Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування. На підставу своїх вимог спирається на те, що 29 грудня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] . Відповідач знаходився у стані алкогольного сп`яніння та вчинив правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір Обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 6035670 від 28 травня 2019 року, укладеного Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» з відповідачем, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та з розміром франшизи 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок. Згідно з Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року у справі № 701/19/20, яка набрала законної сили 11 лютого 2020 року, відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння). Згідно з Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 03 червня 2020 року у справі № 701/20/20, яка набрала законної сили 03 липня 2020 року, відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) та звільнений від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Власник автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про страхове відшкодування. Заява була розглянута, на підставі: акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 08 січня 2020 року; ремонтної калькуляції № 00266_34 від 16 січня 2020 року; страхового акту № 12771/34/920 від 15 червня 2020 року; розрахунку суми страхового відшкодування від 15 червня 2020 року. Позивач, відповідно до умов полісу № АО 6035670 від 28 травня 2019 року, в межах ліміту, з урахуванням франшизи, здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 78 656 (сімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок, що і змусило представника позивача звернутися з даним позовом до суду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, але надав суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволені та просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення заявлених вимог. Суд, вислухавши відповідача та його представника, вивчивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: 29 грудня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням громадянина [PERSON] . Під час цієї пригоди було заподіяно матеріальну шкоду автомобілю марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] . Відповідач знаходився у стані алкогольного сп`яніння та вчинив правопорушення, передбачені ст. 124 та ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення. На момент коли матеріальна шкода була спричинена, діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО 6035670 від 28 травня 2019 року, укладеного Приватним акціонерним товариством «Страхова група «ТАС» з відповідачем, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок та з розміром франшизи 2 000 (дві тисячі) гривень 00 копійок (а.с. 6). Згідно з Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 31 січня 2020 року у справі № 701/19/20, яка набрала законної сили 11 лютого 2020 року, відповідач був визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (керування автомобілем у стані алкогольного сп`яніння) (а.с. 4). Згідно з Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 03 червня 2020 року у справі № 701/20/20, яка набрала законної сили 03 липня 2020 року, відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна) та звільнений від адміністративної відповідальності у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 5). Власник автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про страхове відшкодування (а.с. 9, 15). Заява була розглянута, на підставі: акту огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 08 січня 2020 року (а.с. 10-11); ремонтної калькуляції № 00266_34 від 16 січня 2020 року (а.с. 12-14); страхового акту № 12771/34/920 від 15 червня 2020 року (а.с. 16); розрахунку суми страхового відшкодування від 15 червня 2020 року. Позивач, відповідно до умов полісу № АО 6035670 від 28 травня 2019 року, в межах ліміту, з урахуванням франшизи, здійснив виплату страхового відшкодування власнику автомобіля марки «Mitsubishi» державний номерний знак [NUMBER] в розмірі 78 656 (сімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 17). Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, в питанні, чи мали місце ці дії, (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже у даній справі є належні та допустимі докази, які підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, а також докази того, що саме відповідач, як особа яка на відповідній правовій підставі володіла джерелом підвищеної небезпеки, є завдавачем шкоди у вищевказаній ДТП. Відповідно до ст. 982 ЦК України передбачені істотні умови договору страхування, зокрема істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Згідно ст. 25 ЗУ "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування провадиться згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката) який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Відповідно до ч. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам., які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. За результатами проведеного огляду, розглянувши отриману заяву, ПАТ «Страхова Група «ТАС» було погоджено суму страхового відшкодування, яку зазначив [PERSON] . Таким чином, страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування. З заяви про страхове відшкодування № 0174/20 від 08.01.2020 (а.с. 15), страхового акту № 12771/34/920 від 15.06.2020 з розрахунком суми страхового відшкодування (а.с. 16) вбачається, що позивачем виплачено [PERSON] суму страхового відшкодування у розмірі 78656,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 105316 від 17.06.2020 (а.с. 17). Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до п. п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 страховик після виплати страхового відшкодування має право подати в порядку регресу позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки одній особі з вини іншої, відшкодовується винною особою. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Стаття 79 ЦПК України визначає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно положень ст. 81 ЦПК України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповіднодо ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно положень ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність в матеріалах справи поданих представником позивача достовірних доказів, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та достатність доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність обставин справи, які входять до предмета доказування, що дає суду можливість дати відповідну належну оцінку доказам та ухвалити законне, обгрунтоване рішення по суті спору, тому позовні вимоги підлягають до задоволення . У відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З платіжного доручення № 2001 від 29.03.2021 (а.с. 1) вбачається, що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2270 грн., а тому дані витрати також підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved