Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

У квітні 2017 року позивачі звернулися до суду з даним позовом. Свій позов мотивують тим, що їм на праві приватної власності належить по ? частині будинку № 80 по вул. Стеценка в м. Фастів Київської області. Позивачі зазначають, що після отримання свідоцтв про право на спадщину за законом, вони почали вселятися до вказаного будинку, але виявили, що в будинку без жодних правових підстав проживають відповідачі. Позивачі зазначають, що неодноразово усно та письмово зверталися до відповідачів з вимогами про звільнення приміщення , однак останні не бажають звільнити будинок. Договору найму з [PERSON] та [PERSON] вони не укладали, в даному будинку вони не зареєстровані, не оплачують жодних комунальних платежів, займають приміщення самоправно. Оскільки, відповідачі створюють їм перешкоди в користуванні власністю, вони змушені звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав викладених в ньому, просили суд його задзвонити. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених в ньому, просила суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечував, суду пояснив, що проживає в даному будинку з 1998 року, доглядав за бабусею, якій на праві власності належав даний будинок. Його бабуся мала двох дітей, його матір [PERSON] та батька позивачів [PERSON]. Після смерті бабусі ніхто з її дітей не оформив право власності на даний будинок. Позивач зазначає, що проживає в частині будинку, яка мала належала його матері, на частину будинку позивачів він не претендує. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечувала проти виселення малолітньої [PERSON], суду пояснила, що згідно чинного законодавства малолітня дитина має буди приписана з одним із батьків. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно дослідивши всі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з Свідоцтв про право на спадщину за законом від 24 січня 2017 року, зареєстрованих в реєстрі за № 1-137, 1-141, позивачам [PERSON] та [PERSON] належить по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, місто Фастів, вул. Стеценка, будинок № 80. (а.с.5,6). З будинкової книги для реєстрації громадян, що проживають в [INFO], вбачається, що в даному будинку відповідачі не зареєстровані. (а.с.7-9). Відповідно до [PERSON] вуличного комітету самоорганізації населення мікрорайону Заріччя, [PERSON], [PERSON], [PERSON], дійсно проживають на даний час за адресою: вул. Стеценка, 80, м. Фастів, за даною адресою останні не зареєстровані. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, крім того власник має право вчиняти щодо свого майна дії, що не суперечать закону. Згідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦПК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно із ч. 1 ст. 405 ЦК України, право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі, надається лише члену сім'ї власника цього житла. Оскільки відповідачі вселилися до будинку без згоди та дозволу позивачів, не є членами сім»ї позивачів, та не ведуть з ними спільного господарства, то вони не мають права на користування спірним житловим будинком. Таким чином, суд приходить висновку, що право власників користування належним їм житловим будинком було порушене. Крім цього в судовому засіданні було встановлено та визнавалося відповідачами, що останні змінили замки в даному житловому будинку. Отже, зазначені обставини свідчать про наявність перешкод в користуванні позивачами житловим будинком. Так, Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 383, ст. 391 ЦК України, порушене право позивача на користування житловим будинком підлягає захисту, а позовні вимоги щодо усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення проживаючих в ньому відповідачів без належних правових підстав, без надання їм іншого житла - задоволенню. Окрім того, на відповідачів слід покласти обов'язок передати ключі від вхідних дверей вказаного житлового будинку. Разом з тим, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений судовий збір в рівних частинах по 320 грн. 00 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved