Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

Представник позивача в липні 2021 звернулася до Херсонського міського суду Херсонської області з позовом про відібрання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] від матері - [PERSON] без позбавлення батьківських прав, та стягнення з неї аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. В обґрунтування позову представник позивача зазначає, що на обліку служби у справах дітей перебувають малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] як такі, що перебувають у складних життєвих обставинах. [PERSON] проживає з матір`ю - [PERSON] та з її співмешканцем [PERSON] . До служби у справах дітей постійно надходять рапорти поліції щодо неналежного виконання батьками обов`язків, вживання ними алкогольних напоїв, скоєння в родині домашнього насильства з боку співмешканця [PERSON] . У квартирі постійно перебувають сторонні особи. Новонароджена дитина, [PERSON] постійно голодна, не виглядає на свій вік через неналежне піклування з боку матері, у квартирі продукти харчування відсутні. [PERSON] проживає з біологічною бабусею з народження, мати його покинула у віці 6 місяців, батько проживає з іншою родиною. Вихованням, лікуванням та забезпеченням займається бабуся - [PERSON] . Мати ніколи не відвідувала сина, матеріально не допомагала. Питання про доцільність відібрання дітей від матері без позбавлення її батьківських прав було розглянуто на комісії з питань захисту прав дітей 13.08.2021 року. Орган опіки та піклування Суворовської районної у м.Херсоні ради вважає доцільним відібрання малолітніх дітей від матері без позбавлення її батьківських прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 06.08.2021 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.09.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, надала через канцелярію суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, підтримала заявлені вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилася повторно, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем їх проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125.. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористалися. Документів, що підтверджують поважність причин їх відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Дитина має право на здорове зростання і розвиток (принцип 4 Декларації прав дитини). Ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Дитині, для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння також в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини (ст. 3 Конвенції про права дитини). Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст. 27 Конвенції про права дитини). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 17.02.2021 року Суворовським районним у місті Херсоні відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одесса) , актовий запис № 79, батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: [PERSON] , та [PERSON] . Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 07.02.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Хесроні , актовий запис № 68, батьками [PERSON] , [INFO] зазначені: [PERSON] та [PERSON] . З акту обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача складеного комісією, членами якої є спеціалісти органу опіки та піклування 15.02.2019 року, за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що санітарні умови задовільні, у квартирі проживали на той час: [PERSON] , [INFO] - мати, [PERSON] , [INFO] , - син, [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , - батько. Спеціалістами органу опіки було зазначено, що мати зловживає алкогольними напоями, при обстежені умов проживання сім`ї у квартиру були стороні люди, батьки наражають дитину на небезпеку, аморальним способом життя, та відношенням до виховання сина. З акту обстеження житлово-побутових умов проживання відповідача складеного комісією, членами якої є спеціалісти органу опіки та піклування 22.03.2021 року, за адресою: [ADDRESS] , повторно, було встановлено, що умови проживання задовільні, у квартирі проживають: [PERSON] - мати, [PERSON] , [INFO] - новонароджена дитина, [PERSON] - син, [PERSON] , [INFO] - батько. Спеціалістами служби було встановлено, що у новонародженої дитини є все необхідне для повноцінного утримання. Під час обстеження вдома була тітка, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, вела себе агресивно. Матір дитини було попереджено про відповідальність за неналежне виконання батьківський обов`язків. З листів Національної поліції України УПП в Херсонській області від 22.04.2021 року №5514/41/23/01-2021 та 22.06.2021 року №8527/41/23/2021 судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та її співмешканцем постійно відбуваються конфлікти, бійки у присутності дітей, про що вимушені повідомляти службу національної поліції сусіди. З листа Голови ОСББ «49 ГХД-35» Бутонко В.Ф. , вбачається, що родина в якій проживає новонароджена [PERSON] зарекомендувала себе як неблагополучна родина, подружжя веде асоціальний спосіб життя, зловживають алкогольними напоями, періодично відбуваються сварки та бійки. Мати не виконує своїх батьківських обов`язків. Згідно довідки про фактичне місце проживання особи, яка була видана Головою ОСББ «Покришева 45/4» [PERSON] , судом встановлено, що [PERSON] фактично проживає в квартирі бабусі з народження, яка займається його вихованням. Судом встановлено, що наказом Суворовською районною у м. Херсоні радою служби у справах дітей від 15.07.2021 року №68, за заявою [PERSON] тимчасово влаштовано малолітнього [PERSON] до родини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , до вирішення питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Із змісту висновку № 127 від 13.08.2021 року щодо доцільності відібрання малолітніх дітей від матері - [PERSON] , з`ясовано, що Виконавчий комітет Суворовської районної у м.Херсоні ради вважає доцільним відібрати малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Передбаченими пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України підставами для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; хронічний алкоголізм або наркоманія; експлуатація дитини, примушення її до жебракування та бродяжництва. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків ч. 2 ст. 170 СК України. Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками (наприклад, той з батьків, хто був психічно хворим, видужав, батьки перестали бути хронічними алкоголіками або наркоманами), суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини. Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. З огляду на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Дитина може бути розлучена з матір`ю у виняткових випадках, така позиція викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «Савіни проти України». Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Підставою відібрання дітей без позбавлення батьківських прав матері, є виникнення в сім`ї небезпечної для дітей обстановки: їх життя, здоров`я і морального виховання. За таких обставин, суд приходить до переконання , що нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дітей а саме: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, не забезпечення здорового їх зростання та розвитку, є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою, в якнайкращих інтересах дітей, для відібрання в неї дітей без позбавлення батьківських прав. При цьому, судом разом із матеріально-побутовими умовами проживання, враховано вік, психологічний стан та потреби малолітніх: [PERSON] та [PERSON] . На підставі вищевикладеного, перевіривши матеріали цивільної справи та надані докази, суд приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню в повному обсязі. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнений від сплати судового збору, тому у порядку ст.141 ЦПК України суму судового збору необхідно стягнути із відповідача у дохід держави в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved