Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що 18.11.2014 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу її чоловік був зареєстрований в [ADDRESS] , а вона була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Фактично вони проживали разом однією сім`єю за місцем її реєстрації. Під час шлюбу її чоловік працював слюсарем будівельником другого розряду в ТОВ «ДнепрЕкострой». 05 вересня 2017 року з її чоловіком стався нещасний випадок під час виконання ним трудових обов`язків на вказаному підприємстві, внаслідок якого він помер. За результатами розслідування складено акт Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 16 лютого 2018 року. У зв`язку з вказаним нещасним випадком на виробництві вона звернулась до відповідача із заявою про отримання одноразової допомоги у зв`язку із смертю чоловіка, але постановою відповідача їй було відмовлено у виплаті у зв`язку з неможливість визначення складу сім`ї. На підставі наведеного, просила встановити факт її проживання однією сім`єю з її чоловіком [PERSON] , [INFO] , з 11 листопада 2014 року і до моменту його смерті, тобто по [INFO] , а також факт її знаходження на утриманні її чоловіка [PERSON] , до моменту його смерті. Просить стягнути з відповідача на її користь, одноразову допомогу внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві в сумі 168 400 та одноразову допомогу, як особі яка знаходилась на утриманні. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду від 20 серпня 2018 року у вказаній справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання на 11.09.2018 року. 08 жовтня 2018 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити в задоволенні позовних вимог позивачки у повному обсязі. Ухвалою суд від 17 квітня 2019 року за клопотанням представника відповідача змінено первісного відповідача на Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення. Ухвалою суду від 11 червня 2020 року підготовче провадження закрите, справа призначена до розгляду. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Довженко В.І. у судовому засіданні підтримали позов, надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Крім того позивачка зазначила, що за життя її чоловіка, вона знаходилась на його утриманні, оскільки на те була його воля. Просила задовольнити позов у повному обсязі. З відзиву на позовну заяву наданого представником відповідача вбачається, що відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка з приводу виплати одноразової допомоги особі, яка знаходилась на утриманні до відповідача із заявою не зверталась. Крім того, згідно довідки виданої 13.08.2018 року за №82, померлий, за місцем своєї реєстрації мешкав один, а не разом зі своєю дружиною, позивачкою по справі. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивачки заперечувала, навівши обґрунтування своєї позиції, аналогічне доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву. Суд, заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] , виданого 18 листопада 2014 року виконкомом Курахівської селищної ради м. Селідове Донецької області [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , про що було зроблено відповідний актовий запис під №39. Згідно копії паспорту громадянина України, який мається в матеріалах справи, [PERSON] , за життя, з 18.01.2011 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що позивачка [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . З акту про фактичне проживання від 04 січня 2018 року, наданого Комітетом самоорганізації населення «Будівельник», вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] , до 05 вересня 2017 року, за вказаною адресою мешкала разом зі своїм чоловіком [PERSON] . Вказана обставина, щодо спільного проживання [PERSON] у [ADDRESS] , разом зі своєю дружиною, [PERSON] , також підтверджується актом від 13.03.2018 року за підписом депутата Рицької А.В.. Згідно довідки № 82 від 13.03.2018 року, виданої спеціалістом Боївської сільської ради Ворошиліною Т.В., померлий [PERSON] , чоловік [PERSON] , був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті мешкав один. Як було також встановлено судом, 05 вересня 2017 року стався нещасний випадок на Товаристві з обмеженою відповідальністю «ДнепрЕкострой», в результаті якого було травмовано працівника [PERSON] , [INFO] . Даний факт підтверджується Актом за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 16 лютого 2018 року. [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим виконавчим комітетом Боївської сільської ради Нікольського району Донецької області. Після смерті [PERSON] позивачка звернулась до відповідача із заявою щодо виплати одноразової допомоги сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві. Відповідно до постанови Маріупольського міського відділення УВДФССУ від 11 травня 2018 року позивачці було відмовлено в призначені одноразової допомоги на сім`ю у зв`язку з неможливістю визначення складу сім`ї. Факт сумісного проживання, ведення спільного господарства та знаходження на утриманні позивачки та померлого [PERSON] підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Згідно з ч. 2ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Однією з ознак сім`ї є спільне проживання двох чи більше осіб: подружжя, батьків та дітей, братів, сестер тощо. Припинення спільного проживання засвідчує кількісні зміни у складі сім`ї або навіть її розпад. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. У судовому засіданні було встановлено з показань допитаних зі сторони позивачки свідків та підтверджено матеріалами справи, що позивачка [PERSON] , дійсно проживала однією сім`єю за однією адресою з загиблим [PERSON] , а також знаходилась на його утриманні. Вони були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, тобто складали одну сім`ю. Посилання представника відповідача, як на підставу відмови у виплаті, тільки на довідку № 82 від 13.03.2018 року, видану спеціалістом Боївської сільської ради, на думку суду є неспроможною, оскільки вказана обставина спростовується іншими доказами, встановленими судом, в ході розгляду вказаного провадження. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] , а також знаходження на утриманні її чоловіка, [PERSON] , є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимим доказами, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Згідно зі статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання нещасного випадку), страховими виплатами є грошові суми, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Відповідно до частини 3 статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку. Відповідно до частини 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на момент настання страхового випадку складав 1684 гривні, тому розмір одноразової допомоги та виплати особі, яка перебувала на його утриманні, підлягають стягненню з відповідача, та яка складає 168 400 гривень (1 684гривень * 100), а також 33 680 гривень (1 680 гривень* 20), відповідно. Згідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивачки у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити, що при зверненні до суду з даним позовом, позивач [PERSON] була звільнені від сплати судового збору. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позов [PERSON] задоволено у повному обсязі, суд вважає за доцільне ставку судового збору при ухваленні рішення, чинну на момент звернення позивачки до суду, а саме 20 липня 2018 року, стягнути з відповідача на користь держави відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір встановлюється: у відсотковому співвідношенні до ціни позову; та у фіксованому розмірі (здебільшого, визначаються мінімальний та максимальний можливі розміри). Як вбачається з позовної заяви, позовні вимоги [PERSON] складаються із двох вимог немайнового характеру (встановлення факту проживання однією сім`єю та встановлення факту знаходження на утриманні) та вимоги майнового характеру з ціною позову у 202 080, 00 гривень (168 400, 00 гривень + 33680, 00 гривень). Таким чином, з відповідача Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 3 430 (три тисячі чотириста тридцять) гривень 40 копійок (704,80 гривень + 704, 80 гривень+ та 1% від ціни позову у розмірі 2020,80 гривень).

Outcome: approved