Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернувся до суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит від 21.12.2006 року № 183/8-06 в сумі 5 192 848,33 грн., а саме: за кредитом - 2 265 321,26 грн., по відсотках - 2 074 202,06 грн., пені за рік - 853 325,01 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив наступне. 21.12.2006 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) (надалі за текстом - Первинний кредитор) та фізична особа - громадянка України якою є - [PERSON] (надалі за текстом - Відповідач) уклали договір про іпотечний кредит №183/8-06 (надалі за текстом - Кредитний договір). Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Первинний кредитор (за Кредитним договором - Кредитор) зобов'язався надати Відповідачеві (за Договором - Позичальникові) кредит у сумі 99 000,00 дол. США. Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Кредитного договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №183/8-06 від 21.12.2006 року Товариству з Обмеженою Відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення. Первинний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 99000,00 дол. США. В свою чергу, Боржник, неналежно виконує взяті на себе зобов'язання, чим грубо порушує істотні умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 14.04.2015 р., має прострочену заборгованість: -за кредитом - 99000,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 265 321,26 грн., -по відсотках - 90647,63 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 074 202,06 грн., -пеня - 52 294,91 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 1 196 613,86 грн. Аналізуючи норми ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Таким чином позивач вважає, що розмір неустойки становить: - пеня - 37292,36 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 853 325,01 грн. Попередження Відповідачів про порушення умов зобов'язання - підтверджується копією вимоги про дострокове повернення кредиту та доказами про відправлення. Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем зобов'язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вважає, що вправі вимагати стягнення з Відповідача заборгованість по кредиту, заборгованість за відсотками та комісією, неустойку за невиконання умов договору (штраф). В судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнала у повному обсязі з підстав зазначений у письмових запереченнях, які зводяться до наступного: -у позивача ТОВ «Кредитні Ініціативи» не виникло ніяких прав вимоги у відповідача [PERSON] по нікчемному правочину Договору факторингу б/н від 17.12.2012р., укладеного між ТОВ «Кредитні Ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»; -вказаний вище договір про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року повинен бути визнаний судом недійсним в частині передачі права грошової вимоги за Договором про іпотечний кредит №183/8-06 від 21.12.2006 року, оскільки: боргові зобов'язання у Договорі про іпотечний кредит №183/8-06 від 21.12.2006 року виражені в іноземній валюті, а саме в доларах США, відповідно, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», не міг в односторонньому порядку змінити валюту зобов'язання. У той же час жодних додаткових угод до договору про іпотечний кредит № 183/8-06 від 21.12.2006 р. між [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про зміну валюти зобов'язання, збільшення розміру щомісячних платежів чи відкриття рахунків у гривні для погашення кредиту між [PERSON] та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» не було підписано. -ТОВ «Кредитні ініціативи» не має необхідного обсягу цивільної правоздатності для здійснення будь-яких операцій з іноземною валютою, у тому числі здійснення операцій з факторингу, нарахування відсотків та штрафних санкцій за операціями в іноземній валюті або приймання від позичальника коштів в іноземній валюті без отримання генеральної ліцензії на здійснення операцій з іноземною валютою. -Позивачем не доведено факту отримання права вимоги за вказаними договорами, оскільки копії договорів про відступлення прав вимоги та договору про передачу прав за договором забезпечення від 17 грудня 2012 року, укладених між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» належним чином не завірені, зміст певних пунктів прихований. Крім того, з додатку № 1 до договору неможливо встановити розмір грошового зобов'язання, по якому передається право вимоги. В матеріалах справи відсутні належні докази сплати позивачем ціни продажу та підписання і оформлення реєстру позичальників, а відтак і переходу до нього права вимоги. Заслухавши сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, 21.12.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та фізичною особою - громадянкою України [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № 183/8-06, за умовами п. 2.1 якого Банк зобов'язався надати Відповідачеві кредит у сумі 99 000,00 дол. США (що станом на день укладення договору за офіційним курсом НБУ складає 499 950,00 грн.) на умовах, передбачених цим договором. Відповідно до умов Кредитного договору, Відповідач зобов'язався в порядку та на умовах, що визначені Кредитного договору повертати Кредит, виплачувати проценти за користування Кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором та Додатком № 1 до нього - Графіком платежів. Згідно п. 5.3.2 Договору Банк має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплати у повному обсязі заборгованості за кредитом та/або процентів за користування ним, та/або процентів за неправомірне користування кредитом, суму неустойки і збитків, передбачених цим договором, у випадках, якщо позичальник не виконав у строк свої обов'язки по поверненню кредиту та/або сплаті процентів за користування кредитом. Про необхідність дострокової сплати суми заборгованості за цим договором з вищевказаних підстав банк зобов'язаний письмово повідомити позичальника (поштою з повідомленням; при явці останнього в банк; вручення банком особисто позичальнику під розписку) протягом 10 днів до вчинення необхідних дій по примусовому стягненню суми. Пунктом 2.5 договору також передбачено, що кредит надається позичальнику для рефінансування заборгованості в ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». Як вбачається із додатку № 1 до кредитного договору «Графік погашення кредиту» погашення кредиту повинно було відбуватися у період з 21.12.2006 року по 20.12.2024 року шляхом сплати диференційних (класичних) платежів, які складаються із основного боргу у розмірі 458,33 доларів США, який виплачується рівними частинами, та відсотка, який нараховується на залишок заборгованості. 17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (виступає правонаступником Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк (закрите акціонерне товариство) та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено Договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов'язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов'язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за Кредитним Договором №183/8-06 від 21.12.2006 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобов'язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за Кредитними Договорами, перелік яких міститься у Додатку №1 до Договору відступлення. Як вбачається із виписки з особового рахунку № [NUMBER] [PERSON], 22.12.2006 року на цей рахунок банком було зараховано 99 000,00 доларів США, при цьому будь - які кошти на ньому до цього були відсутні. Суд зазначає, що відповідач не заперечив, що ці грошові кошти ним були отримані та не надав суду будь - яких доказів на підтвердження сплати заборгованості за цим кредитом. Відтак суд дійшов висновку, що первинний кредитор свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши Відповідачеві, кредит у сумі 99000,00 дол. США. В свою чергу, Боржник, неналежно виконував взяті на себе зобов'язання, в результаті чого станом на 14.04.2015 р. утворилася заборгованість: -за кредитом - 99 000,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 265 321,26 грн., -по відсотках - 90647,63 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 074 202,06 грн., -пеня - 52 294,91 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 1 196 613,86 грн. Проте, з урахуванням строку позовної давності за пенею у 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 37 292,36 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 853 325,01 грн. Відповідно до умов основного договору відповідачу 08.05.2015 року направлялася позивачем вимога про дострокове повернення кредиту від 05.05.2015 року № ПІБ/Д/3 рекомендованим листом, що підтверджується реєстром відправки рекомендованої кореспонденції від 08.05.2015 року, списком згрупованих поштових відправлень № 3628 та фіскальним чеком ЧД УДППЗ «Укрпошта» від 08.05.2015 року № 6151. Судом за клопотанням відповідача за ухвалою від 13.08.2015 року було витребувано у позивача (оригінали - для огляду суду, а їх належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи): акт прийому - передачі права вимоги за кредитним договором № 183/8-06 від 21.12.2006 між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово - інвестиційний банк»; акту прийому - передачі основних документів за кредитним договором № 183/8-06 від 21.12.2006; виписки про рух коштів по усім рахункам, відкритим ПАТ «Промінвестбанк» за кредитним договором № 183/8-06 від 21.12.2006 та копії первинних бухгалтерських документів, які підтверджують наявність заборгованості станом на дату здійснення відступлення права вимоги заборгованості до ТОВ «Кредитні ініціативи»; договір про іпотечний кредит № 183/8-06 від 21.12.2006; договір іпотеки; повідомлення про відступлення з підписами первісного кредитора та боржника в особистому отриманні цього повідомлення. Всі вище перелічені докази, за винятком останнього, були надані суду та досліджені у судовому засіданні 23.12.2015 року, проте їх копії до матеріалів справи не долучалися, оскільки були додані позивачем до позовної заяви у повних копіях, або виписках із них. Виписка про рух грошових коштів була додана до матеріалів справи у оригіналі. Надані суду платіжні документи, а саме: видатковий касовий ордер від 11.12.2006 року на суму 80 800,00 грн., від 21.12.2006 № 11 на суму 32 320,00 грн., від 12.12.2006 № 1 на суму 21 210,00 грн., від 20.12.2006 № 11 на суму 25 250,00 грн., заява на видачу готівки від 26.12.2006 № 4 на суму 148 621,50 грн., меморіальний ордер від 11.12.2006 року № 1 на суму 604 705,79 грн. - не приймаються судом до уваги, оскільки стосуються операцій, які проходили на іншому рахунку № 26204502202701 до дня укладення 21.12.2006 року договору про іпотечний кредит, тобто не мають значення для вирішення цієї справи. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходить права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні згідно ст. 516 ЦК України здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. Пунктом 5.3.4 договору про іпотечний кредит передбачено, що банк має право відступити право вимоги за цим договором з наступним повідомленням позичальника протягом п'яти днів з моменту укладення договору з цього приводу про особу нового кредитора. Суду надано повідомлення від 23.10.2013 року № 04/456 про заміну кредитора у зобов'язанні. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що заміна сторони у зобов'язанні на позивача внаслідок передання первісним кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) є правомірним та відповідає умовам договору про іпотечний кредит. Судом встановлено, що відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було передано ТОВ «Кредитні Ініціативи» право вимоги у [PERSON] за договором від 21.12.2006 року 3 183/8-06 станом на 17.12.2012 року основну непогашену строкову суму кредиту (у валюті кредиту) 77 000,16 доларів США, основну непогашену прострочену суму кредиту 21 999,84 доларів США, що загалом складає 99 000,00 доларів США, та суму нарахованих, але не сплачених строкових процентів 23 275,84 доларів США і суму нарахованих, але не сплачених прострочених процентів (у валюті кредиту) 37 059,73 доларів США, що складає 60 335,56 доларів США, та відповідає розрахунку суми позову, наданому позивачем. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного законодавства України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Правові наслідки невиконання зобов'язання визначені ст. 611 ЦК України, за якою у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24.09.2014 у справі за № 6-145цс14, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Крім того, як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-190цс15 (постанова від 16.09.2015 року) статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється. У справі, яка є предметом перегляду, кредитний договір укладено сторонами 23 серпня 2007 року. На час укладення цього кредитного договору Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті. З урахуванням вищезазначених правових позицій Верховного суду України суд дійшов висновку, що оскільки позивач не ставить питання щодо стягнення суми боргу у валюті, відсутні підстави для з'ясування наявності у нього ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, тому доводи відповідача не приймаються судом до уваги. Відповідно ж до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). При цьому, як зазначено у ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Що ж стосується доводів відповідача про наявність підстави для визнання договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року недійсним в частині передачі права грошової вимоги за Договором про іпотечний кредит №183/8-06 від 21.12.2006 року, то вони також не приймаються судом до уваги, оскільки така позовна ані позивачем, ані відповідачем не заявлялася до суду (зустрічний позов відповідачем не був пред'явлений в межах цієї справи), відтак у суду відсутні підстави для її розгляду по суті. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про іпотечний кредит від 21.12.2006 року № 183/8-06, станом на 14.04.2015 р., а саме в частині стягнення заборгованості за кредитом - 99 000,00 дол. США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 265 321,26 грн. та по відсотках - 90647,63 дол. США., що за офіційним курсом НБУ на дату розрахунку складає - 2 074 202,06 грн. Що ж стосується заборгованості із сплати пені суд зазначає наступне. Відповідно до п. 6.2 договору за несвоєчасну сплату сум кредиту та/або процентів за користування кредитом та/чи процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує банку пеню, яка обчислюється від суми простроченого платежу, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення та нараховується щоденно. Позивачем нарахована та заявлена до стягнення пеня - 52 294,91 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 1 196 613,86 грн. Проте, з урахуванням строку позовної давності за пенею у 12 місяців перед зверненням кредитора до суду, позивач просить суд стягнути з відповідача пеню у розмірі 37 292,36 дол. США., що по курсу НБУ на дату розрахунку складає - 853 325,01 грн. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові у справі № 6-474цс16 від 18.05.2016 р., за правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується. Відповідно до частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Отже аналіз норм статті 266, частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Проте, нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позивачем обґрунтовано було заявлено до стягнення пеню за останні 12 місяців перед зверненням до суду у розмірі 37 292,36 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 853 325,01 грн., відтак ця позовна вимога також підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved