Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 03.02.2013 року ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір №001-28132-030213, згідно умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію у сумі 27 600 грн 00 коп. на споживчі потреби, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит, сплатити за його користування проценти. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору від 03.02.2013 року, а саме: порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. В судове засідання представник позивача не з'явився, у позовних вимогах просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримав проти заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату місце та час проведення розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, зворотнє повідомлення повернулося з відміткою про вручення судової повітски. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що між ТОВ «КБ «Дельта» та [PERSON] 03.02.2013 року було укладено договір №001-28132-030213, згідно умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну відкличну кредитну лінію у сумі 27 600 грн 00 коп. на споживчі потреби, а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит, сплатити за його користування проценти (а.с.6). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та відкрив відповідачу [PERSON] відновлювальну відкличну кредитну лінію у сумі 27 600 грн 00 коп. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу кошти станом на 13.12.2016 року у сумі 48 186 грн. 86 коп., що складається із заборгованості простроченого тіла кредиту у сумі 30 400 грн. 00 коп., заборгованості за відсотками у сумі 17 786 грн. 86 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.5), який перевірено судом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 ст.615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved