Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-11 00:00:00

Представник позивача Волинська Я.І. , яка діє на підставі довіреності, звернулася до суду з позовом до [PERSON] , який в подальшому уточнила та остаточно просила стягнути з відповідача на користь Харківської міської ради заборгованість з орендної плати у розмірі 35250 грн. 90 коп. за користування земельною ділянкою, площею 0,0069 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору оренди б/н від 25.09.2015, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2102 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що на підставі рішення 34 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 1610/14 від 06 серпня 2014 року «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,0069 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На підставі вказаного рішення між Харківською міською радою та [PERSON] було укладено договір б/н від 25 вересня 2015 року оренди землі для обслуговування торгівельних павільйонів № [NUMBER] та [NUMBER] в літ. «А-1», зі строком дії до 01 серпня 2019 року. Відповідно до п.9 вказаного договору розмір орендної плати за земельну ділянку на рік становить 8 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки. У порушення умов договору відповідач не сплатив орендну плату за користування земельною ділянкою за період з 14 серпня 2017 року по 31 грудня 2019 року, у зв`язку з чим у останнього виникла заборгованість у розмірі 35250 грн. 90 коп. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05 серпня 2020 року провадження по справі відкрито, розгляд справи ухвалено здійснювати у порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. 19 серпня 2020 року до канцелярії суду від представника відповідача - адвоката Єршова Р.В., який діє на підставі договору б/н про надання правничої (юридичної) допомоги від 17 серпня 2020 року, надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач визнав позовні вимоги частково у розмірі, визначеному в доданому позивачем до позовної заяви листі ГУ ДПС у Харківській області №700/9/20-40-58-06-16 від 13 січня 2020 року, - 52160 грн. 47 коп. 08 вересня 2020 року представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати за користування земельною ділянкою, площею 0,0069 га, розташованою за адресою: [ADDRESS] , відповідно до договору оренди б/н від 25.09.2015 у розмірі 35250 грн. 90 коп., а саме: за період з 14 серпня 2017 по 31 серпня 2017 у розмірі 716,22 гривень, за період з 01.09.2017 по 31.12.2017 у розмірі 4933,52 гривні, за період з 01.01.2018 по 31.12.2018 у розмірі 14800,58 гривень, за період з 01.01.2019 по 31.12.2019 у розмірі 14800, 58 гривень. Крім того, просив повернути зайво сплачений судовий збір. Представник відповідача у відзиві на уточнену позовну заяву вказав, що відповідач частково визнає позовні вимоги на суму 28209,05 гривень, а саме: за період з 14 серпня 2017 року по 31 серпня 2017 року у сумі 716,22 гривень, за період з 01 вересня 2017 року по 31 грудня 2017 року у сумі 4933,52 гривні, за період з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року у сумі 13962,81 гривні, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року у сумі 8596,50 гривень, що відповідає сумі, зафіксованій в податкових повідомленнях-рішеннях № 51732-1309-2038 від 17.06.2018 та №1464125-5806-2038 від 04.05.2019, оскільки позивач не оскаржував вищезазначені податкові повідомлення-рішення з розрахунками заборгованості з орендної плати за землю, ці рішення набули законної сили, у тому числі, у частині визначення розміру боргу позивача з орендної плати. Отже, загальна сума боргу з орендної плати за землю, яку визнає відповідач, складає 28209,05 гривень. До відзиву надав клопотання про розстрочення виконання зобов`язання рівними частинами строком на три місяці з дня набрання чинності рішенням суду, посилаючись на те, що відповідач досяг пенсійного віку, наразі оформлює пенсію, не працює, виховує онуків, тому не має можливості єдиноразово сплатити борг. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 рокуприйнято до розгляду уточнену позовну заяву Харківської міської ради до [PERSON] про стягнення заборгованості з орендної плати та задоволено клопотання представника позивача Волинської Я.І. про повернення на користь позивача суми переплаченого судового збору у розмірі 3540 грн. 72 коп. Представник позивача у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти стягнення з нього заборгованості у розмірі 28 209,05 грн., при цьому просив розстрочити виконання рішення суду на 3 (три) місяці. Представника відповідача просив частково задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача заборгованість у розмірі 28209, 05 грн., зафіксованому в податкових повідомленнях-рішеннях № 51732-1309-2038 від 17.06.2018 та №1464125-5806-2038 від 04.05.2019, оскільки у даному випадку при вирішенні спору повинні застосовуватись положення Податкового Кодексу України, так як вони мають переважне значення над нормами Цивільного Кодексу України, а також задовольнити клопотання про розстрочення виконання рішення суду. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. Згідно з договором оренди землі від 25 вересня 2015 року, укладеним між орендодавцем Харківською міською радою та орендарем [PERSON] на підставі рішення 89 сесії Харківської міської ради V скликання від 22.12.2005 №356/08 «Про припинення надання юридичним та фізичним особам у користування земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» та рішення 34 сесії Харківської міської ради VІ скликання від 06.08.2014 року №1610/14 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» [PERSON] надано в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі транспорту (кадастровий номер 6310138800:06:057:0089) загальною площею 0,0069 га за адресою: [ADDRESS] . Строк дії договору до 01 серпня 2019 року. Пункт 5 Договору встановлює нормативну грошову оцінку земельної ділянки у сумі 121797 грн. Відповідно до п.9, п.10 Договору орендна плата за земельну ділянку вноситься орендарем у грошовій формі на рахунок Державного казначейства у Харківській області з урахуванням індексів інфляції. Розмір орендної плати на земельну ділянку на рік згідно з розрахунком №981/15 від 12 травня 2015 року становить 8% від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки і складає 9743,76 гривень. Пунктом 11 Договору визначено, що орендна плата на земельну ділянку сплачується рівними частками щомісячно протягом календарних 30 днів, наступних за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця або в строки, визначені чинним законодавством. Відповідно з п.13 договору розмір орендної плати може бути переглянутий у перелічених випадках, серед яких: зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, внаслідок інфляції - щорічно, зміни нормативної грошової оцінки, в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п.б ст.31 Договору орендар зобов`язаний сплачувати орендну плату в строки та розмірах, встановлених цим договором. Пунктом 40 Договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Рішенням ХМР від 25.12.2007 року №335/07 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель м. Харкова станом на 01.01.2007 року та базову вартість 1 кв.м. земель м. Харкова у сумі 253,30 грн., яка отримана на підставі витрат на освоєння і облаштування території м. Харкова станом на 01.01.2007 року та підлягає в подальшому індексації в порядку, встановленому законом (п.1.1 рішення). Пунктом 2 вищевказаного Рішення передбачено, що рішення вводиться в дію з моменту оприлюднення в установленому порядку, а нормативна грошова оцінка земель м.Харкова станом на 01.01.2007 року застосовується з 01.03.2008 року. Згідно з договором оренди землі б/н від 25 вересня 2015 року [PERSON] повинен був сплатити за період з 14.08.2017 по 31.12.2019 орендну плату у такому розмірі: з 14.08.2017 - 31.08.2017 - 716,22 грн., з 01.09.2017 - 31.12.2017 - 4933,52 грн.; з 01.01.2018 - 31.12.2018 - 14800,58 грн.; з 01.01.2019 - 31.12.2019 - 14800,58 грн. Відповідно до листа ГУ ДФС в Харківській області від 20 липня 2020 року №14967/20-40-58-08-09 [PERSON] станом на 20 липня 2020 року має заборгованість з орендної плати з юридичних осіб у сумі 52160,47 грн. Відповідно до нарахувань згідно з податковими повідомленнями-рішеннями № 1464125-5806-2038 від 04.05.2019 та № 51732-1309-2038 від 27.06.2018. Позивачем здійснено розрахунок заборгованості по орендній платі за користування [PERSON] земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] площею 0,0069 га, відповідно до якого розмір заборгованості складає 35250,90 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з таких підстав. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про оренду землі» № 161-XIV від 06.10.1998 року оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: -об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); -дата укладення та строк дії договору оренди; -орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Статтею 288 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Платником орендної плати є орендар земельної ділянки. Об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: - не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території; - не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України). Згідно з частиною 5 статті 5 Закону України «Про оцінку земель» для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності використовується нормативна грошова оцінка. Крім того, за змістом статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Аналіз наведених положень ПК України, Закону України «Про оцінку земель» та Закону України «Про оренду землі» дає підстави для висновку, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретного розміру орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначено в договорі оренди. ПК України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а тому саме у договорі оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати. Аналогічну правовупозицію викладено у постановахВерховного Судувід 01.10.2018 у справі№ 916/3233/16, від 07.10.2019 у справі№ 922/3321/18 та постанові палати для розгляду справ щодо земельни хвідносин та права власності Касаційного господарського суду вскладі Верховного Суду від16.03.2020 у справі№ 922/1658/19. З моменту укладення між землекористувачем та органом місцевого самоврядування договору оренди землі припиняються адміністративні відносини між цими суб`єктами та у подальшому виникають договірні відносини, які характеризуються рівністю їх учасників та свободою договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 у справі № 1917/1188/2012 (№826/1291/17)). Статтею 144 Конституції України та ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення органів місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, є обов`язковими до виконання на відповідній території. Земельна ділянка, що перебуває у користуванні відповідача, відноситься до земель комунальної власності, у зв`язку з чим плата за землю у формі орендної плати, згідно з вимогами ПК України є податком на майно, який зараховується до місцевого бюджету. За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що починаючи з 25 вересня 2015 року [PERSON] мав сплачувати орендну плату відповідно до умов договору б/н від 25 вересня 2015 року, у розмірі, визначеному у цьому договорі, з урахуванням індексів інфляції. Пред`являючи вимоги до відповідача, позивач здійснює розрахунок заборгованості зі сплати орендної плати за користування [PERSON] земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0069 га відповідно до договору оренди землі від 25 вересня 2015 року за період з 14.08.2017 по 31.12.2019 року. Перевіряючи наведений позивачем розрахунок, суд керується пунктом 13 Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1996 №786, якою встановлено, що розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування розміру місячної орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць та інформацією про індекси споживчих цін за відповідні роки на сайті Міністерства фінансів України. Суд погоджується, що розмір орендної плати за період з 14.08.2017 по 31.12.2019 року дорівнює 35250,90 грн. Ввідповідачем порушено зобов`язання щодо сплати орендної плати за користування земельною діляенкою, доказів протилежного суду не надано, крім того, відповідач у судовому засіданні не заперечував факт порушення свого зобов`язання за договором б/н від 25 вересня 2015 року. Суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що розмір заборгованіості з орендної плати повинен визначатись відповідно до податкового повідомлення рішення, ажде за змістом частини 2 статті 21 Закону України «Про оренду землі» Податковим кодексом України регулюються виключно строки внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, тоді як всі інші питання, зокрема, розмір, умови нарахування та внесення орендної плати за землю, порядок та підстави зміни такого розміру, встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, про що також зазначено в пункті 288.4 статті 288 цього Кодексу (наведену правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі № 925/258/17). Враховуючи наведені обставини, суд дійшов висновку про порушення права позивача та недоотримання доходу за користування [PERSON] земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0069 га в сумі 35250,90 грн. Отже позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується клопотання відповідача про надання розстрочки виконання рішення строком на три місяці, то суд відмовляє у задоволенні цього клопотання з таких підстав. Відповідно ч.1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. При цьому, при вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, судам потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо). Тобто, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення, його виконання може бути розстрочено на певних умовах або відстрочено. При вирішенні питання про розстрочку або відстрочку виконання рішення повинні бути враховані інтереси стягувача та оцінені повідомлені боржником обставини, на які він вказує, як на підставу розстрочки або відстрочки виконання рішення та які повинні бути суттєвими, в залежності від чого встановлюється можливість задоволення такої заяви. Розстрочка або відстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувачів і боржників. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення суду лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. У зв`язку з тим, що розстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача при її наданні, з метою вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, необхідно враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання розстрочки виконання судового рішення. Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, однак розстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об`єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення. Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. На підтвердження важкого матеріального стану відповідач зазначає, що він досяг пенсійного віку, не працює, виховує онуків та займається оформленням пенсії, у зв`язку з чим не має можливості сплати борг одним платежем. Крім того зазначає, що він буде змушений звертатися за допомогою до близьких родичів, що в умовах нестабільної економічної ситуації в державі потребуватиме значних зусиль. Але належних та допустимих доказів на підтвердження майнового стану відповідача, який позбавляє останнього на час ухвалення рішення виконати грошове зобов`язання, суду не надано, а наведені відповідачем обставини не є підставою для розстрочення виконання рішення суду на стадії його ухвалення. Проте, відповідач не позбавлений права звернутися до суду з заявою в порядку ст. 435 ЦПК України про відстрочення і розстрочення виконання рішення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме з відповідача на користь позивача стягуються витрати по оплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved