Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з [PERSON] грошових коштів в розмірі 1102,91доларів США за договором банківського вкладу від 07.11.2013року №1050012226. Відповідно до договору позивач надав банку грошові кошти на загальну суму 1000,00доларів США. Дата повернення владу 8 грудня 2014 року. 08 грудня 2014 року, позивач звернувся до банку із заявою про повернення суми депозиту, але банк протягом місячного терміну відповіді йому не надав. Станом на 12 січня 2015 року банк не виконав свої зобов'язання щодо повернення суми вкладу у розмірі 1000.00 доларів США та відсотків 102.91 долари США., які позивач просить стягнути на його користь, а також судовий збір у розмірі 243,60грн. Представник відповідача у судові засідання жодного разу не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони в справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. В судовому засіданні встановлено, що за договором банківського вкладу від 07.11.2013року №1050012226 позивач надав банку грошові кошти на загальну суму 1000,00доларів США. Дата повернення владу 8 грудня 2014 року. 08 грудня 2014 року, позивач звернувся до банку із заявою про повернення суми депозиту, але банк протягом місячного терміну відповіді йому не надав. Згідно з ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошових коштів в розмірі 1102,91доларів США. Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню і сума судового збору, що становить 243,60гр.

Outcome: approved