Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У квітні 2014 р. позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд визнати нотаріальний напис від 24.09.2013 р., виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], що зареєстрований в реєстрі за №9546, таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на ті підстави, що 13.07.2007 р. між позивачкою та відповідачем було укладено Іпотечний договір №013/355-І, предметом данного договору була передана в іпотеку належна їй на праві приватної власності трикімнатна квартира [ADDRESS], в якості забезпечення виконання основного зобов'язання за договором кредиту від 13.07.2007 р. №40.29-48/275, укладеного між відповідачем та [PERSON]. Всі обов'язки, передбачені Іпотечним договором позивачкою виконувались без порушень, натомисть, 24.09.2013 р. за №9546 було вчинено виконавчий напис в якості виконання зобов'язань за укладеним договором кредиту, строк платежу за яким настав 01.06.2013 р. При цьому, ніякої інформації про хід виконання [PERSON] своїх зобов'язань за договором кредиту, на момент вчинення виконавчого напису їй не надавалося. Письмової вимоги від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] з повідомленням про необхідність погашення заборгованості протягом тридцяти днів з дня отримання такої вимоги не отримувала. Також, на момент вчинення виконавчого напису приватним нотаріусом сума заборгованості не була безспірною, а відповідач скориставшись своїми правами, передбаченими у договорі кредиту, надав приватному нотаріусу недостовірні відомості на підтвердження безспірності суми боргу, що в свою чергу, стало підставою для вчинення нотаріусом неправомірного виконавчого напису. У судовому засіданні позивач, представник позивача заявлені вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Позивач звернула увагу на те, що в даному випадку боржник є відмінним від іпотекодавця і їй взагалі не було відомо про стан рахунку, про наявність боргу вона дізналася лише після вчинення виконавчого напису. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» у попередньому судовому засіданні в своїх запереченнях просив суд винести рішення яке буде ґрунтуватися на нормах Закону, додавши, що заперечує проти позовних вимог, оскільки ним було подано нотаріусу оригінал договору іпотеки, докази направлення боржнику письмової вимоги про усунення порушень у зобов'язанні, додавши що вимога направлялася рекомендованим, а не цінним листом. Банком дотримано строк звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису не раніше тридцяти днів. Треті особи будучи належним чином повідомленими про день, час та місце проведення судового засідання у відповідності до вимог ст.76 ЦПК України, свого права на участь у ньому не використали, про причини неявки суду не повідомили. Заяви щодо розгляду справи без їх участі до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що13.07.2007 р. між [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту №40.29-48/275, відповідно до якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 297500,00 доларів США, строк платежу за яким настав 01.06.2013 р. 13.07.2007 р. між [PERSON], [PERSON] та відповідачем було укладено іпотечний договір №013/355-І, предметом даного договору була передана в іпотеку належна їй на праві приватної власності трикімнатна квартира [ADDRESS], в якості забезпечення виконання основного зобов'язання за договором кредиту від 13.07.2007 р. №40.29-48/275, укладеного між відповідачем та [PERSON] (а.с. 8-11). 24.09.2013 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на трикімнатну квартиру [ADDRESS] у рахунок погашення вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 13.07.2007 р. у сумі 297500,00 доларів США. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 32 вказаного закону встановлено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Таким чином, іпотекодержатель має право розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса у разі незадоволення іпотекодавцем вимоги іпотекодержателя про виконання порушеного боржником зобов'язання у тридцятиденний строк. 31.07.2014 р. ухвалою Святошинського районного суду м. Києва по зазначеній справі в порядку ч. 2 ст. 64 ЦПК України судом зобов'язано відповідача надати до суду докази направлення позичальнику [PERSON] та іпотекодавцям [PERSON], [PERSON] листа-вимоги, а саме: чек поштового відділення зв'язку про відправлення листів, опис вкладення до листа вимоги та розрахунку заборгованості (а.с. 127). З наданих суду відповідачем документів вбачається, що іпотекодавцям були надіслані (кожному окремо) повідомлення про необхідність погашення заборгованості №19.301-86/5965 та №19.301-86/5965 від 03.06.2013 р., разом з розрахунком вимог банку, які було повернуто без вручення але з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 100-102; 107-108). Згідно Правил надання послуг поштового зв'язку від 05.03.2009 р. за № 270 на відмінну від цінного листа, який приймається описаним відправником і оціненим, рекомендований лист - вид поштового відправлення, в якості якого може виступати мішок «М» або невеликий пакет, бандероль або секограм, картка або звичайний лист, яке приймається на пошті без визначення вартості і вручається одержувачу під розпис. Про направлення даного типу кореспонденції відправнику вручається відповідна квитанція, що підтверджує оплату і надання послуги. Пунктом 7.2. договору кредиту сторони погодили, що усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони направлені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром, телеграфом, або вручені особисто за зазначеними адресами сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення, або дата поштового штемпеля відділення зв'язку одержувача. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 ЗУ «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 3 ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Відповідно до вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається в межах цього строку. Згідно абз. 4 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. N 20/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03.03 2004 р. за N 283/8882 в чинній на момент вчинення оспорюваного напису редакції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. 08.07.2013 р. поштове відправлення було повернуто відправнику, тобто ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с.98, 99). Як вбачається з матеріалів справи позивачка не отримала письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання від іпотекодержателя, оскільки лист з поштовим повідомлення повернувся до відправника із закінченням терміну зберігання. Згідно п.12 вищезазначеної Інструкції учинення нотаріальної дії може бути відкладене в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або направлення документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен упевнитись у відсутності в зацікавлених осіб заперечень проти вчинення цієї дії. При вчиненні оспорюваного виконавчого напису не було повідомлено позивача. як заінтересовану особу про вчинення такої нотаріальної дії, не було встановлено відсутність відповідних заперечень, відповідачем та третьою особою не роз'яснено позивачеві умови та правові наслідки вчинення виконавчого напису. Згідно ч. 2 ст. 50 Закону України "Про нотаріат" право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Таким чином, відповідачем вказана обставина не спростована, доказів належного направлення позивачу вимоги про дострокове виконання боргового зобов'язання на підставі якої вчинено виконавчий напис з інформацією про вручення боржнику повідомлення про дострокове виконання боргового зобов'язання була відсутня. Із надісланих до суду приватним нотаріусом документів вбачається, що в матеріалах нотаріальної справи вона також відсутня. Крім того, з розрахунку заборгованості, що міститься у завіреній приватним нотаріусом копії виконавчого напису та документів на підставі яких його вчинено, вбачається, що він містить лише загальну суму заборгованості за кредитом та загальну суму відсотків за користування кредитом, що не дає можливості зробити висновок щодо його правильності, натомість, розрахунок пені нарахованої за несвоєчасне повернення відсотків та тіла кредиту виконано детально. Також, зазначений розрахунок заборгованості було проведено без зазначення дати на яку було зроблено такий розрахунок. Проаналізувавши вищезазначені листи відповідача та надіслані приватним нотаріусом завірені копії виконавчого напису можна дійти висновку, що на момент вчинення виконавчого напису заборгованість за кредитним договором не була безспірною. Відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Згідно положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», та п. 282 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом міністерства юстиції України від 03.03.2004 року, № 20/5 для стягнення грошових сум, або витребування від Боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено Кабінетом міністрів України, а саме: Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Так, згідно з Переліком, для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути також первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», відтак, згідно положень ч. 1 даної статті, - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо, безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть бути складені зведені облікові документи. А частиною 2 цієї статті передбачено також ведення даних документів в електронних носіях за умови наявності ряду реквізитів, які були наявні у всіх наданих нотаріусу документа первинної бухгалтерської документації (в тому числі і в розрахунках заборгованості). Судом встановлено, що при вчиненні виконавчого напису у нотаріуса не було від відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» документи первинної бухгалтерської документації на паперових носіях та розрахунки заборгованості (зведені облікові документи вчинені на підставі первинної бухгалтерської документації яка міститься на машинних носіях в електронних база Банку), та містять всі реквізити, що передбачені ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», тому у нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованостей позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчих написах, є безспірними. Письмове повідомлення у відповідності до ч. 4 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріусом боржнику не надсилалося, та якими самими документами нотаріус при вчинення виконавчого напису, оскільки таких документів позивач ні в нотаріуса ні від банку не отримував, що унеможливило надання заперечень стосовно визначення основної заборгованості за кредитним договором, простроченої суми по відсотках та пені в прострочення платежу, які вказуються у виконавчому написі нотаріуса. У договорі іпотеки прямо зазначені вимоги кредитора і зобов'язання позичальника іпотекодавця, які цим договором забезпечуються, разом з тим, неможливо з'ясувати чи вказані дані наданих банком нотаріусу документах конкретні, встановлені договором зобов'язання, за якими саме виникла заборгованість, а отже не можливо вважати, що виконавчий напис зроблено відносно зобов'язань, передбачених кредитним договором від 13.07.2007 р. та іпотечним договором. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку про те, що зазначена у виконавчому написі сума боргу не є безспірною, відмова у задоволенні позову призведе до порушення прав позивача на оспорювання суми боргу у судовому порядку, банком при зверненні стягнення на предмет іпотеки не дотримано вимог ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог закону, а тому позов підлягає задоволенню. За таких обставин, суд вважає, що надані банком приватному нотаріусу документи, не могли підтверджувати безспірність вимог банку до боржника. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь [PERSON] підлягає судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладенного,

Outcome: approved