Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернувся до суду позовом, у якому просив визначити, що частка [PERSON] , яка померла [INFO] , у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , що належав їй на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 14 квітня 1998 року Бобрицькою сільською радою народних депутатів Броварського району Київської області на підставі розпорядження від 14 квітня 1998 року за № 1, зареєстрованого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 3555, становила Ѕ частку цього нерухомого майна. В обґрунтування позову зазначав, що він та відповідач [PERSON] є рідними братами. [INFO] померла їхня мати [PERSON] , яка згідно із заповітом від 03 вересня 2010 року усе належне їй майно заповіла в рівних частках йому та братові [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1998 року, виданого Бобрицькою сільською радою народних депутатів Броварського району Київської області на підставі розпорядження від 14 квітня 1998 року № 1, зареєстрованого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризаціїу реєстровій книзі за № 3555, померлій матері [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Після смерті матері [PERSON] відкрилася спадщина на все належне їй майно, у тому числі на належну їй на праві спільної сумісної власності частку зазначеного вище житлового будинку. У встановлений законом строк він звернувся до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Проте, листом від 13 вересня 2019 року нотаріальною конторою у видачі йому свідоцтва про право на спадщину після смерті матері на частку зазначеного житлового будинку відмовлено, оскільки відповідно до наданих документів неможливо визначити, яка саме частка будинку належала померлій матері [PERSON] , тому він змушений звернутися до суду. Згідно із ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Виходячи з наведеного вище, померлій матері сторін [PERSON] на праві спільної сумісної власності належала Ѕ частка житлового будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, проти його задоволення не заперечував, про що надав суду відповідну заяву. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 27 вересня 2018 року. Рішеннями Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 лютого 2019 року та від 08 квітня 2019 року, ухваленими у цивільних справах № 361/8402/18 та № 361/415/19 відповідно, встановлено факти родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , є матір`ю відповідача [PERSON] та позивача [PERSON] . Згідно із заповітом від 03 вересня 2010 року, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області Нічипоренко Г.М., зареєстрований в реєстрі за № 112, мати сторін [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй належатиме на день смерті і на що за законом вона матиме право, заповідала [PERSON] та [PERSON] в рівних частках кожному. Із свідоцтва про право власності на житло від 14 квітня 1998 року, виданого Бобрицькою сільською радою народних депутатів Броварського району Київської області на підставі розпорядження від 14 квітня 1998 року за № 1, зареєстрованого Броварським міжміським бюро технічної інвентаризації у реєстровій книзі за № 3555, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 69,5 м2. Факт належності вказаним двом особам на праві спільної сумісної власності на підставі цього свідоцтва про право власності на житло зазначеного житлового будинку підтверджується листом Комунального підприємства Київської обласної ради "Лівобережне бюро технічної інвентаризації" за вих. № 424101 від 23 липня 2019 року. У ч. 1 ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За змістом ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з наведеного, враховуючи обставини справи, принцип рівності часток кожного із співвласників у спільному сумісному майні, а також те, що право спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] було зареєстровано за двома особами, суд дійшов висновку, що померлій матері сторін [PERSON] у даному житловому будинку належала Ѕ частка. За змістом ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті (ч. 1 ст. 1223 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Із спадкової справи № 696/2018 до майна померлої [INFO] [PERSON] видно, що 24 жовтня 2018 року відповідач [PERSON] та 10 грудня 2018 року позивач [PERSON] у визначений законом шестимісячний строк звернулися із заявами про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області, що свідчить про прийняття ними спадщини після смерті їхньої матері [PERSON] . Листом від 13 вересня 2019 року за вих. № 2589/02-14 вказаною нотаріальною конторою у видачі позивачу [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку житлового будинку [ADDRESS] , що належала його померлій матері [PERSON] , відмовлено посилаючись на те, що частка спадкодавця відповідно до наданих документів не виділена, рекомендовано звернутися до суду щодо визначення частки спадкодавця у спільному майні. Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] про визначення частки співвласника у спільному сумісному майні ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved