Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вище вказаним позовом, посилалася на те, що 02.04.2015 року між нею та відповідачем був укладений договір № 10-1339913 про розміщення банківського вкладу в розмірі 2 тисячі доларів США на термін до 16.04.2015 року під 7 процентів річних. Також 16.04.2015 року, 30.04.2015 року та 14.05.2015 року між позивачкою та відповідачем було укладено договори № 10-1343149, №10-1346811 та № 10-1349429 про розміщення банківського вкладу з аналогічними умовами попереднього договору. Стверджує, що незважаючи на неодноразові звернення, відповідач не виконав умови даних договорів та частково повернув 400 доларів США. На підставі вищевикладеного, посилаючись на норми матеріального права, просить стягнути з відповідача 1600 доларів США. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з»явився., хоча своєчасно та належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчить особистий підпис в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення /а.с. 16/. Про причини неявки суд не повідомив. Внаслідок чого суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності відповідача, оскільки у справі наявні достатні матеріали про їх права та взаємовідносини . Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 02.04.2015 року ,16.04.2015 року, 30.04.2015 року та 14.05.2015 року між позивачкою та відповідачем було укладено договори № 10-1339913, № 10-1343149, №10-1346811 та № 10-1349429 про розміщення банківського вкладу на загальну суму 2 тисячі доларів США з процентною ставкою 7 % річних.(а/с 4-7). Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК України, укладений між сторонами договір є цивільно-правовою угодою, в якій сторони на власний розсуд визначили зміст їх прав і обов'язків, які є обов'язковими до виконання сторонами протягом строку, визначеного договором. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вказаних договорів, строк розміщення вкладу 14 днів від дати фактичного надходження вкладу на вкладний рахунок. Згідно із вимогами ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції», вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи. Судом встановлено, що 20 квітня 2015 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про видачу їй 2 (двох)тисяч доларів США (а/с 2). У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові від 25.12.2013 за наслідками розгляду справи №6-140цс13, під строком повернення вкладу й нарахованих відсотків слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати й розпорядитися на свій розсуд вкладом. У подібних спорах доведенню підлягає той факт, що після перерахування банком суми вкладу та відсотків на поточний рахунок вкладник позбавлений реальної можливості розпорядитися своїми коштами. Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Так, позивачка вказує на те, що частину коштів з суми банківського вкладу (депозиту), отримала від відповідача у розмірі 400 доларів США, що підтверджується копіями квитанцій ( а.с. 18). Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, позовні вимоги в частині повернення депозиту підлягають задоволенню. За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті). Така правова позиція підтверджується й практикою Верховного Суду України (постанова від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12). У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 06.07.2015 рік 1 долар США еквівалентно до 21,0182 гривень. Отже, 1600 доларів США , які позивачка просить стягнути з відповідача дорівнює 33 628 грн.80 коп. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірір 336,28 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved