Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29.09.2016 року ПАТ КБ "ПриватБанк" в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки отримав у власність будинок, загальною площею 71,40 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS], на підставі договору іпотеки від 31.03.2008 року, що посвідчений державним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Мікуровою Л.Ю., зареєстрований у державному реєстрі під номером 537. Після отримання права власності на вказану нерухомість, ПАТ КБ «ПриватБанк» намагався отримати доступ до житла, однак перешкодою для вчинення зазначених дій стала реєстрація та проживання у ньому [PERSON], який підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення. Посилаються на вимоги ст.40 ЗУ «Про іпотеку», відповідно до якого звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Відповідачу [PERSON] було направлено письмову претензію про добровільне звільнення приміщення та зняття з реєстраційного обліку, однак останнім законні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» були проігноровані та нерухомість не була передана ПАТ КБ «ПриватБанк» у вільне користування. З урахуванням уточнення позовних вимог, просять виселити [PERSON], який не зареєстрований та проживає у житловому будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS], зі зняттям з реєстраційного обліку у органі МВС України, до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. В судове засідання представник позивача Мазур В.М. не з'явився, згідно наданї заяви просив справу розглянути у його відсутність, підтримав позовні вимоги, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним , прро що свідчить поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи письмову згоду представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши докази, що містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 31.03.2008 року був укладений кредитний договір №HEV0GK0000000104, в забезпечення якого між ними 02.08.2008 року було укладено договір іпотеки, який зареєстрований 31.03.2008 року державним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу Херсонської області Мікуровою Л.Ю., реєстровий номер 537, що підтверджується копією договору іпотеки. Згідно п.33.2 зазначеного договору іпотекодавець [PERSON] набуває право власності на предмет іпотеки на підставі Договору купівлі-продажу, що укладений між ним та продавцем - [PERSON] та посвідчений Бериславською державною нотаріальною конторою 31.03.2008 року, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №527 та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 31.03.2008 року за № 2797609. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №69557966 від 03.10.2016 року вбачається, що державним реєстратором приватним нотаріусом Новіковою Л.В. 29.09.2016 року на звернення позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, зареєстровано право власності на житловий будинок, загальною площею 71,40 кв.м., житловою площею 39,20 кв.м., який знаходиться за адресою: [ADDRESS] за ПАТ КБ «ПриватБанк». 20.07.2017 року на адресу відповідача було направлено повідомлення з вимогою про звільнення будинку квартири за адресою [ADDRESS]. На момент подання позовної заяви відповідач добровільно не виконує вимогу іпотекодержателя щодо виселення. Відповідно до ч.1 ст.575 ЦК України та ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Згідно вимог ст.589 ЦК України, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України, передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України «Про іпотеку». Згідно з частиною третьою статті 33 цього Закону, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку». Так, згідно із частинами першою та другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК України. Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Таким чином частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS], який відповідачем [PERSON] був переданий в іпотеку, був придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів, що підтверджується п.33.2 договору іпотеки від 31.03.2008 року. Відповідачу була направлена вимога банка відносно виселення з будинку - предмету іпотеки, але мешканець іпотечного майна вимогу про виселення не виконав . Згідно узагальненої судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010р.р.) у випадку якщо було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а Іпотекодержатель надсилав мешканцям іпотечного майна вимогу про виселення які у свою чергу протягом 30 днів не виконали вказаної вимоги, то позови про виселення та зняття з реєстрації підлягають задоволенню. Враховуючи, що право на розпорядження спірним будинком належать позивачу, та відповідно проживання в ньому відповідача є незаконним та порушує права позивача, тому [PERSON] має бути виселений зі спірного будинку. На підставі викладеного,

Outcome: approved