Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

У квітні 2017 року, відповідно до статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції" та розпорядження голови Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року, Управління праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення надмірно виплачених коштів адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій просило суд стягнути з відповідача надмірно виплачені кошти адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4 494,24 грн. В обґрунтування заявленого позову позивач посилався на те, що [PERSON] з 21.08.2015 року перебував на обліку в УПСЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: [ADDRESS], та у період з 21.08.2015 року по 16.02.2016 року як працездатній особі, непрацюючій, отримувала щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з 21.08.2015 року по 20.10.2015 року в сумі 1 326,00 грн. щомісячно, з 21.10.2015 року по 20.12.2015 року в сумі 1 105,00 грн. щомісячно, з 21.12.2015 року по 16.02.2016 року в сумі 884,00 грн. щомісячно. За результатами проведеної перевірки встановлено, що відповідач в період отримання грошової допомоги була відсутня за фактичним місцем проживання понад 60 днів, а саме 07.10.2015 року повернулася до місця своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS], де фактично і проживала понад 60 днів. Про вказану обставину відповідач Управління не повідомила. Встановлена обставина позбавляє відповідача права на отримання грошової допомоги. В результаті цього відповідачу була надміру виплачена грошова допомога за період з 07.10.2015 року по 16.02.2016 року на загальну суму 4 494,24 грн., яка підлягає поверненню. 18.01.2017 року відповідачу направлено повідомлення про повернення надмірно виплачених коштів у сумі 4 494,24 грн. до 20.02.2017 року, однак до теперішнього часу вказана сума ним добровільно не повернута, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити на підставах, зазначених у позові. Відповідач у судове засідання не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про день та час слухання справи, причини неявки суду не відомі. Відомостей про неможливість з'явитися в судове засідання відповідач суду не надала. Суд, на підставі ст. 225 ЦПК України, ухвалив розглядати справу заочно. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги. Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України від 20.10.2014р. №1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон №1706). Так, зокрема, ч. 1 ст.1 цього Закону закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Порядок здійснення обліку внутрішньо переміщених осіб врегульовано нормою ст. 4 Закону №1706. Згідно до цієї норми факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1706, внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомляти про зміну місця проживання структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за новим місцем проживання протягом 10 днів з дня прибуття до нового місця проживання. У разі добровільного повернення до покинутого постійного місця проживання внутрішньо переміщена особа зобов'язана повідомити про це структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем отримання довідки не пізніш як за три дні до дня від'їзду. У разі виявлення подання внутрішньо переміщеною особою завідомо неправдивих відомостей для отримання довідки про взяття на облік відшкодувати фактичні витрати, понесені за рахунок державного та місцевих бюджетів у результаті реалізації прав, передбачених цим Законом. Внутрішньо переміщена особа зобов'язана виконувати інші обов'язки, визначені Конституцією та законами України. Ст. 12 Закону №1706 передбачено, що у разі неповідомлення внутрішньо переміщеною особою про її повернення до покинутого місця постійного проживання згідно з абзацом другим пункту 3 частини другої статті 9 цього Закону рішення про скасування дії довідки відповідно до пункту 3 частини першої цієї статті приймається на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця постійного проживання. У разі наявності у внутрішньо переміщеної особи обґрунтованих причин для продовження строку її відсутності за місцем проживання понад 60 днів така особа звертається з відповідною письмовою заявою за місцем проживання до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. У такому разі строк відсутності внутрішньо переміщеної особи за місцем проживання може бути збільшено до 90 днів. Внутрішньо переміщені особи отримують щомісячну адресну допомогу за правилами встановленими Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою КМУ від 01.10.2014р. №505 (далі - Порядок). Згідно з п. 2 Порядку, грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. Згідно з п. 5 Порядку, для отримання грошової допомоги (у тому числі у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку) уповноважений представник сім'ї звертається за фактичним місцем проживання (перебування) сім'ї до установи уповноваженого банку для відкриття в установленому порядку поточного рахунка, пред'являє паспорт громадянина України або інший документ, що посвідчує особу, та подає на адресу уповноваженого органу відповідну заяву про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги (у разі призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк, якщо її виплата раніше не здійснювалася через установи уповноваженого банку). Згідно з п. 10 Порядку, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання. Відповідно до п. 11 Порядку, уповноважений представник сім'ї, якому призначено грошову допомогу, зобов'язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім'ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку. Відповідно до п. 12 Порядку, виплата грошової допомоги припиняється, зокрема, у разі виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 21.08.2015 року перебуває на обліку в УПСЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району як внутрішньо переміщена особа за фактичним місцем проживання: [ADDRESS]. 21.08.2015 року [PERSON] звернулася до УПСЗН Запорізької міської ради по Хортицькому району із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання. Рішенням позивача від 03.09.2015 року відповідачу призначена щомісячна адресна грошова допомога на строк з 21.08.2015 року по 20.10.2015 року в сумі 1 326,00 грн. щомісячно, з 21.10.2015 року по 20.12.2015 року в сумі 1 105,00 грн. щомісячно, з 21.12.2015 року по 16.02.2016 року в сумі 884,00 грн. щомісячно. Згідно акту перевірки від 01.11.2016 року в період отримання вказаної допомоги [PERSON] була відсутня за фактичним місцем проживання: [ADDRESS], понад 60 днів, а саме з 07.10.2015 року по 16.02.2016 року. Згідно розрахунку суми боргу, відповідачу за період з 07.10.2015 року по 16.02.2016 року надмірно перераховано щомісячну адресну грошову допомогу в сумі 4 494,24 грн. 22.12.2016 року відповідачу направлено письмове повідомлення про необхідність повернення суми надмірно перерахованої щомісячної адресної допомоги в розмірі 4 494,24 грн., яка відповідачем не повернута. Проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, повно, всебічно та об'єктивно оцінивши обставини справи та надані на їх підтвердження докази в їх сукупності, взаємозв'язку, достатності, належності та допустимості, суд вважає встановленим та доведеним, що за період з 07.10.2015 року по 16.02.2016 року відповідач [PERSON] безпідставно отримувала адресну грошову допомогу як внутрішньо переміщена особа для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки в порушення ч. 2 ст. 9 Закону №1706, п. 11 відповідного Порядку, не повідомила Управління про від'їзд до постійного місця проживання та відсутність за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи понад 60 днів, тобто про настання змін обставин, які впливають на призначення грошової допомоги. У зв'язку з цим, відповідачу за рахунок державних коштів була надмірно перерахована сума грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання за період з 07.10.2015 року по 16.02.2016 року в загальному розмірі 4 494,24 грн., яка добровільно відповідачем не повернута, тому вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки вони обґрунтовані та доведені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, беручи до уваги, що при подачі даного позову позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 19 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: approved