Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-01 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги мотивує тим, що між ВАТ «Комерційний банк «Надра» правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] 06.02.2008р. було укладено кредитний договір № 328п/12/2008-840, за умовами якого останній у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано під споживчі цілі грошові кошти (кредит) у сумі 36953,40 доларів США, під 12,59% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 12.01.2027 року. Позивачем договірне зобов'язання перед позичальником щодо надання кредитних коштів виконано в повному обсязі, що підтверджується заявою про видачу готівки із власноручним підписом позичальника. 27.04.2009р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою кредитний договір викладено в новій редакції. 27.10.2009р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,34 % річних. 05.05.2010р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,09 % річних. Оскільки позичальником останнє погашення заборгованості по основній сумі кредиту було проведено 04.02.2015 року, а загалом повернуто 8433,42 доларів США від суми кредиту, то залишок заборгованості за кредитом, станом на 27.08.2015 року, становить 28519,98 доларів США (в гривневому еквіваленті 611060,59 грн.). Через те, що позичальником останнє погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом було проведено 04.02.2015 року в розмірі 298,32 дол. США, сума нарахованих відсотків складає 30936,79 доларів США, а загалом сплачено 28953,18 доларів США, то залишок заборгованості по відсоткам, станом на 27.08.2015 року, становить 1983,61 доларів США (в гривневому еквіваленті 42500,24 грн.). Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, останній сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п.п. 4.1. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 р.). В порушення згаданого положення кредитного договору позичальником у період з 13.03.2015 року по 26.08.2015 року допущено прострочення строку сплати мінімально необхідного платежу, за що йому нарахована пеня, загальна сума якої складає 351,40 доларів США, а оскільки заборгованість по пені позичальником жодного разу погашено не було, то загальна заборгованість по пені, станом на 27.08.2015 року, становить 351,40 доларів США (в гривневому еквіваленті 7528,99 грн.). Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.5, 3.3.7 - 3.3.17 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 3 (три) процента від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок (п. 4.2. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 р.). Таким чином, загальна заборгованість позичальника по кредитному договору, станом на 27.08.2015 року, становить - 31770,10 доларів США (в гривневому еквіваленті 680696,69 грн.), зокрема, - заборгованість по тілу кредиту 28519,98 доларів США, що еквівалентно 611060,59грн.; нараховані відсотки 1983,61 доларів США, що еквівалентно 42500,24грн., пеня за порушення сплати кредиту 351,40 доларів США, що еквівалентно 7528,99грн., штраф 915,11 доларів США, що еквівалентно 19606,87грн. Пунктом 4.2.4. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, якщо останній не вніс черговий платіж у термін, визначений пп. 3.3.3. цього договору. Також зазначено, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб N2 113 від 05.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Таким чином, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість по кредиту в розмірі 28519,98 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитним коштами в розмірі 1983,61 доларів США, а всього 30503.59 доларів США, а також заборгованість по сплаті пені за порушення умов кредитного договору в розмірі 7528,99 гривні та штраф в розмірі 19606,87 гривень, а всього 27135.86 гривень. В судовому засіданні представник позивача ПАТ КБ «Надра» за довіреністю [PERSON] повністю підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що кредит відповідачеві був виданий в повному обсязі відповідно до умов договору. При цьому, комісія була утримана банком при видачі грошових коштів позичальнику. Витрати щодо оформлення кредиту, які передбачені п.1.2 договору, не здійснювались. В судове засідання відповідач [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] повністю заперечувала проти задоволення позову. Вважає, що розмір заборгованості не обґрунтований. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» та [PERSON] 06.02.2008р. було укладено кредитний договір № 328п/12/2008-840, за умовами якого останній за програмою Перше житло у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності надано під споживчі цілі грошові кошти (кредит) у сумі 36953,40 доларів США, під 12,59% відсотків річних, з кінцевим терміном повернення до 12.01.2027 року (п.п.1.1-1.5 договору). Крім того, зазначено, що цільове використання кредиту становить: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу №979 від 05.02.2008р., що укладений між позичальником та [PERSON], згідно якого позичальник придбає у власність ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; витрати позичальника пов»язані з оформленням кредиту; оплата комісії за розрахунки за цим договором (п.1.2 договору). При цьому, пунктом 1.5 передбачено, що комісія за розрахунки за цим договором складає 1,8% від суми виданих коштів, зазначених в п.1.2 за винятком суми виданої на оплату цієї комісії. Позивачем договірне зобов'язання перед позичальником щодо надання кредитних коштів виконано в повному обсязі, що підтверджується заявою про видачу готівки із власноручним підписом позичальника від 06.02.2008 №899. Дані обставини не заперечуються відповідачем. Валюта кредиту долари США. 27.04.2009р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою кредитний договір викладено в новій редакції. 27.10.2009р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,34 % річних. 05.05.2010р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою зменшено відсоткову ставку до 12,09 % річних. Графік погашення кредиту є невід»ємною частиною договору. Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій, останній сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п.п. 4.1. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 р.). Сторони кредитного договору окремо домовилися, що у разі порушення позичальником вимог п.п. 3.3.2-3.3.5, 3.3.7 - 3.3.17 цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 3 (три) процента від суми фактичної заборгованості за кредитом та нарахованими відсотками за кожний випадок (п. 4.2. кредитного договору в редакції від 27.04.2009 р.). Також умовами кредитного договору передбачено, що позичальник зобов»язаний застрахувати нерухомість, що зазначена у п.1.3 цього договору в день укладення цього договору на користь кредитора з попереднім погодженням останнім умов такого страхування та надати кредитору копію відповідного договору страхування та копію документу, що свідчить про внесення страхового платежу. Договір(и) страхування укладаються терміном дії до моменту повного погашення кредиту із нарахованими процентами (п.3.5, п.п.3.3.5 договору в редакції від 27.04.2009р.). Крім того, судом встановлено, що ПАТ КБ «Надра» мав банківську ліцензію, в т.ч. генеральну ліцензію та відповідні дозволи на здійснення операцій з валютними цінностями (валютні операції). На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №113 від 05.06.2015 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «НАДРА» розпочалась процедура ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку. Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №616 від 28.04.2016р. строк здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» продовжено до 04.06.20218р. включно. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст. 59 ЦПК України). Загальними засадами цивільного законодавства є, в т.ч. свобода договору (ст. 3 ч.1 п.3 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Як передбачено ст. 627 ЦК України (в ред., що діяла на час виниклих правовідносин), відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Як зазначено у ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Під час розгляду справи не встановлено жодних обставин щодо визнання кредитного договору та додаткових угод, - недійсними, розірваними чи зміненими. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку; зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання (ст.549 ч.1 ЦК України). Поняття та підстави виникнення права на неустойку визначені ст.ст. 549, 550 ЦК України. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України). Згідно із ч.2, ч.3 ст. 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. За вимогами ст. 625 ч.1 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Крім того, відповідно до ст. 36 Закону України Про Національний банк України офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється НБУ. Валютні курси встановлюються Нацбанком за погодженням із Кабінетом Міністрів України. Згідно з Положенням про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердж. постановою НБУ від 12.11.2003 №496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про коригування іноземних валют за станом на останню дату. Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена. Таким чином, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторони брали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав уважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане. В даному випадку гривневий еквівалент по курсу НБУ до валюти долари США визначено станом на 27.08.2015 року. Крім того, кредитний договір між сторонами по даній справі про отримання позичальником кредиту в іноземній валюті не суперечить положенням ст. 524 ЦК України та умовам зазначеного договору від 06.02.2008, з якими під час укладання погодилася [PERSON] Відповідно до положень п.10 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин передбачено, що згідно зі ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а ст. 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Пунктом 12 згаданої постанови передбачено, що у разі, якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини 3 ст. 533 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 3 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93 валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Крім того, як вже зазначалось, стягнення заборгованості, в т.ч. боргу по тілу кредиту, відсотків за користування кредитними коштами може відбуватись в іноземній валюті з дотриманням вимог Декрету КМУ Про систему валютного регулювання та валютного контролю від 19.02.1993 №15-93 та узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України (постанова у справі №6-145цс14 від 24.09.2014). Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача пені та штрафу, то відповідно до вимог зазначеного законодавства та умов кредитного договору від 06.02.2008, враховуючи додаткові угоди, вони підлягають до стягнення у гривневому еквіваленті щодо долару США. Таким чином, під час розгляду справи встановлено, що останній платіж на погашення заборгованості за кредитом по тілу та відсотками відповідачем здійснено 04.02.2015р. На час розгляду справи жодні платежі не сплачувались. Отже, борг по тілу кредиту становить 28519,98 доларів США, що еквівалентно 611060грн. 59коп., борг по відсотках за користування кредитом становить 1983,61 доларів США, що еквівалентно 42500грн. 24коп. При цьому, пеня за порушення сплати кредиту становить 7528грн. 99коп., яка розрахована за період з березня по серпень 2015р., враховуючи, що позовна заява подана до суду 28 серпня 2015р. (штамп вхідної кореспонденції суду №21510). Штраф складає 19606грн. 87коп. і визначений за порушення відповідачем умов договору щодо ненадання до банку відомостей про укладання договору страхування нерухомого майна та даних про оплату страхового платежу. Слід зазначити, що відповідачем не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову. Крім того, доводи відповідача щодо неотримання кредиту в розмірі 36953,40 доларів США, - суд вважає безпідставними та такими, що спростовуються доказами, дослідженими під час розгляду справи. Отже, враховуючи викладені обставини, суд вважає, що заборгованість, визначена позивачем, з врахуванням Декрету КМУ №15-93, підлягає до стягнення з боржника [PERSON] на користь позивача, в повному обсязі, що не суперечить положенням ч.1 ст. 61 Конституції України та відповідає вимогам ч.3 ст. 509 ЦК України. Також, суд враховує правові позиції ВСУ у справі №6-160цс14 від 19.11.2014р. На підставі ст. 88 ЦПК, ЗУ Про судовий збір необхідно стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір в розмірі 3654грн. 00коп. На підставі викладеного та,

Outcome: approved