Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON], про позбавлення права користування житловим приміщенням, який було уточнено. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що їй на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 09.12.1977 року секретарем Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий № 58, отримано у власність житловий будинок [ADDRESS]. В належному позивачці будинку зареєстрована відповідачка - її донька [PERSON], яка з 2012 року фактично в зазначеному будинку не проживає. У зв'язку з реєстрацією відповідачки в належному позивачці будинку, остання, як пенсіонер, у якої на утриманні знаходиться син - [PERSON], інвалід 3 групи, позбавлена права на оформлення та отримання державної субсидії, що суттєво порушує право власника нерухомості позивачки. Оплату комунальних послуг відповідачка не здійснює, її фактичне місце проживання позивачці невідоме, у зв'язку з чим позивачка змушений звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, про день та час засідання повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, в якій просить розглядати справи без її участі. З позовом згодна в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та покази свідків, дослідивши докази, приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що відповідно Договору купівлі-продажу, посвідченого 09.12.1977 року секретарем Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, реєстровий № 58, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Відповідно до Довідки виконавчого комітету Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області № 94 від 05.03.2015 року, відповідачка дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS], але не проживає понад два роки (а.с. 9). Крім того факт реєстрації відповідачки за вказаною адресою з 1997 року підтверджується Довідкою обласного адресно-довідкового бюро (а.с 20). Допитані у якості свідків в судовому засіданні: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки, пояснили, що [PERSON] разом з сином мешкають у будинку[ADDRESS]. Відповідачка, яку вони не бачили більше трьох років, за вищевказаною адресою не проживає, з будинку виїхала, її місцепроживання на теперішній час невідоме. Також зазначили, що відповідачка за весь час відсутності її за місцем реєстрації, спроб повернутись до помешкання не чинила, у спірному будинку відсутні її речі. У відповідності до ст.ст. 383, 391 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", поняття реєстрації визначено як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Ст. 11 Закону передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюють відповідні органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації в АР Крим, областях, містах, районах, районах у містах, а також у містах Києві та Севастополі. За правилами ст. 71 ЖК України, пункту 10 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (із наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо ) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Доказів, які б свідчили про те, що відповідачка не проживає у вищезазначеному будинку з поважних причин, в ході розгляду справи не було встановлено. За таких обставин, оскільки відповідачка не є власником вказаного будинку, крім того не проживає в спірному будинку, витрати на його утримання не несе, за комунальні послуги не сплачує, суд вважає, що факт реєстрації відповідачки в будинку позивачки порушує її право, як власника цього будинку, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved