Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У липні 2015\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 24.12.2011\~р. Виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області, актовий запис №\~10, стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], який народився 12.04.2012\~р., та дочки [PERSON], яка народилась 21.03.2014\~р., у твердій грошовій сумі 516,00\~грн. щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. [PERSON] своєї позиції щодо позову в частині вимоги про розірвання шлюбу не повідомив, а щодо позову в частині вимоги про стягнення аліментів повідомив у письмовій заяві від 10.09.2015\~р., що згоден платити мінімальний розмір аліментів 310,00\~грн. на кожну дитину, посилаючись на те, що не працює та має мінливий заробіток (а.\~с.\~22). Судом з'ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 24.12.2011\~р. Виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради Бердичівського району Житомирської області було зареєстровано шлюб, актовий запис №\~10 (а.\~с.\~5), вони є батьками дітей [PERSON], який народився 12.04.2012\~р., та [PERSON], яка народилась 21.03.2014\~р. (а.\~с.\~9, 10), діти та проживають з [PERSON] (а.\~с.\~11, 12). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Разом з тим, згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Звернення [PERSON] з позовом з вимогою про розірвання шлюбу з [PERSON] свідчить про те, що подальше спільне життя [PERSON] та [PERSON] і збереження їхнього шлюбу суперечило б інтересам [PERSON] та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, такий шлюб не ґрунтувався б на вільній згоді [PERSON]. Частиною другою статті 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], а тому задовольняє позов у цій частині. Статтею 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Частинам першою третьою статті 181 Сімейного кодексу України встановлено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2)\~стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4)\~інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з частиною першою статті 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зі змісту позовної заяви [PERSON] та письмової заяви від 10.09.20115\~р. [PERSON] випливає, що [PERSON] не має постійного місця роботи (офіційно не працевлаштований), його заробіток є нерегулярним, мінливим. Таким чином, розмір аліментів, які має сплачувати [PERSON] на утримання дітей, може бути визначено у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір цих аліментів, суд враховує таке. Діти [PERSON] та [PERSON], як зазначалось вище, проживають з [PERSON] (перебувають на її утриманні), вона отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 1\~075,00\~грн. на місяць та отримувала до травня 2015\~р. допомогу по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку непрацюючим жінкам у розмірі 130,00\~грн. на місяць (а.\~с.\~14, 15). [PERSON] офіційно не працевлаштований, але отримує нерегулярний, мінливий заробіток. Інших обставин, які мають бути враховані при визначенні розміру аліментів, з посиланням на докази, які б їх підтверджували, суду не повідомлено. На момент ухвалення рішення розмір мінімальної заробітної плати в Україні становить 1\~218,00\~грн., номінальний розмір середньомісячної заробітної плати одного працівника за період січень липень 2015\~р. у Житомирській області становить 3\~046,00\~грн., розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до шести років становить 1\~032,00\~грн. Беручи до уваги викладене, суд, зважаючи на те що, [PERSON] має рівний з [PERSON] обов'язок з утримання дітей (частина перша статті 141 Сімейного кодексу України), вважає що аліменти, які має сплачувати [PERSON] на утримання дітей, має бути визначено у розмірі 516,00\~грн. на кожну дитину, що складає 50% від розміру прожиткового мінімуму на дітей віком до шести років. Ці кошти, на думку суду, [PERSON], будучи працездатним, зважаючи на зазначені вище розміри мінімальної заробітної плати в України та номінальної середньомісячної заробітної плати одного працівника у Житомирській області, має можливість, за умови працевлаштування, отримувати, при цьому в нього залишатиметься значна частина заробітку, яку він зможе використовувати для власних потреб. Доказів неможливості працевлаштуватись [PERSON] не подав. Відповідно до частини першої статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову [PERSON] в частині вимоги про стягнення на її користь з [PERSON] аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі 516,00\~грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття, а тому суд задовольняю цю частину позову, при цьому аліменти підлягають стягненню, починаючи з дня пред'явлення позову до суду. При цьому суд вважає за необхідне роз'яснити, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейного кодексу України (частина перша статті 192 Сімейного кодексу України). Пунктом 1 частини першої статті 367 Цивільного кодексу України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Тобто рішення підлягає допуску до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Частиною першою статті 79 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частинами першою та третьою статті 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 243,60\~грн. (а.\~с.\~2). Таким чином з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 243,60\~грн. Крім того, з [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60\~грн. (за позовною вимогою про стягнення аліментів), оскільки [PERSON] від сплати цього судового збору звільнена на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved