Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати за ним в порядку спадкування за заповітом, право власності на земельну ділянку загальною площею 4,62 га, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території [PERSON] селищної ради й на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ №021456 виданого [PERSON] селищною радою 14.01.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1040, і до дня смерті належала [PERSON], яка померла 04.12.2007 року. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] у судове\~ не з'явився, повідомлений належним чином, надав до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області в судове засідання не з'явилися, повідомлені належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, в заяві зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача\~ - Відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області у судове засідання не зявився, до канцелярії суду надали заяву з проханням\~ розглянути справу без участі представника відділу Держгеокадастру, у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - [PERSON] державна нотаріальна контора подала до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, заперечень не надала. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позовну заяву слід задовольнити повністю з наступних підстав. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України,\~ у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть\~ участь у справі, чи в разі якщо\~\~ відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного\~ засобу не здійснюється.\~\~\~ \~ \~ \~ \~Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: 04 грудня 2007 року померла [PERSON] (а.с.8 ). Згідно довідки, виданої [PERSON] селищною радою Котелевського району Полтавської області 14.05.2008 року за № 2401, на день смерті спадкодавець проживав та була зареєстрована за адресою: [INFO], разом з нею на час відкриття спадщини проживав: [PERSON], [INFO]. Після померлої державним нотаріусом [PERSON] ДНК було заведено спадкову справу за №145/2008. Згідно даних спадкового реєстру спадкодавцем було залишено заповіт посвідчений [PERSON] державною нотаріальною конторою 08.09.2005 року за реєстровим №1373 на все належне їй майно на користь [PERSON] (а.с. 9). [PERSON] ДНК 19.05.2009 року видано свідоцтво про право на спадщину за вищезазначеним заповітом за р.№1409, на право власності на житловий будинок з господарчими будівлями за №13, який розташований по вулиці Чехова, смт Котельва Полтавської області (а.с. 24). До спадкового майна увійшла земельна ділянка площею 4,62га, що знаходиться на території [PERSON] селищної ради, яка належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ №021456 виданого 14.01.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1040 (а.с. 12). Виходячи із змісту вимог Цивільного кодексу України, [PERSON] як спадкоємець за заповітом, який прийняв спадщину, з метою одержання свідоцтва про право на спадщину, на вищезазначену земельну ділянку, передану для сільськогосподарського використання, звернувся до нотаріуса, з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане майно померлої. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку загальною площею 4,62 га, яка передана для сільськогосподарського використання, [PERSON] було відмовлено, оскільки він не надав нотаріусу витяг з Державного земельного кадастру (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.11.2016 р. №1182/02-14) (а.с. 11). Відповідно до повідомлення відділу Держгеокадастру у Котелевському районі Полтавської області від 06.10.2016 року, за №29-28-0.4-1589/15-16, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії I-ПЛ №021456 виданого [PERSON] селищною радою 14.01.2000 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №1040, земельна ділянка загальною площею 4,62 га, яка розташована на території [PERSON] селищної ради, Котелевського району, Полтавської області належить на праві приватної власності гр. [PERSON] (а.с. 13-14). Відповідно перевірки даних Національної кадастрової системи, вказана земельна ділянка до даних Національної кадастрової системи не занесена, тому не можливо видати витяг із державного земельного кадастру на спірну земельну ділянку. Оскільки, його права як спадкоємця, порушені, то він змушений звернутися до Котелевського районного суду Полтавської області. Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції від 01.01.2013 року), державна реєстрація прав власності, інших речових прав на земельні ділянки (їх обтяження) здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, яка проводиться територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України, про що на підтвердження державної реєстрації прав (обтяжень) земельної ділянки, заявнику видається витяг з Державного земельного кадастру. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Одночасно, Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України - незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі. Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. \~Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, суд вважає позов обґрунтованим та доведеним, а тому він підлягає до задоволення в повному обсязі, оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом та право власності ніким не оспорюється.

Outcome: approved