Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

Представник позивача за довіреністю [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за позивачем [PERSON], в порядку спадкування за законом право власності на спадкове майно, а саме житловий будинок №16, що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Радищева, що належав [PERSON], який помер 30.04.2015 року. В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 30.04.2015 року помер [PERSON], після його залишилось спадкове майно житловий будинок, що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Радищева, 16. На день смерті за вказаною адресою були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Правовстановлюючих документів на будинок спадкодавець за життя виготовити не зміг у звязку з чим, позивач не має змоги оформити право власності на вказаний будинок. Від представника позивача [PERSON] [PERSON], який діє відповідно до договору про надання правової допомоги від 13.06.2017 року, надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, відповідно до копії свідоцтва про смерть, що у квітні 2015 року помер [PERSON], про що 30.04.2015 року складено відповідний актовий запис №1150 (а.с. 4). Згідно копії довідки Комунального підприємства «Виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №14» Житомирської міської ради від 10.01.2017 року №54, на день смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. Разом з ним, а вищевказаною адресою, за шість місяців до дня смерті та на день смерті та шість місяців після смерті був зареєстрований лише син померлого [PERSON], [INFO] (а.с.10). Відповідно до довідки виконуючого обовязки начальника Бердичівської виправної колонії (№70) від 11.05.2017 року №46, [PERSON], [INFO] відбуває покарання в Державній установі «Бердичівська виправна колонія (70)» з 31.07.2014 року. Засуджений Немирівським районним судом Вінницької області 24.12.2013 року до 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна (а.с. 10). Відповідно до постанови приватного нотаріуса [PERSON] від 09.01.2017 року, представнику позивача [PERSON], який звертався від імені [PERSON] до нотаріуса, відмовлено у видачі на імя [PERSON] свідоцтв про право на спадщину на житловий будинок №16, що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Радищева та земельну ділянку, що знаходиться там же, після померлого [PERSON] у звязку з відсутністю заяви про прийняття спадщини у встановленій законом формі та встановлений законом строк, та відсутністю факту постійного проживання за однією адресою, а також у звязку з тим, що не подано правовстановлюючий документ на житловий будинок, а до правовстановлюючого документу на земельну ділянку не подано витяг з Державного земельного кадастру, які є обовязковими для видачі свідоцтв про право на спадщину (а.с. 5-6). Відповідно до матеріалів спадкової справи №164/2016 щодо майна померлого [PERSON], єдиним спадкоємцем останнього є [PERSON] (а.с. 26-42). Згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будування індивідуального житлового будинку на право особистої власності, з числом кімнат від однієї до пяти включно, відповідно до рішення Житомирської міської ради трудящих №742 від 20.09.1979 року, [PERSON], надано земельну ділянку на праві безстрокового користування, яка знаходиться в м. Житомирі, вул. Радищева, 16, загальною площею 600 кв. м. (а.с. 47-48). В матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на будинок, що за адресою: м. Житомир, вул. Радищева, 16, відповідно до якого, житловий будинок збудовано у 1984 році (а.с.7-9). На момент відведення [PERSON] земельної ділянки для індивідуального будівництва питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Указ від 26.08.1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22.02.1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26.08.1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26.08.1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Постанова від 26.08.1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26.08.1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26.08.1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. За Указом від 26.08.1948 року та підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва вперше був затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України\~\~від 5 серпня 1992 року №449. Отже, до 5 серпня 1992 року законодавством не була передбачена процедура введення в експлуатацію індивідуальних житлових будинків при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року житлових будинків вимогам законодавства, будівельним нормам та державним стандартам і правилам, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції\~\~України від 30 липня 2012 року). З наведеного можна зробити висновок, що житловий будинок №16, що розташований за адресою: м. Житомир, вул. Радищева та збудований у 1984 році був власністю [PERSON] Разом з тим, спадщина відкрилась у 2015 році у звязку зі смертю [PERSON], а тому застосуванню до вказаних відносин підлягають норми, визначені у Цивільному кодексі України, який набрав законної сили 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1\~ст. 1220 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Положення ст. 1216 ЦК України визначають, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України\~встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту спадкоємці за законом. Частиною 1\~ст. 1261 ЦК України\~встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до\~ст. 1297 ЦК України\~спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. В пункті 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", розяснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку, що відсутність правовстановлюючих документів на будинок не може позбавити позивача права на спадщину, позивач є єдиним спадкоємцем [PERSON], який в свою чергу був власником житлового будинку №16, по вул. Радищева в м. Житомирі, а тому позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають до задоволення.

Outcome: approved