Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду про стягнення моральної шкоди з відповідача, та її вимоги підтримав в суді представник і мотивує тим, що [PERSON] з 22.07.1985 року по 31.08.2012 рік знаходилася у трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе". В зв'язку з важкими умовами праці вона отримала професійне захворювання, в результаті якого висновком МСЕК від 11.12.2013 року їй встановлено 60% стійкої втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання № 98 від 09.10.2008 року причиною захворювання стало неефективне використання засобів індивідуального захисту, недосконалість технологій. Вважає, що відповідач повинен відшкодувати моральну шкоду в розмірі 18000,00 грн. за те, що професійне захворювання спричиняє їй страждання, порушує нормальні життєві звички, постійно хворіє, оскільки з вини заводу, який не створив безпечних умов праці вона хворіє на емфізему легень І ступеню, легеневу недостатність ІІ ступеню та рядом супутніх захворювань. Представник ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просить відмовити у задоволенні позову, пояснюючи, що моральна шкода позивачці виключно з вини відповідача завдана не була, жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивачка не надала, остання виконувала роботу добровільно, усвідомлюючи при цьому можливі негативні наслідки для свого здоров'я. Окрім цього, позивачка пропустила без поважних причин 3-х місячний строк звернення до суду, передбачений нормами КЗпПУ. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з ВАТ «Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе» підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.07.1985 року по 31.08.2012 рік знаходилася у трудових відносинах з ВАТ „Сумське НВО ім. М.В. Фрунзе", що підтверджується копією трудової книжки. (а.с. 5-6). 09.10.2008 року було складено акт розслідування причин професійного захворювання на виробництві № 98 за формою П-4, в якому зазначено, що воно у [PERSON] виникло у зв'язку з неефективністю використання засобів індивідуального захисту, недосконалістю технологій тощо. Причина професійного захворювання-проведення робіт в умовах підвищених рівнів шуму, пилу (а.с. 8). З наданих карт умов праці позивача убачається, що вона була обізнана з результатами атестації. Перебуваючи на обстеженні та лікуванні в клініці Харківського НДІ гігієни та профзахворювань, позивачці було встановлений діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень II ст., фаза загострення, токсико-пилової етнології. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність II ст.. Хронічне легеневе серце, компенсоване. Нейросенсорна туговухість П ст. професійного характеру. Захворювання професійне. Основний діагноз. Вегето-судинна дистонія з антено-невротичннм синдромом. РОХП з сенсорними порушеннями. Супутній діагноз (а.с.11). Висновком МСЕК від 11.12.2013 року [PERSON] встановлено 60% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності (а.с. 9). Між сторонами виникли цивільно-трудові правовідносини, які регулюються КЗпП України. Відповідно до ч.2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтеєю 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові без посередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разу виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 р.) відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Не зважаючи на гарантоване державою право вільного вибору виду діяльності, передбачене ч.1 ст. 43 Конституції України та абз. 2 ст. 5-1 КЗпП України, роботодавець в силу ст. 43 Конституції України, ст.ст. 153, 157 КЗпП України та ст..ст. 6,13 Закону України «Про охорону праці» зобов'язаний створити працівнику придатні для роботи безпечні умови, які б відповідали санітарно-гігієнічним та нормам охорони праці. З урахуванням викладеного суд вважає необхідним, стягнути з ПАТ «СМНВО ім. М.В. Фрунзе» на користь позивача моральну шкоду в розмірі 12000 грн., враховуючи те, що [PERSON] втратила працездатність у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло в результаті негативних виробничих факторів під час виконання ним трудових обов'язків, відповідач, як роботодавець не забезпечив безпечних умов праці, у зв'язку з чим позивачка понесла певні моральні страждання, а також враховуючи принцип розумності, виваженості та справедливості. Що ж стосується посилання відповідача на пропущення позивачкою 3-х місячного строку звернення до суду з позовом, суд вважає їх помилковими, оскільки згідно з п.3 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я, а тому [PERSON] процесуальні строки звернення до суду не порушила. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп.

Outcome: approved