Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON], зареєстрований 17 лютого 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 77, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на їхнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подання позову і до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позову зазначала, що протягом останніх декількох років сімейне життя та відносини у сторін розладилися. Через відсутність взаєморозуміння і взаємоповаги, частими стали сварки між ними. Тривалий час кожен із них живе своїм окремим життям та своїми інтересами. З грудня 2017 року подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Їхній шлюб існує лише формально. Примирення і подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. Спір про поділ майна подружжя на даний час між ними відсутній. За домовленістю між сторонами після розірвання шлюбу їхній син буде проживати з матір'ю. На даний час малолітній син сторін [PERSON] проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина у необхідному розмірі не надає, вирішити питання щодо утримання дитини в добровільному порядку шляхом укладення нотаріального договору він не бажає. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує,просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги задовольнити повністю. Сплачений нею судовий збір з відповідача просила не стягувати. Відповідач [PERSON] у судове засідання теж не з'явився, подав до суду заяву, у якій зазначав, що позов він визнає, проти розірвання шлюбу та стягнення з нього на користь позивача аліментів на сина [PERSON] в розмірі ? частки його заробітку (доходу) не заперечує. Просив суд розглянути справу за його відсутності. Також зазначав, що з грудня 2017 року сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, строк на примирення подружжя надавати не потрібно. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 17 лютого 2007 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 77. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що з грудня 2017 року сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Примиритися подружжя не бажає. Їхній малолітній син [PERSON] на даний час проживає з матір'ю та перебуває на повному її утриманні. Домовленості щодо утримання дитини батьком, який проживає окремо, між сторонами не досягнуто. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання сина позивачу не надає, згоден сплачувати аліменти на дитину в розмірі ? частки його заробітку (доходу), щомісячно. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо, примиритися вони не бажають, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. У ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України закріплено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У ч. 1 ст. 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON] позивачу не надає, позов визнав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню і в частині стягнення аліментів на дитину до досягнення нею повноліття. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішень у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у справах про стягнення аліментів позивачі від сплати судового збору звільняються. Виходячи з наведеного, із відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved