Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач у листопаді 2016 року звернувся до суду з названим позовом, вказуючи, що їй на праві власності належить ? житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку, але з 2005 року в ньому не проживає. Позивач просить усунути порушення її права на вільне володіння , користування та розпорядження її майном та визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим будинком. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позові. Відповідач на виклик суду в судове засідання не з'явилася, про місце та час розгляду справи була належним чином повідомлена, про що свідчить наявна в матеріалах справи телефонограма, якою відповідач повідомила суд, що вона позовні вимоги визнає та просить суд провести розгляд справи за її відсутності ( а.с.32). Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON], зазначила що позивач не проживає у будинку, починаючи з 2005 року та вона не заперечує проти вимог позивача. Представник третьої особи без самостійних вимог Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області просила позов задоволити, ствердила факт не проживання відповідача у будинку, починаючи з 2005 року і по даний час. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, взявши до уваги позицію третіх осіб , опитавши свідків [PERSON] та Куліш І.О. та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] на праві власності у рівних частках належить житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] ( а.с.4), що стверджено свідоцтвом про право власності на житло від 05.12.2005 року та витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 10697894. Згідно довідки № 309 від 27.10.2016 року виданої виконкомом Гайворонської сільської ради Володарського району Київської області та акта обстеження матеріально-побутових умов від 02.11.2016 року відповідач по справі [PERSON] зареєстрована, але не проживає за адресою : [ADDRESS] (а.с.9-11). Ст. 316 Цивільного Кодексу визначає, що правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею , незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння , користування та розпорядження своїм майном , що визначає ст.317 ЦК України . Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У відповідності до ст.150 ЖК України громадяни , які мають у приватній власності будинок ( частину будинку), квартиру , користуються ним ( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати , дарувати, заповідати, здавати в оренду , обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно пояснень позивача та його представника відповідач не проживає у вказаному будинку починаючи з 2005 року, участі в утриманні вказаного будинку також не бере, до членів сім'ї позивача не відноситься. Відколи померла сестра позивача, а саме з 31.11.2009 року відповідач взагалі припинила з ними спілкуватися. Вона добровільно в досудовому порядку відмовилася знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджає власнику користуватись і розпоряджатись належним йому майном. За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України. Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою. Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Саме така позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 16 січня 2012 року при розгляді за винятковими обставинами цивільної справи № 6-57цс11. Як встановлено судом, за згодою позивача, як одного з співвласників житла, відповідач була зареєстрована у названому житловому будинку, але починаючи з 2005 року відповідач, не проживає за вказаною адресою, не користується житлом, але залишається зареєстрованою по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знялася, її реєстрація створює перешкоди для позивача, як співвласника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає можливим усунути позивачеві перешкоди шляхом визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком, оскільки доказів того, що між сторонами були якісь домовленості щодо збереження за відповідачем права на користування житлом, суду не надано. Відповідно ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved