Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, в якому просить визнати за нею право власності на земельні ділянки, посилаючись на слідуючі обставини. [INFO] в селі Дмитрівка Татарбунарського району Одеської області помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: земельну ділянку площею 2,55 га, розташовану на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД за № 049968 від 25.04.2004 року та земельну ділянку площею 0,1834 га, розташовану по [ADDRESS], посвідчену Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №501877 від 07.04.2010 року. За життя, а саме 26.04.2001 року спадкодавець зробив розпорядження на випадок своєї смерті, яким заповів позивачці все своє майно, яке належало йому на день його смерті, в тому числі і вищевказані належні йому земельні ділянки. Спадкоємців, які б мали право успадкувати обов'язкову долю в спадщині немає. 02 грудня 2013 року позивачка звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті спадкодавця, але їй було відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи у зв'язку з тим, що при вчиненні заповіту, посадова особа не вказала точний час вчинення нотаріальної дії, чим порушила вимоги ч.1 ст.1247 ЦК України щодо форми заповіту. Однак, позивачка вважає, що воля спадкодавця була зафіксована письмовим доказом-заповітом, в якому зазначено, що він заповів їй все своє майно, яке йому належало на день смерті, заповіт внесений в спадковий реєстр. Ніхто з часу смерті спадкодавця [PERSON] заповіт не оспорював, тільки вказаний недолік в заповіті не дає позивачці можливості одержати правовстановлюючий документ на спадкові земельні ділянки, що й стало підставою звернення її до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, але направила до суду заяву з проханням справу заслухати у її відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги. Представник Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними. Дослідивши матеріали справи, суд вбачає правові підстави для задоволення позову, виходячи з наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.10.2011 року (а.с.5) [PERSON] помер [INFO]. Копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД за № 049968 від 25.04.2004 року (а.с.9) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2,55 га, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, виділеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №501877 від 07.04.2010 року (а.с.10) підтверджується, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1834 га, розташованої по [ADDRESS]. Копією заповіту від 26.04.2001 року (а.с.6) підтверджується, що позивачка є спадкоємцем по заповіту на все майно спадкодавця [PERSON], в тому числі і на вищевказані земельні ділянки. Як вбачається з витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 13-н-383/1 від 11.12.2013 року (а.с.7) вартість земельної ділянки площею 2,5534 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії ІІІ-ОД за № 049968, складає 85936 грн. 50 коп. Із витягу з технічної документації про визначення нормативної грошової оцінки земельної ділянки № 13-н-383/2 від 11.12.2013 року (а.с.8) вартість земельної ділянки площею 0,1834 га, що належить [PERSON] згідно Державного акту серії ЯК за № №501877, складає 44371 грн. 00 коп. З листа нотаріуса від 02.12.2013 року (а.с.13) видно, що позивачці було відмовлено в прийнятті заяви про відкриття спадкової справи з причини невідповідності заповіту вимогам ст.1247 ЦК України, оскільки не вказано точний час його складання. З копії повторного свідоцтва про народження (а.с.12) вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Із довідки Дмитрівської сільської ради Татарбунарського району за №721 від 17.12.2013 року (а.с.11) видно, що [PERSON] був зареєстрований та постійно проживав в житловому будинку, який розташований по [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 03.03.2014 року (а.с.31) повідомляється, що за результатами пошуку спадкової справи після померлого [PERSON] [INFO], інформація відсутня. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1234 ЦК України, право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Інструкцією "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства Юстиції від 03.03.2004 року №20/5 та ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складання заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] є спадкоємицею по заповіту померлого [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину через нотаріальну контору вона не має можливості у зв'язку з тим, що вищевказаний заповіт не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки в ньому не зазначений точний час його вчинення. За таких обставин, враховуючи, що спадкодавець [PERSON] є власником вищезазначених земельних ділянок(а.с.9-10, його воля була зафіксована письмовим доказом-заповітом (а.с.6), в якому зазначено, що він заповів за життя позивачці все своє майно, яке йому належало на день смерті, заповіт внесений в спадковий реєстр і ніхто з часу смерті спадкодавця заповіт не оспорював, в тому числі і спадкоємці першої черги, суд вважає, що за [PERSON] може бути визнано право власності на земельну ділянку загальною площею 2,55 га, посвідчену Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №049968 від 25.04.2004 року та на земельну ділянку загальною площею 0,1834 га, посвідчену Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 501877 від 07.04.2010 року.

Outcome: approved