Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до територіальної громади села Журавків в особі Жидачівської міської ради Львівської області в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтування позовних вимог В обґрунтування позовних вимог позивачка покликається на те, що будинок по [ADDRESS] відносився до суспільної групи - колгоспний двір, та згідно витягу з погосподарської книги с. Журавків станом на 30.06.1990 року у ньому рахувались такі учасники: голова двору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] .. Вона, її матір - [PERSON] , батько - [PERSON] та брат - [PERSON] не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були умовно рівними, тобто по ј частині будинковолодіння. Таким чином, вони були співвласниками вищевказаного будинку, однак право власності на частки в будинку не реєстрували. [INFO] помер батько позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входила належна йому частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося. Оскільки заповіту батько позивачки не залишав, то спадкування відбулося за законом. Після смерті батька позивачки його частку фактично прийняли дружина. Вона вступила в управління та володіння спадковим майном (ст.549 ЦК УРСР 1963). Таким чином, маючи свою ј частку будинку та фактично успадкувавши ј частину будинку, що належала [PERSON] , [PERSON] стала фактичною власницею 1/2 частин будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . [INFO] померла матір позивачки [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина до складу якої входила 1/2 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Оскільки [PERSON] заповіту не залишала відтак спадкування відбулося за законом. Позивачка та її брат [PERSON] проживали разом із матір`ю на час її смерті, не заявляли про відмову від спадщини, а тому на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважалися такими, що її прийняли. Маючи кожен свою 1/4 частину будинку та фактично успадкувавши порівну 1/2 частину будинку, що належала [PERSON] позивачка та її брат стали фактичними власниками 1/2 частин спірного будинку . [INFO] помер брат позивачки [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина до складу якої входила 1/2 частина спірного будинковолодіння. Оскільки [PERSON] заповіту не залишав відтак спадкування відбулося за законом. [PERSON] сім`ї не мав, а тому на момент смерті єдиним спадкоємцем була його сестра - позивачка по справі. Таким чином, позивачка фактично маючи свою Ѕ частину будинку та успадкувавши Ѕ частину будинку після смерті брата, позивачка фактично стала одноосібним власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Згодом позивачки вирішила юридично оформити право власності на будинок, а тому 15.03.2021 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого брата [PERSON] , однак нотаріус відмовив їй у його видачі, оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] є спадковим майном та власністю членів колишнього колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Процесуальні рішення, постановлені по справі Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінко Р.Г. від 28.05.2021 року цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 20.07.2021 року о 15 год 00 хв. /а.с.30/ Ухвалою суду від 20.07.2021 року підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до судового розгляду на 01.10.2021 року на 15 год. 00 хв./а.с.38/ Розгляд справи по суті відбувся 01.10.2021 року без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі Позивачка [PERSON] будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, її представник адвокат Яременко І.О. через канцелярію суду, подав заяву про проведення судового засідання у його відсутності. Представник відповідача Жидачівської міської ради Львівської області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у підготовче судове засідання не з`явився, через канцелярію суду, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує, справу просить розглядати за наявними матеріалами. Відповідно до ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується витягом із погосподарської книги, що в житловому по [ADDRESS] станом на 30.06.1990 проживали і зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які були членами колгоспного двору. Кожен із членів колгоспного двору мав умовно по 1/4 частці майна /а. с.12/. Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] рік забудови - 1955, а загальна площа вказаного будинку становить 58 кв.м./а.с.18-23/. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 18.03.1994, житловий будинок в [ADDRESS] належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON] /а.с.17/ Згідно свідоцтва про одруження [NUMBER] від 07.07.1977 року, [PERSON] та [PERSON] одружились 01.09.1947 в с. Бережниця Жидачівського району та після одруження дружині присвоєно прізвище " [PERSON] ". /а. с.9/. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 12.07.1965, [PERSON] народився [INFO] в с. Журавків Жидачівського району, а його батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 17.03.2021, [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] /а.с.11/ Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 19.10.2006, [PERSON] помер [INFO] в м. Жидачів у віці 67 років, про що зроблено відповідний актовий запис №7 /а.с.13/. Згідно довідки Жидачівської міської ради №571 від 17.03.2021, [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним за даною адресою проживала і була зареєстрована дружина - [PERSON] , син - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося /а.с.16/. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 23.06.2006, [PERSON] померла [INFO] в с. Журавків Жидачівського району у віці 78 років, про що зроблено відповідний актовий запис №26 /а.с.14/. Згідно довідки Жидачівської міської ради №571 від 17.03.2021, [PERSON] була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з нею за даною адресою проживали син - [PERSON] та дочка - [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося./а.с.16/ Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03.07.2017, [PERSON] помер [INFO] в смт. Журавно Жидачівського району у віці 64 роки, про що зроблено відповідний актовий запис №20 /а.с.20/. Згідно довідки Жидачівської міської ради №571 від 17.03.2021, [PERSON] був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] до дня своєї смерті, що наступила [INFO] . Разом з ним за даною адресою проживала сестра - [PERSON] . Від імені [PERSON] заповіту не посвідчувалося./а.с.16/ Відповідно до постанови завідувача Жидачівської державної нотаріальної контори № 101/02-31 від 15.03.2021, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, у зв`язку з тим, що житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] є спадковим майном та власністю членів колишнього колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його останнім членом. /а.с.27/. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. А відтак, при постановленні рішення по даній справі, слід керуватися положенням ЦК УРСР в редакції 1963 року. Окрім цього, при вирішенні вказаного судового спору також слід керуватися нормами ЦК України 2004 року, оскільки спадкування спадкового майна має місце після прийняття нового Цивільного Кодексу України. Згідно із листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Як вбачається з п. 6 постанови Пленум Верховного суду України №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Таким чином, до правовідносин щодо спадкування часток в майні колгоспного двору після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд застосовує законодавство, яке діяло на момент виникнення правовідносин, а саме ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки(усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно з ст. 524 статті ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст.525 згаданого кодексу часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Стосовно успадкування частки майна в колгоспному дворі після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , померлого [INFO] , суд застосовує норми ЦК України від 16.01.2003. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом є діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ст.ст.1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Відтак, враховуючи наведене, суд приходить до переконливого висновку в підставності позовних вимог [PERSON] , щодо визнання за нею права власності на спірний житловий будинок, оскільки [PERSON] успадкувала ј частину спірного будинку за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] та Ѕ частину - після смерті свого брата [PERSON] , померлого [INFO] . Таким чином, позивачка володіючи своєю ј частиною будинку як член колгоспного двору та успадкувавши ѕ частини після смерті матері та брата, фактично стала власницею цілого будинковолодіння. Таким чином, враховуючи, що позивачка оформити право власності на спірний житловий будинок, в нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, враховуючи зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved