оформлення пенсійних виплат, у зв`язку з чим заявник вимушена звернутись до суду із даною заявою. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 07.09.2020 року, у справі було відкрито провадження та призначено судове засідання. Заявник та її представник просили слухати справу за їх відсутності , просили вимоги заяви задовольнити . Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився. Про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Пояснення та/або заперечення на заяву до суду не надходили, в зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підстав. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що, відповідно до копії паспорту, заявник [PERSON] народилась [INFO] в м. Донецьк та є громадянкою України. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 14.11.2014 року, було встановлено, що 02.08.1988 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації якого прізвище дружині було присвоєно [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] та її батьком зазначено [PERSON] . Крім того, відповідно до архівної довідки Донецького національного технічного університету № 186/19-15 від 93.06.2020 року, було встановлено, що [PERSON] з 01.09.1978 року була зарахована студенткою 1 курсу денної форми навчання механічного факультету Донецького політехнічного інституту. 31.07.1983 року в зв`язку із закінченням курсу навчання була відрахована зі складу студентів, відповідно до наказу № 05-972 від 03.06.1983 р. Відповідно до копії диплому з відзнакою серії [NUMBER] , встановлено, що, останній, було видано [PERSON] , яка в 1983 році закінчила повний курс Донецького політехнічного інституту, та рішенням Державної екзаменаційної комісії від 03.06.1983 року [PERSON] було присвоєно кваліфікацію інженера-механіка. 17.08.1983 року відділом кадрів Міністерства вугільної промисловості було видано трудову книжку [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [INFO] . [PERSON] закреслено та вказано [PERSON] , а також в графі «отчество» було написано « [PERSON] », однак, було вчинено виправлення по батькові на « [PERSON] » та завірено печаткою відділу кадрів ПАТ «Рутченківський завод «Гормаш». Відповідно до копії експертного висновку № 056/59-а/2 від 28.01.2016 року, експертом було вказано, що розбіжності між записами імені та по батькові українською та російською мовами в документах заявника виникли внаслідок документальної фіксації варіантних жіночих форм імені та по батькові від особового [PERSON] : сучасної [PERSON] та архаїчної рідковживаної Владиславна. Заявник вказує, що наявні в трудовій книжці та дипломі розбіжності в написанні її по батькові, з даними, які зазначені в паспорті заявника на даний час, позбавляють її конституційного права на оформлення пенсійних виплат, у зв`язку з чим заявник вимушена звернутись до суду із даною заявою. Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви, суд приймає до уваги те, що згідно із ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідні заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а сааме: факту належності заявнику трудової книжки серії [NUMBER] та диплому серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] . Як вбачається з викладеного, згідно із законом встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаних документів дає змогу заявниці оформити право на пенсію, яку вона не може отримати у зв`язку з існуванням розбіжностей у написанні по батькові заявника. Суд вважає, що стороною заявника доведені ті обставини, що особа [PERSON] , на ім`я якої було видано трудову книжку серії [NUMBER] та диплом серії [NUMBER] та заявник [PERSON] є одна і та ж особа, та вказані документи поза розумним сумнівом належать заявнику. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обгрунтування заяви щодо належності документів заявнику, та наявні розбіжності в написанні по батькові в дипломі, трудовій книжці та паспорті перешкоджають заявнику реалізувати свої права щодо оформлення пенсії, а тому суд вважає, що заява є обґрунтованою, законною та такою, що підлягає задоволенню. Враховуючи наведене,

Outcome: approved