Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивач просить визнати за нею право власності на спадково майно посилаючись на те, що 30.07.2002 року її мати [PERSON] у Малолисовецькій сільській раді Сквирського району Київської області посвідчила заповіт, згідно якого житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та все своє майно заповідала [PERSON]. [INFO] [PERSON] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкову масу, а саме : право на земельну частку (пай) площею 2,6 га в умовних кадастрових гектарах у колективній власності КСП «Світанок» с. Миньківці Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER]. Вона прийняла спадщину шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, але оформити право на земельну частку (пай) не має можливості у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на земельну ділянку та у свідоцтві про смерть спадкодавця маються розбіжності та крім того право власності на земельну частку пай не зареєстровано у встановленому законом порядку. Інших спадкоємців не має. Позивач у судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просить розглянути справу у її відсутність та ухвалити рішення по суті позовних вимог. Відповідач у судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просить ухвалити рішення у судовому засіданні без їх участі, позов визнає, заперечень не має. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 30.07.2002 року мати позивачки [PERSON] у Малолисовецькій сільській раді Сквирського району Київської області посвідчила заповіт, згідно якого житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] та все своє майно заповідала [PERSON]. [INFO] [PERSON] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на право на земельну частку (пай) площею 2,6 га в умовних кадастрових гектарах у колективній власності КСП «Світанок» с. Миньківці Сквирського району Київської області, посвідчену сертифікатом на право на земельну частку (пай) [NUMBER]. Спадкоємцем за заповітом є [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом, шляхом спільного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що стверджується копією паспорта громадянина України на ім'я [PERSON], у якому мається відмітка, що остання з 20.05.1992 року зареєстрована у житловому будинку за [ADDRESS] та довідкою від 09.09.2015 року виданою Малолисовецькою сільською радою Сквирського району Київської області, з якої вбачається, що [PERSON], яка померла [INFO] на день смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом з [PERSON]. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п. 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, способом захисту порушеного права є визнання права. Визначеними ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства, яким мають відповідати як цивільні права, так і цивільні інтереси, зокрема, є справедливість, добросовісність та розумність. Зазначене в повній мірі відповідає вимогам ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з практикою застосування якої, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 року). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України суд вправі встановити також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З урахуванням вище викладеного та враховуючи приписи цивільного законодавства України, суд, приходить до висновку, що оскільки права позивачів пасивно порушуються відповідачем, а саме у не визнанні права то позов підлягає задоволенню в повному обсязі із застосуванням обраним способом захисту, а саме визнання права власності на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved