Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за позивачем [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку (державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-СМ №024782), що розташована на території с. Хоружівка Недригайлівського району Сумської області, та визнати право власності на майновий пай (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії су-х-17 №0425), які належали спадкодавцю [PERSON], в порядку спадкування за законом. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявилися, але представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с. 43). Представник Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, у судове засідання не зявився, але подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечує (а.с. 42). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. При перевірці документів необхідних для оформлення спадщини виявилося, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІV-СМ №024782 та свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськгосподарськго підприємства (майновий сертифікат) серії су-х-17, видані спадкодавцю [PERSON] загублені, про що в газеті «Голос Посулля» опубліковано оголошення про їх втрату. Оскільки на даний час зазначені державний акт та свідоцтво на право власності на майновий пай втрачені, а одержати їх дублікати в компетентних органах неможливо у зв'язку з смертю власника, позивач не може отримати у нотаріуса Свідоцтва про право на спадщину на зазначене майно. Так як зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. Згідно ч.1, 2 ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 549 ЦК УРСР 1963 року вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР 1963 року спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Стаття 561 цього ж кодексу визначає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Дана стаття не встановлює граничного строку, протягом якого спадкоємець, який прийняв спадщину повинен звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва. Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. У звязку з неможливістю отримати позивачем правовстановлюючий документ на земельну ділянку та майновий пай, які вона успадкувала, суд вважає за необхідне задовольнити її позовні вимоги, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення за [PERSON] права власності на земельну ділянку та майновий пай. Вимога про стягнення судових витрат позивачем не заявлялась На підставі викладеного,

Outcome: approved