Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 08.05.1998 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.07.2002 року шлюб між сторонами розірвано, однак свідоцтво про розірвання шлюбу позивач отримала лише 27.03.2007 року через юридичну необізнаність. 05.02.2003 року позивачка придбала квартиру [ADDRESS] , право власності на яку оформлено за нею. У вересні 2019 року позивачка звернулась до нотаріуса з метою продажу вказаної квартири, однак їй було роз`яснено, що необхідно отримати згоду колишнього чоловіка [PERSON] . Враховуючи викладене, просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві та розміщенням на офіційному сайті «Судова влада України». Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідач своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 08.05.1998 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 22.07.2002 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22.08.2002 року. 05.02.2003 року позивачка [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Тулаіновою І.М. за №305. Право власності зареєстроване 24.10.2003 року в Маріупольському БТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління Донецької області 27.03.2007 здійснена державна реєстрація розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , про що видане відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. 09.03.2013 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] ». У вересні 2019 року позивачка звернулась до нотаріуса з метою продажу вказаної квартири, однак їй було роз`яснено, що необхідно отримати згоду колишнього чоловіка [PERSON] .\~ Відповідно до ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ст.41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом та є непорушним. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року № 17-рп/2012, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя. Підставами набуття права спільної сумісної власності подружжя є юридично визначений факт шлюбних відносин або проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, а особистої приватної власності кожного з подружжя є, зокрема, поділ, виділ належної частки за законом та спадкування. Згідно ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS] після розірвання шлюбу з [PERSON] , за кошти, які належали їй особисто, тому вказана квартира є її особистою приватною власністю. Визнання права особистої приватної власності [PERSON] необхідно для продажу вказаної квартири. За таких обставин, виходячи із наданих позивачем доказів, дослідивши їх, та надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожному доказу окремо, а також достатності і взаємному зв`язку доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS] , що належить їй на підставі договору купівлі-продажу від 05.02.2003 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved