Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач Орган опіки та піклування адміністрації Заводської районної Дніпродзержинської міської ради в інтересах [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У своєму позові позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є одинокою матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. За заявою матері, у зв'язку з її тяжким фінансовим становищем та необхідністю завершити лікування, рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради від 20 червня 2012 року № 116 малолітній [PERSON], 2012 року народження, був влаштований до КЗ «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. Рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради від 20 лютого 2013 року № 16 малолітній [PERSON], 2006 року народження, отримав статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано під опіку бабусі [PERSON]. Рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради від 20 лютого 2012 року № 17 малолітньому [PERSON], 2012 року народження, було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштовано до КЗ «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради на повне державне утримання. За заявою матері [PERSON], рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті ради від 20 серпня 2014 року № 115, 116, дітям було скасовано статус позбавлених батьківського піклування та повернуто на виховання матері. Через деякий час [PERSON] та [PERSON] направлено на лікування до лікарні. Під час перебування [PERSON] в реабілітаційному відділенні КЗ «Дніпродзержинський будинок дитини» [PERSON] лише один раз відвідала сина, не цікавилась його здоров'ям та розвитком. Старший син [PERSON] постійно знаходиться на вихованні у бабусі. Безвідповідальне та жорстоке ставлення матері до виконання батьківських обов'язків щодо дітей, відсутність умов проживання та несвоєчасне надання дітям кваліфікованої медичної допомоги може привести до небезпеки для життя та здоров'я її малолітніх дітей. На даний час діти позбавлені можливості інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, не отримують належної медичної допомоги через те, що мати ніколи не проявляла належної турботи про долю та потреби дітей, безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов'язків. Тому, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх дітей у розмірі ? частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття, на користь майбутнього опікуна. У судовому засіданні представник позивача Органу опіки та піклування адміністрації Заводської районної Дніпродзержинської міської ради Михайлова Ж.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини викладені в позові, просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; стягувати з [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх дітей у розмірі по 1/6 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття, на користь майбутнього опікуна. У судовому засіданні відповідач [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позовних вимог позивача та вважає, якщо будуть підстави для поновлення батьківських прав, вона обов'язково звернеться до суду. В судовому засіданні представник Дніпродзержинської місцевої прокуратури Дніпропетровської області Тругеля Н.Б. підтримала позовні вимоги позивача та вважав, що є усі підстави для задоволення позову. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, КЗ «Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Дніпродзержинської міської ради не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника прокуратури, вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є одинокою матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що вбачається зі свідоцтв про народження від 27 грудня 2007 року, актовий запис № 932; від 12 червня 2012 року, актовий запис № 492; від 07 травня 2015 року актовий запис № 344, а також з довідки від 27 грудня 2006 року, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження згідно до частини першої ст.135 Сімейного кодексу України для призначення допомоги від 12 червня 2012 року та від 07 травня 2015 року, які видані Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. За заявою матері, відповідача по справі, у зв'язку з її тяжким фінансовим становищем рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради від 20 червня 2012 року № 116 малолітній [PERSON] був тимчасово влаштований до КЗ «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради. За поданням служби у справах дітей рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради від 20 лютого 2013 року № 17 малолітньому [PERSON] було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та влаштований до КЗ «Дніпродзержинський спеціалізований будинок дитини» Дніпропетровської обласної ради на повне державне утримання. За поданням служби у справах дітей рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті Дніпродзержинську ради від 20 лютого 2013 року № 16 малолітньому [PERSON] було встановлено статус дитини, позбавленої батьківського піклування та призначено опікуна бабусю [PERSON]. Згідно до вироку Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 квітня 2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.307 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, але 15 липня 2014 року відповідач по справі була звільнена на підстав ЗУ «Про амністію». За заявою матері [PERSON], рішенням виконавчого комітету Заводської районної у місті ради від 20 серпня 2014 року № 115, 116, дітям [PERSON] та [PERSON] було скасовано статус позбавлених батьківського піклування та повернуто на виховання матері. Як вбачається з наданих суду документів, а саме повідомлення Головного лікаря КЗОЗ Дніпродзержинської міської ради «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 3» Задоя С.Б. від 28 квітня 2016 року № 82/1-01, що при відвідуванні лікарем-педіатром 26 квітня 2016 року було виявлено гематоми на тілі у дитини [PERSON], 2012 року народження, мати від госпіталізації та обстеження відмовилась, дитина потребує стаціонарного обстеження та лікування в неврологічному відділенні та постійного спостереження лікарем, був також оглянутий [PERSON], 2015 року народження, який хворіє, гострий бронхіт також потребує стаціонарного лікування, стан членів сім'ї загрожує здоров'ю дітей. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, за результатами перевірки Дніпродзержинською місцевою прокуратурою відомості щодо поводження з дітьми відповідачем [PERSON] були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42016041160000055 з правовою кваліфікацією передбаченою ст.135 КК України. Судом встановлено, що працівниками служби у справах дітей Адміністрації Заводського району Дніпродзержинської міської ради 12 травня 2016 року з відповідачем проводилася профілактично - роз'яснювальна бесіда щодо виконання у повній мірі батьківських обов'язків, та яка обіцяла відповідати за життя та здоров'я дітей, але на теперішній час [PERSON] продовжує байдуже ставитися до своїх дітей. Відповідно до висновку адміністрації Заводської районної Кам'янської міської ради від 03 жовтня 2016 року № 8-11/292, Органу опіки та піклування адміністрації Заводської районної Кам'янської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; а також доцільним стягувати з [PERSON] аліменти на утримання її малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до ними повноліття. Згідно зі ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. У постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007р. зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Із роз'яснень, викладених у п. 15 постанови вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. А у пункті 16 постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Так, в судовому засіданні встановлено, що працівниками служби неодноразово були встановлені факти неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків щодо виховання малолітніх дітей, також з цього приводу надходили повідомлення з лікувального закладу, та встановлено, що відповідач належних висновків для себе не зробила, свою поведінку щодо належного виконання своїх батьківських обов'язків з виховання дітей не змінила та не приймала належних заходів щодо створення дітям придатних для проживання умов. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 року, як принциповим положенням визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Раду Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, ч. 7 ст. 7 СК України закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Конвенція про права дитини, виходячи із рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Відповідно до вимог ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Частиною 2 статті 166 СК України передбачено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно з положеннями ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способом виконання батьками цього обов'язку відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України є в тому числі й присуджені за рішенням суду кошти (аліменти) у частці від доходу матері, батька. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], а також стягнення з [PERSON] аліментів на утримання її малолітніх дітей у розмірі по 1/6 частини з усіх видів заробітку на кожну дитину, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до їх повноліття, на користь майбутнього опікуна, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, сплачена позивачем сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, а також щодо вимог про стягнення аліментів на користь держави.

Outcome: approved