Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання дійсним договору № 334 купівлі-продажу нерухомого майна від 15 серпня 2001 року, а саме 40/100 частин домоволодіння з відповідною часткою побудов та споруд по [ADDRESS] , що в цілому складається з житлового будинку літ. А, житловою площею 39,40 кв.м., гаражу літ. Л, трьох сараїв літ. Б, В., Г, вбиральні літ. Д, огорожі та споруд № 2-4, 6, 8, ІІ, укладеного на товарно-універсальній біржі «Клондайк», зареєстрованого в ММБТІ 23 жовтня 2001 за № 10363, між [PERSON] , з одного боку та [PERSON] , з іншого боку. На теперішній час позивач має намір реалізувати свої права щодо нерухомого майна, але цьому перешкоджає відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі - продажу. Ухвалою суду від 03.12.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою суду від 03.12.2020, звільнено позивачку від сплати судового збору за подання позовної заяви. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Раніше 40/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] , належала [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 12.09.1973 р. Першою Миколаївською держнотконторою за реєстровим № 4-6497 та зареєстрованого в ММБТІ 27.09.1973 за реєстровим № 10363. 15 серпня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] на товарно-універсальній біржі «Клондайк», укладено договір № 334 купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, 40/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] , що що в цілому складається з житлового будинку літ. А, житловою площею 39,40 кв.м., гаражу літ. Л, трьох сараїв літ. Б, В., Г, вбиральні літ. Д, огорожі та споруд № 2-4, 6, 8, ІІ. Зазначений договір було зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 23 жовтня 2001 за № 10363. Договір купівлі-продажу нерухомого майна підписаний сторонами власноручно. На теперішній час ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявив, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло. На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на теперішній час, визнання такого договору дійсним можливе лише у судовому порядку. Позивачка вказує на те, що після укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна, сторонами були виконані всі умови договору. Відповідно до довідки з комунального підприємства "Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації" від 15.12.2020 за вих. № 3020, з матеріалів архівної справи БТІ станом на 28.12.2012, право власності на житловий будинок по [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] 3/5 частин на підставі договору дарування від 07.07.1990 року та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу № 334 від 15.08.2001 року, зареєстрованого в БТІ 23 жовтня 2001 за реєстровим № 10363. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 04.12.2020, право власності на домоволодіння по [ADDRESS] не зареєстровано. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відразу після укладання договору купівлі-продажу домоволодіння між сторонами, покупцем було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у серпні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року. Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові. За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми. Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним. Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Позивачка, на теперішній час, не має можливості реалізувати свої права, як власник майна, оскільки договір купівлі-продажу домоволодіння не було посвідчено нотаріально. Беручи до уваги те, що позивачка не має можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу дійсним підлягає задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За такого, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved