Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

У жовтні 2020 року позивач [PERSON] через свого представника Умріхіна О.В. звернулася до Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із указаним позовом, у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони у період з 09.03.2012 року по 29.07.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON] . Після розірвання шлюбу дитина повністю перебуває на утриманні позивачки. Відповідач не цікавиться життям свого сина, не здійснює його виховання, більше року не спілкувався із дитиною і взагалі цього не бажає. Станом на 01.07.2019 року відповідач має заборгованість по аліментам у розмірі 68623,41 грн. Крім того, відповідач неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, зокрема і за вчинення психологічного насилля в сім`ї. Враховуючи викладене, позивачка вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина. Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.12.2019 року відкрито провадження у справі, визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.01.2020 року. Ухвалою суду від 30.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяви про розгляд справи у його відсутність та про визнання позовних вимог (а.с. 46, 47). Представник третьої особи - виконкому Тернівської районної у місті ради в судове засідання не з`явився, у наданому до суду висновку просив про розгляд справи у його відсутності, рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] залишає на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно з частинами першою, четвертою статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За роз`ясненнями Верховного Суду України, викладеними у пункті 24 Постанови Пленуму від 12.06.2009 №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», пункті 11 Постанови Пленуму від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», у разі визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом; визнання відповідачем позову має бути безумовним, не суперечити закону й не порушувати права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), у такому разі суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Вирішуючи питання щодо наявності підстав для прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позову, суд виходить з такого. Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі у період з 09.03.2012 року по 29.07.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 29.07.2014 року (а.с. 11, 13). Від вказаного шлюбу [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 12). Малолітній [PERSON] проживає спільно з матір`ю [PERSON] , яка займається його утриманням і вихованням, про що складено Довідку від 16.09.2019 року від ДНЗ «Малятко». Згідно довідки від 10.01.2020 року дитина навчається у Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №130 КМР Дніпропетровської області (а.с. 49). Має позитивну характеристику (а.с. 50). Відповідач матеріальним забезпеченням та утриманням дитини не займається, про що свідчить наявність заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 68623,41 грн згідно розрахунку за період з 01.11.2016 по 01.07.2019 рік (а.с. 14). Згідно висновку виконкому Тернівської районної у місті ради від 15.01.2020 року, спеціалістами служби у справах дітей було проведено телефонну бесіду з [PERSON] , який пояснив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина. Зі слів матері [PERSON] відповідач вже багато років не приймає участі у вихоанні дитини, не надає жодної матеріальної допомоги (а.с. 42-43). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона або він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом (ст. 169 СК України). Отже, оскільки відповідач участі у вихованні не бере, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не створює належних умов для розвитку малолітньої дитини, тобто повністю усунувся від її утримання та виховання, не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, - позов підлягає задовленню і відповідача слід позбавити батьківських прав, що, на думку суду, є необхідним у демократичному суспільстві та повністю відповідає інтересам дитини. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлений права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати за сплачений судовий збір. З урахуванням викладеного, на підставі ст. ст.150, 164 СК України,

Outcome: approved