Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позову зазначила, що вона була зареєстрована в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], з 12 вересня 2011 року, з 21 вересня 2011 року є наймачем вказаної квартири, в якій мешкає до теперішнього часу. Весною 2015 року вона поїхала до Росії в Омську область, де народилася. Повернувшись в Україну, вона стала сумувати за своєю малою батьківщиною та вирішила переїхати на постійне місце проживання до м. Омська Російської Федерації, в зв'язку з чим звернулася до Дніпровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області для вирішення питання щодо оформлення переїзду, де їй порадили спочатку знятися з реєстраційного обліку за місцем проживання в України. Не розуміючи наслідків цього кроку, вона того ж дня заповнила всі необхідні бланки та подала документи, на підставі яких її було знято з реєстраційного обліку в квартирі [ADDRESS]. При прийнятті рішення про переселення до Росії вона не узгодила його із своїми близькими, тому після спілкування із своєю дочкою, яка вмовила її не залишати Україну, вона наступного дня після зняття з реєстрації, звернулася до відділу у справах громадянства і міграції фізичних осіб Дніпровського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області з метою анулювання запису про зняття з її реєстрації. Проте в анулюванні щодо зняття з реєстраційного обліку їй було відмовлено. Протягом тривалого часу вона намагалася в судовому порядку відмінити зняття її з реєстрації за місцем розташування квартири, але всі спроби виявилися безрезультатними, хоча вона весь час постійно проживає у [ADDRESS], сплачує всі комунальні послуги. До теперішнього часу на її ім'я оформлені всі особові рахунки у комунальних службах та особовий рахунок на квартиру. 11 серпня 2016 року вона звернулася до відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місяця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради з питання реєстрації свого місця проживання за адресою її фактичного постійного проживання, тобто у спірній квартирі. Проте у реєстрації було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду з позовом про визнання права на житло. Вважає, що вона має право на визнання за нею права на користування вказаною квартирою, оскільки заселилася до неї з дотриманням встановлених законодавством вимог, постійно проживає у квартирі з вересня 2011 року, не залишала спірне житло і не втратила право користування квартирою. Представник відповідача - адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради в судове засідання не з'явився. Заступник міського голови з питань діяльності виконавчих комітетів органів міської ради, голова адміністрації [PERSON] надав заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Також надав суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що адміністрація Дніпровського району Кам'янської міської ради заперечує проти позову, просить відмовити в його задоволенні, оскільки після зняття позивачки з реєстрації по квартирі, розташованій [ADDRESS], відсутні інші особи, зареєстровані у вказаній квартирі. Позивачка знялася з реєстраційного обліку за власним бажанням з метою виїзду на постійне проживання до Російської Федерації. [PERSON] 11 серпня 2016 року звернулася до адміністрації Дніпровського району Кам'янської міської ради для реєстрації у спірній квартирі. Через ненадання необхідних для реєстрації документів, які підтверджують право на проживання у квартирі, [PERSON] було відмовлено в реєстрації відповідно до п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207. Спірна квартира не є приватизованою, тому після зняття позивачки з реєстрації житлове приміщення підлягає розподілу в порядку черговості громадянам, які потребують поліпшення житлових умов і знаходяться на відповідному обліку. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, до судового розгляду справи директор ТОВ "Абонент ХХІ" [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності представника відповідача та представника третьої особи. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримувала в повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні обґрунтуванню позову. Також пояснила, що її рішення про зняття з реєстрації по спірній квартирі було помилковим. Після зняття з реєстраційного обліку по квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], вона продовжує постійно проживати у вказаній квартирі. Вона зверталася до Дніпропетровського окружного суду з позовом, в якому просила зобов'язати відділ реєстрації зареєструвати її у спірній квартирі, але в задоволенні позовних вимог було відмовлено. Постановою апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції було скасоване, але Вищий адміністративний суд скасував постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду та відмовив в задоволенні її позову. Вислухавши позивачку, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] 12 вересня 2011 року була зареєстрована у квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією особового рахунку на квартиру № [NUMBER] (а.с. 12), та постійно проживала у цій квартирі. Вказана квартира не є приватизованою і належить до житлового фонду місцевої ради. Рішенням виконавчого комітету Дніпровської районної у місті Дніпродзержинську ради Дніпропетровської області від 21 вересня 2011 року № 228, [PERSON] була визнана наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення на квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). На підставі цього рішення були внесені зміни до особового рахунку на квартиру, в якому [PERSON] була зазначена відповідальним наймачем спірної квартири. Згідно довідки ТОВ «Інфо-Ком» від 03 жовтня 2011 року, інші особи, крім позивачки, у спірній квартирі не проживали та не були зареєстровані (а.с. 9). Як вбачається із паспорту позивачки, 16 липня 2015 року вона, за особистою заявою, була знята з реєстраційного обліку по квартирі, розташованій [ADDRESS]. Проте після зняття з реєстрації [PERSON] не виселялася із спірної квартир, а залишилася проживати в ній, продовжуючи сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, що підтверджується актом про проживання № 250101 від 23 січня 2016 року, затвердженим директором ТОВ «Крона - Сервіс 3» (а.с. 10), та квитанціями про сплату комунальних послуг (а.с. 13-19). Вказане вище свідчить про те, що позивачка, не зважаючи на добровільне зняття з реєстрації по квартирі, продовжувала користуватися всіма правами та нести всі обов'язки наймача житлового приміщення згідно договору найму житлового приміщення. 11 серпня 2016 року вона звернулася до Відділу реєстрації (зняття з реєстрації) місця проживання фізичної особи адміністрації Дніпровського району із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23), але у реєстрації місця проживання позивачці було відмолено через неподання необхідних документів, що підтверджують право на проживання у вказаній квартирі. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло, і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд). Згідно ст. 51 ЖК України жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутньої особи може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В ст. 107 ЖК України передбачено, що наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. З урахуванням тго, що [PERSON] постійно проживала і до теперішнього часу проживає у спірній квартирі, яка є її єдиним постійним місцем проживання, не була тимчасово відсутньою у жилому приміщенні понад шість місяців, не вибувала на постфйне місце проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення, не розривала договору найму жилого приміщення і не визнавалася в судовому порядку такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою розташованою [ADDRESS], суд вважає, що позивачка не втратила право користування вказаною вище квартирою. Зняття позивачки з реєстрації в спірній квартирі не позбавило її права на користування цією квартирою, так як згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрацією є лише внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996 року №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилася туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй в цьому. [PERSON] вселилася до спірної квартири як член сім'ї колишнього наймача житлового приміщення. В подальшому рішенням виконкому Дніпровської районної у м. Дніпродзержинську ради позивачка була визнана наймачем квартири, користувалася та продовжує користуватися вказаною квартирою згідно діючого договору найму житлового приміщення. Відповідно до ст. 108 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом. З урахування зазначеного вище, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача про те, що спірна квартира, яка не є приватизованою, після зняття позивачки з реєстрації, підлягає розподілу в порядку черговості. З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати право користування квартирою [ADDRESS]. Враховуючи відсутність волевиявлення позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь сплаченого судового збору, суд не вирішував питання про розподіл судових витрат між сторонами.

Outcome: approved