Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

У березні 2015 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди у порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] року померла його мачуха [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається, зокрема, із житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] Миронівського району, Київської області, Однак, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті мачухи, позивач не має змоги оформити право власності на майно, оскільки відсутні документи, які б підтверджували право власності на вищевказаний будинок. У зв'язку з цим він просить суд визнати за ним право власності на 1/2 житлового будинку, господарських будівель та споруд в порядку спадкування після смерті мачухи [PERSON]. Позивач у судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином, до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позов визнає. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Карапиші, Миронівського району, Київської області померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] року, виданим виконавчим комітетом Карапишівської сільської ради Миронівського району Київської області /а.с. 8/. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається, зокрема, із ? житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS] Миронівського району, Київської області /а.с. 15/. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. За правилами частини першої ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом відповідно до ст. 1217 ЦПК України. Відповідно до частини першої ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першою ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною першою ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов"язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов"язання встановлено законодавством у зв'язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєсстрації цього майна. Позивач, будучи спадкоємцем за заповітом після смерті мачухи, в установлений законом строк звернувся до приватного нотаріуса Миронівського нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. із заявою про прийняття спадщини, однак у одержанні свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю права власності на вищезазначений житловий будинок (а.с.16). Окрім позивача інші спадкоємці відсутні, вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи (а.с.44-70). Будинок, з приводу якого заявлено позов, не відноситься до категорії самовільно збудованих, виходячи з наступного. Господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам, що збудовані до ухвалення Указу Президії Верховної Ради УССР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівль» і при їх технічній інвентаризації не відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні - не відносяться до категорії самовільних. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленному порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Встановлено, що будинок під номером [ADDRESS] був побудований у 1927 році на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд. Будинок має затверджений КП КОР Білоцерківським МБТІ технічний паспорт, в якому не відображено, що будинок відноситься до категорії самовільних, зареєстрований в погосподарській книзі (а.с.9). Згідно довідки №161, виданої виконкомом Карапишівської сільської ради 13 лютого 2015 року, згідно по господарського запису №1550 в погосподарській книзі №18 власником ? частини житлового будинку являлася до дня смерті [INFO] року а/з 19 від 11.04.2014 року [PERSON],[INFO], яка проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.19). Як вбачається із копії рішення Миронівського районного суду Київської області від 18.04.2011 року, за [PERSON] визнано право власності на іншу ? частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно позивач являється співвласником вказаного будинку, його частка становить 1/2. Як вбачається із копії погосподарської книги, головою ? домогосподарства вказано [PERSON], ? [PERSON] (а.с.20). Державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється на підставі законодавства, яке діяло на момент винекнення такого права власності. До компетенції виконкомів місцевих рад на час забудови спірного будинку відносилось питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Зідно Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 13 квітня 1979 року №112/5, документами погосподарського обліку є (форми первісного обліку для сільських рад народних депутатів форма №1) - «Погосподарська книга». Відповідно п. 7 до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затвердженого ЦСУ СССР 12 травня 1985 року № 5-24/26, дані книги погосподарського обліку використовуються, зокрема, обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] своє право власності на ? житлового будинку по господарських будівель і споруд в БТІ не зареєструвала. Запис померлої [PERSON] в книзі погосподарського обліку в якості голови ? двору підтверджує факт належності ? будинку під номером [ADDRESS] Миронівського району Київської області саме їй. Даним будинком померла користувалася та володіла на праві власності. Після смерті [PERSON] право на належне їй спадкове майно набув в порядку спадкування за заповітом позивач. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, статтей 328, 1216, 1218, 1233, 1268, 1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved