Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

Прокурор в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача, треті особи: [PERSON], служба у справах дітей Монастирищенської райдержадміністрації про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину посилаючись на те, що прокуратурою Монастирищенського району встановлено, що батько неповнолітнього [PERSON] - [PERSON], згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23.03.2009 позбавлений відносно [PERSON] батьківських прав, мати - [PERSON] - померла 28.04.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-СР № 169970, видане виконкомом Долинківської сільської ради Монастирищенського району від 01.05.2002. Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, в тому числі і на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 2,7881 га, розташовану в адміністративних межах Долинківської сільської ради Монастирищенського району. Неповнолітній [PERSON] прийняв спадщину після смерті матері, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом №1641 від 06.08.2003 року. Монастирищенським районним відділом земельних ресурсів, згідно вищевказаного правовстановлюючого документу, на імя [PERSON] 16.02.2004 року видано державний акт серії ЧР №2104616 на право власності на земельну ділянку площею 2,7881га, кадастровий номер 7123481400:02:000:0194, яка розташована в межах Долинківської сільської ради Монастирищенського району. Разом з тим, прокуратурою району встановлено, що належна неповнолітньому на праві власності земельна ділянка на даний час перебуває у користуванні відповідача, який в порядку ч. 5 ст. 6 ЗУ «Про оренду землі» в 2006 році зареєстрував право оренди належної неповнолітньому земельної ділянки. Підставою виникнення права оренди спірної земельної ділянки у відповідача слугував договір оренди землі від 14.03.2006 року, зареєстрований у Монастирищенському районному відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 03.04.2006 року за № 04067910020, який укладений між відповідачем та малолітнім [PERSON] без дозволу батька [PERSON] Законному представнику [PERSON] - [PERSON] про оформлення вказаного правочину стало відомо лише в 2015 році після звернення до відповідача з вимогою повернути земельну ділянку. Примірник договору оренди власнику землі також не передавався. 05.12.2007 в Монастирищенському районному відділі ЧРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України» зареєстровано додаткову угоду до вищевказаного договору оренди землі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05.12.2007 року № 040779100253. Вказаною додатковою угодою внесено зміни в розділ договору оренди землі від 14.03.2006 року «Строк дії договору». Вважають, що договір оренди земельної ділянки площею 2,7881 га, що розташована в адміністративних межах Долинківської сільської ради, укладений між ТОВ «Долинка-Агро» та малолітнім [PERSON], є нікчемним, тобто недійсним в силу Закону, оскільки укладений з особою, яка не має необхідного обсягу цивільної дієздатності у відсутності схвалення батьків. В обгрунтування позову посилаються на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 30, 31, 203, 215, 216, 221, 236, 1268 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року N 9. На виконання приписів ст. 216 ЦК України відповідач у справі зобовязаний повернути [PERSON] належну йому на праві приватної власності земельну ділянку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 4 ст. 9 вказаного вище Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Відповідно до ч. 2 ст. 26 вказаного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки, в даному випадку відновлюється право, доцільним є скасування державної реєстрації права користування земельною ділянкою площею 2,7881 га. Підставою для представництва у суді інтересів громадянина, згідно ст. 36-1 ЗУ "Про прокуратуру", є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження. Неповнолітній [PERSON], [INFO], являється дитиною, позбавленою батьківського піклування, відповідно, в силу свого віку захистити свої порушені майнові права самостійно немає можливості, що дає підстави прокурору Монастирищенського району Черкаської області звернутися в його інтересах до суду із даною позовною заявою.Просить суд ухвалити рішення, яким встановити нікчемність договору оренди земельної ділянки від 14 березня 2006 року, зареєстрованого у Монастиритценському районному відділі ЧРФДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 03.04.2006 № 04067910020, який укладений між ТОВ «Долинка-Агро» та [PERSON], скасувати державну реєстрацію вказаного вище договору оренди землі, зобовязати відповідача повернути [PERSON] земельну ділянку площею 2,7881 га, кадастровий номер 7123481400:02:000:0194, яка розташована в адмінмежах Долинківської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області. Ухвалою суду від 15.10.2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено службу у справах дітей Монастирищенської районної державної адміністрації. В судовому засіданні прокурор прокуратури Монастирищенського району [PERSON] позовну заяву підтримав повністю, просить її задоволити та пояснив, що прокуратурою району було встановлено, що неповнолітній [PERSON] є дитиною позбавленою батьківського піклування . Після смерті його матері він прийняв спадщину на майно, що належало його матері в тому числі і земельну ділянку, яка знаходиться в адмінісмтратичних межах Долинківської сільської ради. Було встановлено, що вказана земельна ділянка, яка належить [PERSON] на даний час перебуває в оренді в ТОВ «Долинка-Агро». При вивчення питання між ким було укладено договір, було встановлено, що даний договір оренди було укладено між неповнолітнім [PERSON] та ТОВ «Долинка -Агро». Договір оренди укладав саме [PERSON], а не хтось інший, оскільки саме він записаний орендодавцем. Згідно ст. 221 ЦК передбачено, що правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності за відсутності схвалення батьків є нікчемним. Згідно пояснень [PERSON], інтереси якого представлені прокурором, та опікуна [PERSON] [PERSON] до 2009 року орендної плати ніякої не отримував, та з 2005 року фактично проживає з тіткою, яка зараз є його опікуном. Таким чином орендна плата отримана за договором оренди до 2009 року використовувалась не на користь малолітнього, тобто суперечила її інтересам. Щодо пояснень представника відповідача який повідомив що договір оренди від 14.03.2006 року укладений між ТОВ»Долинка-Агро» та [PERSON] підписаний його батьком , зауважує, що представник нічим не підтвердив вказане. До того ж батько [PERSON] [PERSON] згідно рішення Монастирищенського районного суду 23.03.2009 року позбавлений батьківських прав. Відповідно до рішення суду [PERSON] проживає разом зі своєю матір»ю зловживає спиртними намоями, ніде не працює, негативно характеризується за місцем проживання , матеріально сина не забезпечує , навчанням та здоров»ям дитини не цікавиться. Будинок в якому він проживає знаходиться в задовільному стані, мінімально забезпечений продуктами харчуванням предметами класового вжитку. Аналізуючи ч. 1 та 6 ст.177 СК вбачається, що батьки зобов»язанні дбати про використання майна в інтересах дитини з урахуванням віку малолітнього та той з батьків, хто проживає окремо від дитини протягом не менш як шість місяців, не бере участі у вихованні та утриманні дитини, правочини вчиняються без його згоди. Згідно ст 221 ЦК правочин, який вчинено малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, може бути схвалений її батьками або одним з них, з ким вона проживає. Таким чином, розуміючи вказані норми та враховуючи те, що сторона договору та додаткової угоди до нього чітко визначена саме малолітнього [PERSON] на разі підписання вказаного договору батьком дану обставину можна розцінювати як погодження виходячи з того, що батько з сином тривалий час не проживає вихованням не займається, а тому вказану імбицину, розглядати в якості схвалення договору в розумінні ст. 121 ЦК. Крім того, згідно ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють не мають права без дозволу органу опіки та піклування відповідно до закону укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Статтею 20 ЗУ «Про оренду землі» в редакції на час укладення договору передбачено, що укладення договору оренди землі підлягають державній реєстрації. Відповідно вказаний договір повинен був укладатись з дозволу органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. Таким чином наполягаючи на тому, що договір оренди землі від 14.03.2006 року є нікчемним так, як [PERSON] є стороною договору, а [PERSON], як батько [PERSON] не займаючись вихованням останнього не забезпечуючи його всім необхідним проживаючи окремо від сина маючи негативну характеристику та зловживаючи спиртними напоями, що в подальшому призвело до позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] не отримавши відповідного дозволу органу опіки та піклування не мав би права підписував вказаний договір оренди-землі. Просить суд задоволити позов повністю, встановити нікчемність договору оренди земельної ділянки від 14.03.2006 року, який укладений між ТОВ «Долинка-Агро» та [PERSON], скасувати державну реєстрацію вказаного договору та зобов»язати ТОВ «Долинка-Агро» повернути [PERSON] вказану земельну ділянку . В судовому засіданні неповнолітній, в інтересах якого подано позов, [PERSON], позов підтримав повністю, просить його задоволити та пояснив, що з 2005 року він фактично проживає разом з тіткою, яка з 2009 року є його опікуном, оскільки батько позбавлений батьківських прав. Спірний договір підписував його батько, а його в момент підписання батьком договору поруч не було. Він особисто договір не підписував. Кошти за договором, як орендну плату він не отримував. Батько отримував кошти, як орендну плату, але купував зерно, оскільки тримав господарство. Він з даних коштів не отримував нічого. На даний час він просить суд визнати даний договір нікчемним, оскільки не бажає мати ніяких відносин з відповідачем. В судовому засіданні представник відповідача ТОВ « Долинка Агро» [PERSON] позов не визнала повністю, просить в його задоволенні відмовити та пояснила, що спірний договір оренди земельної ділянки на момент укладення, а саме в 2006 році підписаний законним представником [PERSON], його батьком [PERSON], як і додаткова угода до договору. Спірний договір підписаний відносно майна малолітньої особи, але не самою малолітньою особою, а його батьком, тобто схвалений ним. Саме [PERSON] з 2006 року по 2009 рік отримував орендну плату згідно договору. З 2009 року орендну плату за даним договором отримувала [PERSON], як опікун неповнолітнього. Опікуну достовірно було відомо про існування даного договору про що свідчить отримання нею орендної плати. Будь-яких притензій з приводу користування земельною ділянкою на виконання вимог договору оренди земельної ділянки до сьогодні до товариства не виникало. Орендні правовідносини за даним договором тривають і на даний час, оскільки опікун отримувала орендну плату і в 2012-2014 роках. Вважають, що договір оренди землі є дійсним і не підлягає оспорюванню. В судовому засіданні третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] пояснила, що [PERSON] проживає разом з нею з 2005 року і його батько забезпечував лише одягом. Про спірний договір оренди земельної ділянки їй стало відомо не давно. Коли померла дружина брата, він оформляв всі документи самостійно. Їй достовірно відомо, що спірний договір оренди земельної ділянки підписував її брат - [PERSON], але про самі обставини його підписання їй нічого не відомо. На даний час вона є опікуном неповнолітнього [PERSON] та отримує орендну плату. До того часу, поки її брата ще не було позбавлено батьківських прав, тобто до 2009 року, вона орендну плату не отримувала. Просить позов задоволити. Представники третьої особи без самостійних вимог на предмет спору служби в справах дітей Монастирищенської районної державної адміністрації в судове засідання не з»явилися. На адресу суду надали заяву від 26.10.2015 року, відповідно до якої просять справу розглядати у відсутності їх представника та вважають, що позов підлягає до задоволення повністю, з метою захисту прав та законних інтересів неповнолітнього. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю та виходить з наступного. Відповідно до вимог ч. 3. ст. 11, ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60, ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що повністю узгоджується з Постановою Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Судом встановлено, що [PERSON], народився 21.10.1999 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-СР № 049800, виданого 27.10.1999 року Долинківською сільською радою Монастирищенського району Черкаської області. В графі «мати» - [PERSON], в графі «батько» - [PERSON] ( а.с. 7). Батьки неповнолітнього [PERSON], мати [PERSON] померла 28.04.2002 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 169970, виданого 01.05.2002 року виконкомом Долинківської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області ( а.с. 8), батько [PERSON] згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23.03.2009 року ( справа № 2-146/09) позбавлений батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] ( а.с. 9-10). Згідно розпорядження Монастирищенської районної державної адміністрації № 89 від 08.05.2009 року « Про призначення опіки над малолітнім [PERSON]» опікуном малолітнього призначено [PERSON] ( а.с. 12). Відповідно до ч. 4 ст. 1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Неповнолітньому [PERSON], на праві приватної власності, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом № 1641 від 06.08.2003 року, належить земельна ділянка площею 2,7881 га, яка розташована в адміністративних межах Долинківської сільської ради Монастирищенського району Черкаської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 104616 від 16 лютого 2004 року ( а.с. 16) та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-710244822215 ( а.с.17). Статтею 41 Конституції України задекларовано право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що між [PERSON], як орендодавцем та ТОВ «Долинка-Агро», як орендарем, 14.03.2006 року укладено типовий договір оренди землі. Об»єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 2,7881 га, яка належить орендодавцю на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 104616 ( а.с. 13-14), який зареєстровано в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 040679100205 від 03.04.2006 року ( а.с. 142-143) та Додаткова угода до типового договору оренди землі від 27.11.2007 року ( а.с. 15), яка зареєстрована в Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 040779100253 від 05.12.2007 року ( а.с. 140-141). Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Цивільну дієздатність, за змістом ст. 30 ЦК України, має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років (малолітня особа), має право: самостійно вчиняти дрібні побутові правочини. Правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість; здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом ( ст. 31 ЦК України). Таким чином, укладення правочину щодо передачі нерухомого майна - земельної ділянки в оренду знаходиться поза межами цивільної дієздатності малолітньої особи. Змістом ст. 221 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинений малолітньою особою за межами її цивільної дієздатності, за відсутності схвалення батьків, є нікчемним. Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Аналогічна правова позиція висвітлена у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 6 листопада 2009 р. N 9 п. 5. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резулятивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Нікчемний правочин є недійсним з моменту його вчинення (ст. 236 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Відповідачем не надано суду доказів схвалення батьком неповнолітнього договору оренди земельної ділянки, доказів того, що батько неповнолітнього отримував орендну плату, доказів підписання даного договору оренди земельної ділянки батьком малолітнього. Відповідно до ч. 1 ст. 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 23.03.2009 року у справі № 2-146/09 про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно свого малолітнього сина [PERSON] ( а.с. 9-10), встановлено, що [PERSON] проживає разом зі своєю матір»ю, зловживає спиртними намоями, ніде не працює, негативно характеризується за місцем проживання, матеріально сина не забезпечує, навчанням та здоров»ям дитини не цікавиться Будинок в якому він проживає знаходиться в задовільному стані, мінімально забезпечений продуктами харчуванням предметами класового вжитку. Посилання представника відповідача на те, що опікун неповнолітнього [PERSON] отримувала орендну плату протягом 2012 року-2014 року, підтверджуючи дане посилання відомостями про отримання орендної плати за 2012-2014 роки ( а.с. 54-95), а тому такий договір є чинним, спростовується тим, що \~відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства»\~, для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано відповідачем згода органів опіки та піклування при сплаті оренди опікуну [PERSON] отримана не була. Враховуючи, що вимога про скасування державної реєстрації договору є похідною від вимоги про визнання правочину нікчемним, а суд вважає, що вимога про визнання правочину нікчемним підлягає до задоволення то відповідно і вимога про скасування державної реєстрації договору також підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема, тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, а тому позов і в цій частині підлягає до задоволення. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України на користь держави. На підставі викладеного ст. 41 Конституції України, ст. ст. 30, 31, 203, 215, 216, 221, 1268 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року N 9 та

Outcome: approved