Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

Представник позивача звернулася до Липовецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат за період навчання, обґрунтовуючи підставність своїх позовних вимог наступним чином. 29.11.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України у Вінницькій області та [PERSON] було укладено договір №Вн-253 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. Наказом ректора Київського національного університету внутрішніх справ від 22.07.2006 року №70 [PERSON] з 01.09.2006 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Київського національного університету внутрішніх справ. З 01.09.2006 року по 18.06.2010 - у відповідності з підписаним договором відповідач [PERSON] у період навчання на здобуття вищої освіти за державним замовленням за напрямком «Правознавство» перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням відповідних комунальних послуг. Відповідно до наказу КНУВС від 18.06.2010 №464 [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю "Правознавство" та видано диплом спеціаліста. Після здобуття вищої освіти відповідно до умов договору [PERSON] направлений для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області. Таким чином навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця. Наказом УМВС України у Вінницькій області від 08.11.2011 року №203 о/с на підставі поданого [PERSON] рапорту, останнього було звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого 3-річного терміну перебування на службі по закінченню навчання, про що було обумовлено умовами договору. Ураховуючи те, що [PERSON] порушив умови договору, відтак повинен понести юридичну відповідальність шляхом відшкодування витрат за період його підготовки у Київському національному університеті внутрішніх справ. Представник позивача Дідич О.А., будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надавши суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, а у разі неявки відповідача надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву, в якій позовні вимоги визнав у обсязі заявленому у позовній заяві, не заперечував проти задоволення позову, просив суд розгляд справи проводити без його участі. Взявши до уваги, що сторони використали надані їм ч.2 ст.158 ЦПК України права, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши обставини справи, оцінивши усі зібрані у справі докази, дійшов висновку про таке. 29.11.2007 року між КНУВС, комплектуючим органом - УМВС України у Вінницькій області та [PERSON] укладено договір №Вн-253 про підготовку фахівця у Київському національному університеті внутрішніх справ. Згідно умов вказаного договору, [PERSON] навчався за рахунок коштів державного бюджету та зобов'язався після закінчення навчання відпрацювати за місцем розподілу не менше як три роки, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання - відшкодувати фактичні витрати за період навчання. Відповідно до ст. 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначенні законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Враховуючи те, що 29.11.2007 року між КНУВС, правонаступником якого є Національна академія внутрішніх справ, та [PERSON] було укладено договір №Вн-253 про надання послуг, суд приходить до висновку, що вони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно п.2.1.2. Типового договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом МВС України № 150 виконавець зобов'язаний забезпечити особу харчуванням, речовим майном, та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України. Відповідно до п. 3.2. Типового договору підставою для відшкодування фактичних витрат на підготовку фахівця є відмова від подальшого проходження служби в ОВС протягом перших трьох років після закінчення навчання. Відповідно до п. 4.1., п. 4.2 вищезазначеного Типового договору, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. У разі дострокового розірвання договору здійснюється розрахунок фактичних витрат за відповідними видами забезпечення згідно з нормами утримання на день, який зазначено в наказі про відрахування з навчального закладу та звільнення з органів внутрішніх справ. Аналізуючи здобуті у справі докази судом встановлено, що відповідно до наказу КНУВС від 18.06.2010 р. № 464, [PERSON] присвоєно кваліфікацію юриста за спеціальністю «Правознавство» та видано диплом спеціаліста та відповідно до умов договору [PERSON] був направлений для подальшого проходження служби до УМВС України у Вінницькій області. Таким чином, вищим навчальним закладом повністю виконано умови договору про підготовку фахівця. Як вбачається із Витягу з наказу №106 о/с від 09.07.2010 року, [PERSON] було призначено на посаду слідчого слідчого відділення Погребищанського районного відділу ГУМВС України у вінницькій області з 19.06.2010 року. Також судом встановлено, що наказом УМВС України у Вінницькій області від 08.11.2011 року №203 о/с на підставі поданого [PERSON] рапорту від 03.11.2011 року його звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням, тобто до спливу встановленого 3 річного терміну перебування на службі по закінченню навчання. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як убачається із Довідки про розрахунок фактичних витрат пов'язаних з утриманням рядового міліції [PERSON] та довідок - витрат, що наявні в матеріалах справи, в загальному фактичні витрати разом склали 19 080,41 грн., з яких відповідач добровільно сплатив 6 303,68 грн., залишок становить 12 776,73 грн. Пунктом 4.4. вищезазначеного договору передбачено, що у разі відмови особи добровільно відшкодувати витрати, стягнення суми здійснюється у судовому порядку. Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт неналежного виконання [PERSON] умов договору №Вн-253 від 29.11.2007 року про підготовку фахівця, а тому він має нести встановлену умовами договору юридичну відповідальність шляхом примусового стягнення з нього на користь позивача витрат понесених за його навчання за рахунок коштів державного бюджету, які залишились невідшкодовані у добровільному порядку в розмірі 12 776,73 грн. Крім того, відповідач позов визнав, про що надав заяву суду відповідного змісту. На підставі ст.174 ч.4 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved