Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, у якому зазначає, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2008 року на її користь з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 200 грн. щомісячно. Зазначає, що на даний час дитина потребує значно більшого догляду та коштів, оскільки збільшились витрати на її утримання та періодичне лікування. У зв'язку з цим просить суд збільшити розмір аліментів, який було встановлено рішенням суду, з 200 грн. до 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився про день слухання справи повідомлений належним чином, подав на адресу суду заяву в якій просить справу слухати в його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 03 грудня 2008 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 200 грн. щомісячно. Однак, вказаних коштів не достатньо для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до довідки виданої Ізяславською ЦРЛ №90 від 19.03.2018 року, [PERSON] встановлено діагноз: ВСС по змішаному типу, синдром по типу мігрені, тому для нього необхідне медикаментозна терапія, дообстеження, дотримання режиму дня, відпочинку. Також згідно довідки виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги Ізяславської районної ради від 23.03.2018, позивачка [PERSON] перебуває на «Д» обліку по трьом хворобам. У відповідності до численних товарних чеків за період з лютого по квітень 2018 року, позивачкою було понесені значні витрати на медикаменти, які повязані з її лікуванням, так і з лікуванням її неповнолітнього сина. Як вбачається з довідки КП «Житлосервіс» №982 від 01.03.2018 та свідоцтв про народження серія І-БВ 183972, серія І-БВ 183971 виданих 09.10.2012, та серія І-БВ 018359 виданого 09.10.2012 відділом ДРАЦС Ізяславського РУЮ у Хмельницькій області, на утриманні [PERSON] перебуває троє неповнолітніх дітей. Згідно довідки про доходи від 12.04.2018, позивачка [PERSON] працює контролером-касиром у ПТ «Ломбард ТОВ «Столичний» і Компанія», дохід останньої за жовтень 2017 року по березень 2018 року становить 18 152, 76 грн. Станом на 01.04.2018 року згідно довідки-розрахунок від 12.04.2018 року виданої Шепетівським міськрайонним відділом ДВС ГТЮ у Хмельницькій області, заборгованість по сплаті аліментів на утримання [PERSON] відсутня. Відповідно до довідки Шепетівського МРЦЗ №[NUMBER] від 24.04.2018 наявної в матеріалах справи, [PERSON] з листопада 2017 року по березень 2018 року зареєстрований як безробітний та загальний дохід його становить 6155,12 грн. Також, відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] І-БВ №157128 виданого 05.08.2011 ВДРАЦС Шепетівського МУЮ у Хмельницькій області та [PERSON] І-БВ №309511 виданого 16.01.2018 Шепетівським МВ ДРАЦС ГТУЮ у Хмельницькій області, на утриманні у відповідача є двоє неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно з положеннями ч. 1 ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За вимогами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За змістом ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з розясненнями, наданими судам у п. 23 цієї Постанови, відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, системний аналіз норм сімейного законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Суд вважає, що матеріалами справи підтверджено наявність передбачених ст. 192 СК України підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки після ухвалення рішення Ізяславського районного суду від 03 грудня 2008 року погіршився її стан здоровя та сина сторін [PERSON], у звязку з чим змінився матеріальний стан позивача [PERSON], яка змушена нести постійні витрати на їх лікування. Також суд враховує доводи позивача, що в звязку із збільшенням вікових потреб дитини, витрати, які несе мати на її утримання, значно перевищують розмір сплачуваних відповідачем аліментів, в звязку з чим її матеріальне становище також погіршується. Крім того, суд зауважує, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII внесено зміни до ст. 182 СК України та визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи наявні у справі докази, враховуючи зміну життєвих стандартів, приймаючи до уваги гарантований та встановлений державою мінімальний розмір аліментів, необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд вважає, що розмір аліментів, які стягуються з [PERSON], підлягає збільшенню до 50 % відсотків прожиткового мінімуму для дитини щомісячно, що буде законним та справедливим і відповідатиме інтересам сторін, а що головне їхньої дитини. Подальше ж стягнення аліментів у встановленому попереднім рішенням суду розмірі, який є значно меншим від передбаченого ч. 2 ст. 182 СК України гарантованого мінімального розміру аліментів, суперечитиме праву неповнолітнього [PERSON] на забезпечення фінансових можливостей умов життя, необхідних для його розвитку, передбаченого ст. 27 Конвенції ООН про права дитини. За таких обставин, та приймаючи до уваги, що визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі ст.ст.182, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved