Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, обґрунтовуючи підставність позову тим, що вироком Липовецького районного суду від 13.02.2019 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. Вказаним судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] внаслідок своїх протиправних дії спричинив тілесні ушкодження [PERSON] . Згідно довідки виданої Вінницькою обласною дитячою клінічною лікарнею № 02/411 від 26.03.2020 потерпілий знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні черепно-лицьової хірургії вказаного медичного закладу з 11.02.2018 по 21.02.2018, у зв`язку із чим на його лікування було затрачено 9696,50 грн. Ураховуючи те, що відповідач у добровільному порядку не відшкодовує вказані витрати, прокурор просить суд у примусовому порядку стягнути з [PERSON] на користь комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна дитяча клінічна лікарня» вказані витрати на лікування потерпілого від злочину. Ухвалою суду від 05.05.2020 розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та визначено відповідачеві строк для подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, подачі відзиву чи зустрічного позову. У визначений судом строк відповідач відзиву та заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного не надав, також не надав зустрічного позову в межах визначеного судом строку, тому суд здійснює розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив, що вироком Липовецького районного суду від 13.02.2019 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. На підставі ст. 75, 104 КК України засудженого від відбування призначеного основного покарання звільнено з випробуванням та встановлено іспитовий строк тривалістю в 2 (два) роки. Вказаний вирок суду набрав законної сили 16.03.2019. Згідно судового рішення було встановлено, що 10.02.2018 близько 21:30 год. [PERSON] , перебуваючи поблизу кафе-бару «Щедра хата», який розташований в с. Росоша по вул. Карла Маркса, Липовецького району Вінницької області, під час зустрічі з неповнолітнім [PERSON] , з яким перебував в неприязних відносинах, на ґрунті раптово виниклого умислу спрямованого на спричинення тілесних ушкоджень, умисно один раз штовхнув останнього рукою в ліве плече, після чого наніс один удар кулаком правої руки по обличчю [PERSON] , в область щелепи, спричинивши йому тим самим тілесні ушкодження у вигляді подвійного перелому нижньої щелепи в ділянці між 37 та 38 зубом (відповідно 7 та 8 зубів зліва), та в ділянці 44 та 45 (4, 5 зуб зліва), які належать до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості, як таке, що не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалося загрозливими для життя явищами та спричинило тривалий розлад здоров`я. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на зазначене, суд вважає, обставини щодо правових наслідків дій особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою є встановленими та такими, що не підлягають доказуванню у даній справі. Згідно довідки виданої Вінницькою обласною дитячою клінічною лікарнею № 02/411 від 26.03.2020 потерпілий від злочину знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні черепно-лицьової хірургії вказаного медичного закладу з 11.02.2018 по 21.02.2018 та провів 10 ліжко - днів, загальна сума лікування хворого становить 9696,50 грн. Таким чином, закладом охорони здоров`я на лікування потерпілого від злочину було затрачено 9696,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину. За змістом наведеної норми права відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на винного при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 року №11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжкодня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Липовецьким районним судом Вінницької області при ухвалені обвинувального вироку стосовно відповідача не вирішувалось питання в рамках кримінального провадження №136/119/18 про відшкодування коштів витрачених на стаціонарне лікування потерпілої від злочину особи. Відповідно до п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Крім того, п. 4 Порядку передбачено, що стягнуті в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я. Як убачається із довідки-розрахунок медичного закладу [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні 10 ліжко - днів, вартість 1 ліжко-дня становить 969,65 грн., загальна вартість 9696,50 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим, за відсутності будь - яких заперечень зі сторони відповідача, позов слід задовольнити в повному обсязі, а кошти на відшкодування витрат на лікування потерпілого стягнути на користь позивача, який є комунальним закладом. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України, а оскільки позивач при пред`явленні позову був звільнений від сплати судового збору, тому такі витрати підлягають стягненню із відповідача в дохід держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved