Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до суду з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], ТзОВ «ПростоФінанс», в якому просить звільнити з-під арешту транспортний засіб марки КІА, модель Sportage, рік випуску 2008, об'єм двигуна 1975, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER], що накладений постановою Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 вересня 2014 року у виконавчому провадженні №44250789. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 13 жовтня 2008 року між ТзОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №04005679298, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 136 822 грн. 50 коп. на придбання автомобіля марки КІА, модель Sportage, рік випуску 2008, об'єм двигуна 1975, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER]. Крім цього, 13 жовтня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено договір застави, предметом якого є вказаний автомобіль. 18 травня 2012 року між ТзОВ «ПростоФінанс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, у зв'язку з чим відбулася заміна кредитора у тому числі за вищевказаним договором. 17 вересня 2014 року [PERSON] згідно з довіреністю передав заставний автомобіль ТзОВ «Кредитні ініціативи». Разом з тим, 22 вересня 2014 року Сихівським ВДВС Львівського МУЮ в ході виконання виконавчого листа, стягувачем за яким є ТзОВ „ПростоФінанс", прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно з якою накладено арешт на все майно [PERSON], в тому числі, на автомобіль марки «КІА», реєстраційний номер [NUMBER]. За таких обставин, накладення арешту на заставне майно товариства порушує права останнього як заставодержателя, оскільки унеможливлює реалізацію заставного майна. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечив. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи шляхом поміщення оголошення про виклик до суду в пресу, а саме, газету «Львівська пошта». Згідно із ч. 9 ст. 74 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до переліку друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, який затверджений Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 року № 41-р «Про друковані засоби масової інформації загальнодержавної та місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2015 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме», таким друкованим засобом є газета «Львівська пошта». Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанас» в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток рекомендованими листами з повідомленнями про вручення поштового відправлення. Однак, рекомендовані листи з судовими повістками, які направлялися за адресою: [ADDRESS], повернуто Сихівському районному суду м. Львова з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідно до п. 99 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку» від 5 березня 2009 року № 270 рекомендовані поштові відправлення, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї, а у разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім'ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення. Згідно з п. 116 вказаних Правил, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення, внутрішні поштові перекази зберігаються об'єктом поштового зв'язку протягом одного місяця з дня їх надходження. Пунктом 117 Правил надання послуг поштового зв'язку, поштові відправлення повертаються об'єктом поштового зв'язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання. Поштові відправлення повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв'язку виконати обов'язки щодо пересилання поштових відправлень. У відповідності до абз.5 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за зареєстрованою адресою місця проживання чи перебування, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У судове засідання представник третьої особи Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Бурій В.Я. не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 жовтня 2008 року між ТзОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено кредитний договір №04005679298, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 136 822 грн. 50 коп. на придбання автомобіля марки «КІА», модель Sportage, рік випуску 2008, об'єм двигуна 1975, шасі [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER], свідоцтво про реєстрацію [NUMBER] /а.с. 7-12/. Крім цього, 13 жовтня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та [PERSON] укладено договір застави №04005679298, предметом якого є вказаний автомобіль /а.с.13-17/. Встановлено, що 18 травня 2012 року між ТзОВ «ПростоФінанс» та ТзОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю, відповідно до умов якого позивач набув усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату відступлення /а.с. 19-30/. Відповідно до п.1.2. договору застави предмет застави оцінюється сторонами у 135 000 грн., а заборгованість відповідача [PERSON] перед позивачем згідно з розрахунком, поданим останнім, складає 259 583 грн. 97 коп. /а.с.34/. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Сихівського ВДВС Львівського МУЮ Бурія В.Я. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 22 вересня 2014 року, в ході виконання виконавчого листа, виданого17.04.2012 р., стягувачем за яким є ТзОВ „ПростоФінанс", накладено арешт на транспортний засіб марки «КІА», реєстраційний номер [NUMBER], що належить боржнику [PERSON] та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить останньому в межах суми боргу /а.с.31/. Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог. Обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження. На виконання вимог ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», заборона на відчуження вказаного майна зареєстрована 16 жовтня 2008 року, про що свідчить витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №21323511 від 16 жовтня 2008 року /а.с. 22-23/. За приписами статті 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Відповідно до п.3.2 договору застави одним із способів реалізації предмета застави є прийняття предмету застави у власність заставодержателя (із погашенням заставодавцем за рахунок коштів, отриманих від заставодержателя внаслідок такого прийняття, зобов'язань за кредитним договором, або без проведення погашення у такий спосіб). 17 вересня 2014 року на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Нор Н.М., зареєстрованої в реєстрі за №1119, відповідач [PERSON] передав автомобіль, що перебуває у заставі, вказаним ТзОВ «Кредитні ініціативи» особам /а.с. 32-33/. Оскільки договір застави рухомого майна укладено 13 жовтня 2008 року, заборона на відчуження такого зареєстрована 16 жовтня 2008 року, а постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження прийнято державним виконавцем лише 22 вересня 2014 року, тому, виходячи з приписів ст. 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 572 ЦК України, позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, відтак, наявність арешту на таке порушує права позивача як заставодержателя вказаного майна та позбавляє можливість останнього реалізувати своє право щодо звернення стягнення на предмет застави. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є обґрунтованими та такі необхідно задовольнити.

Outcome: approved