Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Корой І.Д. звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить: встановити належність [PERSON] , яка померла [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області України, сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого жительці смт. Фрунзівка Чайковській Лізаветі Ігнатівні Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження № 396/96 від 10.10.1996 року та зареєстрованого 04.11.1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 236; встановити факт родинних відносин між [PERSON] , померлою [INFO] , та її дочкою [PERSON] , померлою [INFO] ; встановити факт прийняття спадщини [PERSON] , померлої [INFO] , її дочкою [PERSON] , померлою [INFO] ; визначити, що до складу спадщини [PERSON] , померлої [INFO] , входили право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області, розміром 9,6 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), посвідчене вказаним сертифікатом; а також житловий будинок по [ADDRESS] (тепер [ADDRESS] ); встановити факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем - його тіткою [PERSON] на день її смерті (час відкриття спадщини), яка настала [INFO] ; визнати за позивачем в порядку спадкування за законом за правом представлення після тітки [PERSON] , померлої [INFO] , право на зазначену вище земельну частку (пай). Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті його баби [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді вказаних права на земельну частку (пай) та будинок, яке належало їй, як голові колгоспного двору, щодо яких вона заповіт не залишала, а із спадкоємців за законом першої черги були її діти - [PERSON] і [PERSON] , який був батьком позивача. Зазначає, що його батько цю спадщину не приймаві помер [INFO] , а її прийняла [PERSON] шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном і набула право на неї, проте за свого життя цю спадщину не оформила. Вказує, що [PERSON] померла [INFO] і після її смерті відкрилася спадщина на зазначені вище та успадковані нею після матері [PERSON] право на земельну частку (пай) і будинку, щодо яких вона заповіту не залишала. Стверджує, що спадкоємці за законом першої черги до спадщини [PERSON] були відсутні, а із спадкоємців за законом другої черги за правом представлення був він, як її племінник та прийняв її спадщину за фактом постійного проживання разом із нею на час відкриття спадщини, проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) з посиланням на відсутність оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) та зазначення у ньому власника як « [PERSON] »; відсутність підтвердження прийняття її спадщини та спадщини [PERSON] та розбіжності у написані прізвищ матері та доньки: « [PERSON] » та « [PERSON] ». Вважає, що встановлення факту належності сертифіката бабі, факту її родинних відносин з дочкою [PERSON] та прийняття нею спадщини і визначення складу спадщини померлої [PERSON] , прийняття ним її спадщини можливе тільки у судовому порядку, як і визнання за ним права на її спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) через відсутність оригіналів сертифікатів. У судове засідання позивач та його представник не з`явились, надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують і просять їх задовольнити повністю (а.с. 55). Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності, в якій позовні вимоги підтримує і просить задовольнити (а.с. 45). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані позивачем та витребувані за його клопотанням докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини, які надають підстави для задоволення позовних вимог. Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 28 складеного 09 березня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, [PERSON] (далі - спадкодавець) померла [INFO] в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області України (а.с. 9). Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння № [NUMBER] від 15.01.1989 року, виданого за рішенням виконавчого комітету Фрунзівської селищної ради № 52 від 25.04.1984 року та зареєстрованого в БТІ 15.01.1989 року у реєстровій книзі за № 232, кн. 2, стор. 166, домоволодіння, яке складається з одного житлового будинку (далі - будинок) по [ADDRESS] , належить спадкодавцю, як голові колгоспного двору. У вказаному рішенні виконкому селищної ради зазначено, що рішенням виконкому № 3 від 02.02.1965 року було оформлено право особистої власності на вказане домоволодіння за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] . Оскільки він помер [INFO] , то за заявою членів двору документи на це домоволодіння переоформити на спадкодавця (а.с. 10). Розпорядженням голови Одеської обласної державної адміністрації від 21.05.2016 року № 303/А-2016 «Про перейменування об`єктів топоніміки у населених пунктах Одеської області» в селищі Фрунзівка Фрунзівського району стара назва «вулиця Фрунзе» перейменована у нову назву «вулиця Щаслива». Відповідно до п. 12 ч. 1 постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 травня 2016 року № 1377-VIII, в Одеській області перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район; селище міського типу Фрунзівка Фрунзівського району на селище міського типу Захарівка. Згідно інформацією від 21.12.2020 року № 1766/125-20 міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та запису від 04.11.1996 року за № 236 в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) - сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] був виданий жительці смт. Фрунзівка Чайковській Лізаветі Ігнатівні Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на підставі власного розпорядження № 396/96 від 10.10.1996 року щодо права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Нива» смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області розміром 9,6 в умовних кадастрових гектарах. Вартість земельної частки (паю) становить 67337,56 грн. і вона в натурі не виділялась та державний акт на право власності на земельну ділянку не видавався (а.с. 12). За довідкою відповідача № 745 від 05.05.2021 року, згідно з домовою книгою у вказаному будинку станом на 15 квітня 1991 року була зареєстрована і проживала тільки спадкодавець з 06.09.1968 року до дня смерті (а.с. 14). Згідно витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про їх народження, складених відділом державної реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, щодо вказаних нижче осіб їхньою матір`ю вказана спадкодавець: [PERSON] , що народився [INFO] , за актовим записом № 59 від 17 вересня 1946 року; [PERSON] , що народилася [INFO] , за актовим записом № 87 від 09 грудня 1953 року (а.с. 15-16). За довідкою відповідача № 3263 від 12.11.2020 року, спадкодавець постійно проживала та була зареєстрована у будинку до дня своєї смерті, яка настала [INFO] , і на цей час з нею постійно проживала та була зареєстрована її донька [PERSON] (а.с. 17). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 293 складеного 16 грудня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 18). Згідно свідоцтва про смерть, виданого на підставі актового запису № 68 складеного 01 березня 2017 року Фрунзівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, [PERSON] померла [INFO] в смт. Захарівка Захарівського району Одеської області (а.с. 19). В самому актовому записі вказано, що померла народилась [INFO] в смт. Фрунзівка і на день смерті проживала там по [ADDRESS] (а.с. 39. У заявах про видачу паспорту ф. № 1 зазначено наступне: від 21.01.1986 року до Фрунзівського РВВС Одеської області, що [PERSON] народилась [INFO] в смт. Фрунзівка де і проживає по [ADDRESS] , від батьків [PERSON] і [PERSON] ; від 02.04.1996 року до Фрунзівського РВ УМВС України в Одеській області зазначені такі ж відомості російською мовою з видачею паспорту [NUMBER] ; від 25.09.2015 року Фрунзівського РС ДМС з видачею паспорту [NUMBER] на підставі паспорту Фрунзівського РВ УМВС України в Одеській області КЕ 117196 від 02.04.1996 року у зв`язку з його втратою, вказані такі ж відомості за винятком прізвища власника паспорта та її батьків яке зазначене як « [PERSON] » (а.с. 43). Відповідно до повторного свідоцтва про народження позивача, виданого на підставі актового запису № 62 складеного 26 червня 1977 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по Фрунзівському району Великомихайлівського міжрайонного управління юстиції в Одеській області, він народився [INFO] в смт. Фрунзівка Одеської області і його батьком вказаний [PERSON] (а.с. 20). За довідкою відповідача № 3264 від 12.11.2020 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , до дня своєї смерті була зареєстрована у будинку по [ADDRESS] , в якому, крім неї, на день її смерті та до цього часу немає зареєстрованих чи прописаних фізичних осіб (а.с. 21). За довідкою відповідача № 3225 від 05.11.2020 року, тітка по батьку позивача [PERSON] , 1953 року народження, з січня 2015 року і до дня своєї смерті, яка настала [INFO] , фактично без реєстрації постійно проживала у житловому будинку по [ADDRESS] однією сім`єю разом зі своїм племінником [PERSON] . У вказаний період [PERSON] та [PERSON] вели спільні витрати, бюджет та харчування, придбавали майно для спільного користування, спільно приймали участь у витратах на утримання житла, його ремонт, мали домовленість про порядок користування житловим приміщенням, [PERSON] здійснював догляд за своєю тіткою [PERSON] та після її смерті провів її поховання (а.с. 22). Вказана довідка видана на підставі акту щодо фактичного проживання особи від 30 жовтня 2020 року, підписаного депутатом Захарівської селищної ради Захарівського району Одеської області у присутності жителів смт. Захарівка [PERSON] ( [ADDRESS] ) і [PERSON] ( [ADDRESS] ), які особисто знали [PERSON] та яким ці обставини особисто відомі, а підписи яких посвідчені секретарем вказаної селищної ради Кокорич В.І. (а.с. 23). За інформацією Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області від 13.05.2021 року, [PERSON] , померла [INFO] , і [PERSON] , померла [INFO] , заповіт щодо свого майна не залишали, їх спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або про відмову від неї не звертались, свідоцтва про право на спадщину не видавались, спадкові справи не заводились (а.с. 41). Листом № 717/01-16 від 13.11.2020 року державного нотаріуса Романової І.С. Захарівської районної державної нотаріальної контори Одеської області, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) з посиланням на наступне: відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], що виданий Фрунзівською районною державною адміністрацією Одеської області на ім`я [PERSON] ; відсутній документ, що підтверджує прийняття спадщини [PERSON] або [PERSON] після [PERSON] ; відсутній документ, що підтверджує прийняття спадщини позивачем після [PERSON] або після [PERSON] ; у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] », а сертифікат видавався « [PERSON] »; наявні розбіжності в написанні прізвищ у матері та доньки: « [PERSON] » та « [PERSON] » (а.с. 24). Відповідно до п. 15 ч. 1 і п. 15 ч. 3 постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року № 807-IX, утворено в Одеській області Роздільнянський район (з адміністративним центром у місті Роздільна) у складі територій, зокрема, Затишанської селищної, Захарівської селищної територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також ліквідовано, зокрема, і Захарівський район. Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступних положень законодавства. Положеннями статей 120, 123, 563 Цивільного кодексу Української РСР, які були чинними до 15 квітня 1991 року з дня набрання чинності статями 17, 18 Закону України "Про власність" щодо спільної сумісної власності, було визначено, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, до складу якого входить і жилий будинок; розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Досліджені судом докази свідчать про те, що станом на 15 квітня 1991 року у складі колгоспного двору, члени якого проживали у будинку, була тільки [PERSON] , яка і набула одноособово право особистої приватної власності на спільне майно двору у вигляді цього будинку. Чинним на час відкриття спадщини [PERSON] . Цивільним кодексом Української РСРбуло визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом (ст. 524); часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (ст. 525); при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ст. 529); спадкоємець прийняв спадщину, якщо він, зокрема, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (п. 1 ст. 549); прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548); вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу) (ст. 553). Чинний на той час пункт 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. № 18/5, визначав, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Оскільки [PERSON] заповіт щодо свого майна не залишала, то право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги, мали її діти [PERSON] і [PERSON] , який спадщину матері не прийняв і права на неї не набув. [PERSON] прийняла спадщину своєї матері за фактом безпосереднього перед її смертю проживання разом з нею і набула право на спадщину у складі права на земельну частку (пай) та будинок, проте за свого життя цю спадщину не оформила. При цьому суд виходить з доведеності фактів, про встановлення яких просить позивач та які є підставою для зазначених вище висновків. Так, щодо належності спадкодавцю [PERSON] сертифіката на право на земельну частку (пай) виданого на ім`я [PERSON] суд виходить з однакового зазначення місця проживання у ньому та домовій книзі та визнає загальновідомою обставиною, що не потребує доказуванню, тотожність вказаних імен, про що зазначено у словнику-довіднику Л.Г.Скрипника і Н.П.Дзятківської «Власні імена людей», Київ, «Наукова думка», 1996, стор. 138, 152. Щодо факту прийняття спадщини [PERSON] з боку її дочки [PERSON] , то він доведений зазначеною вище довідкою відповідача про їх спільне проживання безпосередньо перед смертю [PERSON] , що відповідає вимогам законодавства чинного на час відкриття спадщини. Щодо факту родинних відносин між вказаними особами, як матері та дочки, то він підтверджений свідоцтвом про народження [PERSON] і заявами про видачу їй паспорту у 1986 і 1996 роках, в яких її матір`ю вказана [PERSON] ; однаковими відомостями про дату і місце народження, та адресою місця проживання по [ADDRESS] , що вказана у цих заявах, актовому записі про смерть [PERSON] та домовій книзі з їх реєстрації (прописці) у вказаному будинку де вони зазначені за цими родинними відносинами. Також судом достовірно встановлено, що за свідоцтвом про народження та паспортами 1986 і 1996 років документувалася [PERSON] , а після втрати нею паспорту у 2015 році у новому паспорті ця ж особа була документована вже як [PERSON] , яка є тією ж особою. Визначаючи наявність підстав для встановлення у судовому порядку фактів належності сертифіката, родинних відносин і факту прийняття спадщини, суд виходить з положень п.п. 1 і 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 315 ЦПК про те, що суд розглядає справи про встановлення факт ів, зокрема, родинних відносин між фізичними особами та належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Чинним на час відкриття спадщини [PERSON] . Цивільним кодексом України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ч. 1 ст. 1218); право на спадкування мають особи, визначені у заповіті . У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1 і 2 ст. 1223); у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1 ст. 1261); у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ч. 1 ст. 1262); племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1266); спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.ч. 1 і 5 ст. 1268); для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270); спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268); спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296). Положеннями пунктів 4.12. і 4.14. глави 10 «Видача свідоцтв про право на спадщину» розділу ІІ. Порядок вчинення окремих видів нотаріальних дій Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 і зареєстрованого в Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Оскільки, [PERSON] за свого життя не оформила свої права на успадковане після смерті матері майно, то необхідно з урахуванням встановлених судом обставин та фактів визначити склад цієї спадщини, як вказані вище будинок та право на земельну частку (пай), оскільки документи щодо права власності на це майно мають суперечності - за змістом правовстановлюючих документів будинок належав на праві власності [PERSON] як голові колгоспного двору, а власником сертифіката вказана [PERSON] . За відсутності заповіту [PERSON] і спадкоємців за законом першої черги, суд погоджується з доводами позивача, що він є єдиним спадкоємцем за законом другої черги за правом представлення, що прийняв спадщину померлої тітки і набув право на неї. Його родинні відносини з тіткою [PERSON] , з урахуванням встановленого факту родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] підтверджені актовим записом про народження його батька [PERSON] , в якому його матір`ю вказана [PERSON] , а також свідоцтвом про народження позивача, в якому його батьком вказаний [PERSON] . Його спадкування за законом другої черги за правом представлення підтверджено фактом смерті його батька [INFO] та [PERSON] [INFO] , у зв`язку з чим він спадкує ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові, як братові спадкодавця [PERSON] , якби він був би живим на час відкриття спадщини його сестри. Суд вважає доведеним факт постійного проживання позивача з померлою тіткою [PERSON] на час її смерті, оскільки він не заперечується відповідачем і підтверджений наведеними вище актом щодо проживання особи та виданою на його підставі довідкою відповідача. Встановлення цього факту надає підстави стверджувати, що незалежно від часу прийняття спадщини [PERSON] вона належить позивачу з часу відкриття спадщини. Суд також погоджується з доводами позивача про те, що законом не визначено іншого порядку встановлення факту належності сертифіката або отримання його дубліката, а також визнання права на спадщину, виходячи з наступних положень законодавства. Статтею 2 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року N 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» було визначено, що кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Статтею 3 цього Указу встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» чинного Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 р. № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість внесення змін до тексту вже виданого сертифіката, а також можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Виходячи з встановленого судом факту належності померлій [PERSON] сертифіката, успадкування визначеного ним права на земельну частку (пай) [PERSON] та факту постійного проживання з нею на час відкриття спадщини, відмови нотаріуса у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину через відсутність оригіналу сертифіката - надають суду підстави для задоволення позовних вимог і в частині визнання за позивачем права на це спадкове майно, оскільки позивач позбавлений можливості отримати дублікат втраченого сертифіката і оформити за ним у нотаріуса своє право на цю спадщину, а тому це право необхідно визнати за ним у судовому порядку.

Outcome: approved