Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Позивач у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, наполягав на задоволенні уточнених позовних вимог. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть [PERSON], помер - [INFO]; копія державного акту на право власності на земельну ділянку площею 2,12 га (кадастровий номер [NUMBER]), власник - [PERSON], серія [NUMBER]; довідка про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 2,12 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, згідно якої грошова оцінка становить 78435,12 грн.; копія свідоцтва про народження [PERSON], батько - [PERSON]; копія постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії, підстава - відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на нерухоме майно; довідка Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області № 1240 від 13.06.2017 р., згідно якої на момент смерті [PERSON] разом з ним мешкали дружина - [PERSON], сини - [PERSON] та [PERSON]. Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право власності на земельну ділянку площею 2,12 га (кадастровий номер [NUMBER]) яка розташована на території Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER]. За життя [PERSON] заповідального розпорядження не залишив, тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги є дружина [PERSON] та діти - [PERSON] та [PERSON] У встановлений законодавством строк ані позивач, ані відповідачі не звернулись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак на момент відкриття спадщини постійно проживали разом із сспадкодавцем. Пізніше [PERSON] звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того, були виявлені розбіжності у написанні прізвища позивача та спадкодавця у документах, а саме: у свідоцтві про смерть (серія [NUMBER] від 10.10.2011 р.) прізвище спадкодавця вказано - «[PERSON]», прізвище позивача у паспорті (серії [NUMBER] від 28.09.1998 р.) вказано - «[PERSON]». Ці обставини також були причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Таким чином виникла необхідність встановити факт родинних відносин для оформлення спадкових прав. Іншим шляхом, окрім судового, встановити факт родинних відносин неможливо. Тому, ці обставини змусили позивача звернутися до суду із позовом про встановлення факту родинних відносин та про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інші спадкоємці [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України відмовляються від неї на користь позивача. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, у т.ч. : родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Згідно документів, які містяться в матеріалах справи, в свідоцтві про народження (серія [NUMBER] від 07.08.1968 р.) прізвище позивача (рос. мовою) - [PERSON], прізвище батька позивача ( рос мовою) - [PERSON]. У паспорті позивача, який він отримав 28.09.1998 р., його прізвище (укр.. мовою) викладено - «[PERSON]». В свідоцтві про смерть (серія [NUMBER] від 10.10.2011 р.) прізвище його батька викладено - «[PERSON]». Таким чином суд приходить до висновку, що розбіжності у написанні прізвища позивача та його батька у документах, виникли у наслідок невірного перекладу прізвища позивача з російської мови на українську мову. Крім того, той факт, що позивач по справі є сином померлого [PERSON] підтверджується довідкою Новосільської сільської ради Ренійського району Одеської області від 13.06.2017 р. № 1240. Представник відповідача не оспорює та визнає, той факт, що позивач був сином [PERSON] та має право спадщину як спадкоємець першої черги. Тому, суд вважає встановленим факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме що [PERSON] є сином [PERSON] Від встановлення цього факту залежить виникнення у позивача права на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.ст. 1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину шляхом постійно поживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Новосільською сільською радою Ренійського району Одеської області від 13.06.2017 р. № 1240. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України відмовляються від неї на користь позивача, про що свідчать їх заяви, які містяться в матеріалах справи. Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявляв про відмову від неї. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, суд вважає, що позивач є суб'єктом набуття права власності на спадкове майно з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України. З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно у вигляді земельної ділянки, яке залишилося після смерті батька [PERSON]

Outcome: approved