Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Іллічівської міської ради Одеської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, стверджуючи, що їй (позивачці) на праві приватної власності належить квартира №2, що знаходиться в м.Іллічівську Одеської області по вул.Героїв Сталінграду, будинок №3. Позивачка вказує в позові, що з 11.07.2002 року попереднім власником була її мати [PERSON] та до неї попереднім власником квартири [PERSON] був отриманий дозвіл міжвідомчої комісії виконкому Іллічівської міської ради відповідно до протоколу №22 від 19.08.1996 року на будівництво. На виконання дозволу, прибудова до квартири у вигляді двох підсобних приміщень площею 15,0 кв.м. та 8,0 кв.м. була зроблена у 1996-1997 роках. Також позивачка зазначає, що під час придбання за договором міни від 11.07.2012 року, квартира разом з прибудовами та дозволом на проведення прибудови були передані її матері у власність та вона (позивачка) разом з матірю не є фахівцями у галузі права, тому не знали, що з документами не все в порядку. Пізніше, після смерті матері позивачки, у лютому 2007 року остання замовила технічний паспорт та розпочалася процедура землевідведення для реєстрації права власності на прибудову. На підставі рішення Іллічівської міської ради №240/6-V від 01.06.2007 року позивачка отримала дозвіл на розробку відведення земельної ділянки площею 0,0028 га під існуючою житловою прибудовою до квартири з подальшою передачею в оренду на 3 роки. Позивачка вказує, що згідно свідоцтва про право на спадщину №280103 від 05.10.2004 року вона набула право власності на квартиру на підставі заповіту, однак добросовісно володіє нерухомим майном 14 років та самостійно здійснила перепланування в ній. У звязку з цим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд визнати за нею право власності на квартиру №2, що знаходиться в м.Іллічівську Одеської області по вул.Героїв Сталінграду, будинок №3, загальною площею 69,7 кв.м., жилою площею 28,9 кв.м. та складається в цілому з приміщень: 1 - коридор 5,1 кв.м., 2 - жила кімната площею 17,1 кв.м., 3 жила кімната площею 11,8 кв.м., 4 - підсобне приміщення площею 15,0 кв.м., 5 - підсобне приміщення площею 8,0 кв.м., 6-кухні площею 6,7 кв.м., 7 - коридор площею 2,1 кв.м., 8 - туалет площею 1,0 кв.м., 9 - ванна кімната площею 2,5 кв.м., 10 - шафа площею 0,4 кв.м. Позивач був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, однак до суду не зявився та представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник Іллічівської міської ради Одеської області також був належним чином сповіщений про день і час судового розгляду справи, надав до суду заперечення проти позову, просив суд відмовити у задоволенні позову та просив розглянути справу за відсутності представників Іллічівської міської ради. Вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину від 05 жовтня 2004 року [PERSON] на праві приватної власності належить квартира №2, що знаходиться в м.Іллічівську Одеської області по вул.Героїв Сталінграду, будинок №3 (а.с.21). Попереднім власником даної квартири була мати позивачки [PERSON], факт родинних відносин щодо яких підтверджується копіями свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб позивачки (а.с.22-23). Згідно копії дозволу засідання міжвідомчої комісії виконкому Іллічівської міської ради народних депутатів від 19 серпня 1996 року попереднім власником квартири [PERSON] був отриманий дозвіл на будівництво балкону на 1-му поверсі розміром 9мх1,3м по вул.Героїв Сталінграду, буд., кв.2 згідно проекту (а.с.19). Відповідно до копії рішення Іллічівської міської ради Одеської області від 01.06.2007 року №240/6-V, [PERSON] отримала дозвіл на розробку відведення земельної ділянки площею 0,0028 га під існуючою житловою прибудовою до квартири №2, що знаходиться в м.Іллічівську Одеської області по вул.Героїв Сталінграду, будинок №3 з подальшою передачею в короткострокову оренду терміном на 3 роки (а.с.24). Згідно технічного паспорту виготовленого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м.Іллічівська станом на 22.07.2007 року, квартира №2, що знаходиться в м.Іллічівську Одеської області по вул.Героїв Сталінграду, будинок №3, загальною площею 69,7 кв.м., жилою площею 28,9 кв.м. та складається в цілому з приміщень: 1 жила кімната площею 17,1 кв.м., 2- жила кімната площею 11,8 кв.м., кухні площею 6,7 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., туалет площею 1,0 кв.м., ванна площею 2,5 кв.м.. коридору площею 5,1 кв.м. та 2,1 кв.м., шафа площею 0, кв.м., підсобного приміщення площею 15,0 кв.м. та 8,0 кв.м. (а.с.12-15). Відповідно до абз.3 ч.2 ст.331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року, що регулює відносини, пов'язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості, до правовстановлюючих документів, якими є судові рішення, відносяться рішення, якими за результатами розгляду справи у позовному провадженні або в порядку окремого провадження у відповідності з положеннями глави 33 ЦПК України у резолютивній частині визнано право власності на об'єкт нерухомості за конкретним суб'єктом. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно ч.4 ст.344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Окрім цього, відповідно до ч.2 ст.344 ЦК України, особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якою цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем вона є. Оскільки починаючи з 2002 року по теперішній час позивачка фактично добросовісно, відкрито безперервно володіла та користувалася спірним нерухомим майном, утримувала його, суд приходить до висновку про те, що позивачка набула права власності на вказане майно на підставі ст.344 ЦК України, тому позов слід задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved