Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Скадовської районної державної нотаріальної контори 03.10.1994 року за № 3970 належить на праві власності 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Інша 1/2 частина належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03.10.1994 року посвідченого державним нотаріусом Скадовської районної державної нотаріальної контори 03.10.1994 року за № 3970. У квітні 2010 року позивачці стало відомо, що на підставі доручення від 28.10.2002 року, яке начебто було видано нею [PERSON] сину [PERSON] , який від імені [PERSON] уклав 03.12.2002 року з [PERSON] договір дарування 1/2 частини житлового будинку по [ADDRESS] . Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 26.06.2015 року у цивільній справі № 2119/2-100/2011 доручення від 28.10.2002 року та договір дарування від 03.12.2002 року визнані недійсними. Також, відповідачка в 2009 році приватизувала спільну земельну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0, 2321 га та на даний час користується всім спільним майном. Просить виділити їй у власність 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] в натурі відповідно до часток кожного співвласника в спільній частковій власності на будинок, визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0, 3221 га, розташованої по [ADDRESS] , визначити порядок володіння і користування присадибною земельною ділянкою, розташованою по [ADDRESS] . Відповідно до п. 9 ч. 1 розділу ХІІІ «Перехідних положень» справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності редакцією ЦПК, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності редакцією ЦПК. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 12.12.2016 року відкрито провадження по справі, суддя Ведмідська Н.І. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 16.12.2016 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору до розгляду справи по суті. У зв`язку зі звільненням у відставку судді Ведмідської Н.І. справу передано 22.06.2017 до канцелярії суду на повторний автоматизований розподіл. Автоматизований розподіл судової справи між суддями здійснити неможливо у зв`язку з відсутністю суддів, що підтверджується протоколом від 22.06.2017. 09.10.2017 року повторним автоматизованим розподілом судової справи обрано суддю Клімченка М.І. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 09.10.2017 року суддею Клімченком М.І. справу прийнято до провадження та призначено судове засідання. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 05.12.2017 року у справі призначена судова будівельно-технічна експертиза, провадження по справі зупинено. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 05.02.2018 року поновлено провадження по цивільній справі. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 22.05.2019 року у справі призначена додаткова судова будівельно-технічна експертиза, провадження по справі зупинено. Ухвалою Скадовського районного суду Херсонської області від 26.06.2019 року поновлено провадження по цивільній справі. Позивачка та представник позивача адвокат Охлопков О.І. у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав зазначених в позові та провести поділ майна з урахуванням висновку експерта № 150/17 від 26.01.2018 у відповідності до додатку № 1 та додатку № 2. Відповідачка та її представник адвокат Кушнеренко Т.В. в судовому засіданні позов визнали частково та зазначили, що їх влаштовує варіант визначений висновком експерта № 178/19 від 26.06.2019 року, так як він не враховує споруди та побудови 2002 року побудовані [PERSON] , просили відмовити у задоволенні вимог щодо земельної ділянки, так як остання є власністю [PERSON] . Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідачки, відповідачки, пояснення свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Скадовської районної державної нотаріальної контори 03.10.1994 року за № 3970. [PERSON] є власником іншої 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, яке видане державним нотаріусом Скадовської районної державної нотаріальної контори 03.10.1994 року за № 3970. На підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯБ№064329 від 11.08.2009 року виданого згідно рішення Михайлівської сільської ради Скадовського району Херсонської області № 184 від 20.08.2004 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0, 2321 га в [ADDRESS] з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355, 356, 357 та 358 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виходячи з положень ст. ст.183,367 ЦК України та роз`яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7«Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Як встановлено матеріалами справи, позивачка та відповідачка є співвласниками домоволодіння з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] з визначеними рівними частками у спільному майні. Земельна ділянка площею 0, 2321 га в [ADDRESS] належить відповідачці [PERSON] Господарські будівлі та споруди до домоволодіння [ADDRESS] на момент ухвалення рішення відповідають технічному плану на житловий будинок від 16.02.2017 року. Між співвласниками виникають суперечки щодо користування майном, яке належить їм на праві спільної часткової власності. Визначення порядку користування судом потребує спеціальних знань експертів з цього питання, у зв`язку з чим ухвалами суду було призначена судову будівельно-технічну експертизу та додаткову судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта від 26 січня 2018 року № 150/17 пропонується один варіант визначення порядку користування житловим будинком та земельною ділянкою по [ADDRESS] (а.с. 106-121). Висновком експерта від 26.06.2019 року № 178/19 пропонується також один варіант поділу житлового будинку [ADDRESS] без врахування споруд та побудов, які побудовані у 2002 році [PERSON] (а.с.222-238). З огляду на те, що сторони не дійшли згоди щодо варіантів визначення порядку користування житловим будинком та прилеглою земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що варіант визначення порядку користування спірним нерухомим майном визначений висновком експерта від 26 січня 2018 року № 150/17, згідно якого залишено у загальному користуванні: туалет літ. «Д», вартістю 9224 грн., душ літ. «З», вартістю 8659 грн, водопровідна свердловина № 1 вартістю 17947 грн., вимощення № ІІ вартістю 3917 грн., вимощення №І вартістю 1990 грн, разом вартість складає 41737 грн., кожному співвласнику по 20868, 5 грн., також сторонам пропонується виділити житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами та земельну ділянку для обслуговування житлового будинку у відповідності до додатків № 1 та № 2 експертизи виходить з засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін при розгляді справи. Судом враховано, що [PERSON] та [PERSON] успадкували нерухоме майно по [ADDRESS] в рівних частинах, що складалося з житлового будинку та надвірних будівель, а саме: жилий будинок літ. «А», літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В», «Г», туалет літ. «Д», водопровід, огорожу. Згодом у 2002 році [PERSON] користуючись спадковим майном на власний розсуд зруйнувала сараї літ. «В», «Г» та зробила цегляним туалет літ. «Д» та добудувала самочинні споруди. Отже, виходячи з цього, суд приходить до висновку про можливість залишення у загальному користуванні сторін спірних надвірних будівель. Також судом враховано, що у відповідності до даних інвентарної справи прибудова літ. «а2», сараї літ. «Ж», «К» самочинно збудовані і в розрахунках при розподілу не враховуються, так як не підлягають поділу обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови № 6 від 30 березня 2012 року«Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). У відповідності до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Та обставина, що [PERSON] у 2002 році на підставі договору дарування незаконно набула право власності на частину будинку належну [PERSON] , що встановлено судом у цивільній справі № 2119/2-100/2011, а також у 2009 році оформила право власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку на своє ім`я, на думку суду, порушує право власності [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки призначеної для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. Судом не приймається до уваги висновок експерта № 178/19 від 26.06.2019, оскільки під час судового розгляду не доведено належними та допустимими доказами та що до особистої власності [PERSON] належить прибудова літ. "а2" 2002 року, погріб 2002 року побудови, сараї літ. Ж, К, 2002 року побудови, туалету літ. «Д», 2002 року побудови, душ літ. «З», 2002 року побудови, водопровідна свердловина,\~ 2002 року побудови, хвіртка № 1, огорожа № 3, ворота № 4, огорожа № 5 та № 6 2002 року побудови. Крі того, вказаною експертизою не вирішується питання щодо розподілу земельної ділянки. Покази свідків [PERSON] , [PERSON] щодо здійснення будівництва [PERSON] надвірних споруд не впливають на розподіл земельної ділянки та житлового будинку, оскільки частина вказаних споруд є самочинними і не повинні враховуватися при поділі майна, а інша частина майна успадкована сторонами. Суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Судові витрати понесені позивачем у справі підлягають стягненню з відповідача на підставі ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, а саме витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень, витрати за проведену судову будівельно-технічну експертизу в розмірі 7060 гривень, а всього 10060, 00 гривень та судовий збір на користь держави в розмірі 617, 60 грн.

Outcome: approved