Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Представниця позивача в жовтні 2019 року звернулася до суду із позовною заявою про визнання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Крім нього, за вказаною адресою зареєстрована його онука, [PERSON] , [INFO] . Проте, з січня 2006 року неповнолітня [PERSON] не проживає в квартирі позивача. У зв`язку з цим йому самому приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в його помешканні, тощо. Вважає, що онуку необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання неповнолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття останньої з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS] . Представниця позивача в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Належно повідомлена відповідачка, яка діє в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] , в судове засідання не прибула з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Представниця третьої особи - Служби у справах дітей військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області в судове засідання не з`явилася, надавши суду письмову заяву, в якій заявлені вимоги визнала повністю, проти їх задоволення не заперечує. При чому, просила розглянути справу без її участі. Приймаючи до уваги, що представниця позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв`язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї б/н від 17.01.2020 вбачається, що крім позивача за вказаною адресою зареєстрована його онука, а саме неповнолітня [PERSON] , [INFO] . З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом з`ясовано, що позивач [PERSON] є батьком [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження. Згідно копії актового запису про народження № 285 від 27.12.2005 року вбачається, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої [PERSON] . Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 25.01.2010 відповідачку [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , визнано такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] . Згідно інформації з військово - цивільної адміністрації міста Торецьк Донецької області за вих. 3468/02-1-15 від 27.12.2019 відповідачка [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , є власницею квартири [ADDRESS] . При цьому, [PERSON] зареєстрована і фактично проживає за вказаною адресою. Судом встановлено, що неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження з січня 2006 року не проживає в квартирі жилого будинку, наймачем якого є її дідусь. Факт того, що неповнолітня [PERSON] з січня 2006 року не проживає за місцем своєї реєстрації також підтверджено актом вуличного комітету від 08.08.2019. В той же час, з матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON] , 2005 року народження фактично проживає разом зі своєю матір`ю, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Виходячи з цієї норми закону, дитина у віці від десяти до чотирнадцяти років може бути зареєстрована лише з батьками, або з одним із батьків. Оскільки на момент звернення до суду з цим позовом неповнолітня [PERSON] досягла тринадцятирічного віку, суд вважає, що вона повинна бути зареєстрована разом зі своєю матір`ю, тобто відповідачем по справі, яка діє в її інтересах. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що неповнолітня [PERSON] з січня 2006 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації. Враховуючи, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, при цьому відповідачка, яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON] , будучи завчасно повідомленою про дату, час та місце судового засідання, не з`явилася, заперечень проти позову не подала, суд вважає, що неповнолітню [PERSON] , [INFO] , можна визнати такою, що втратила право на користування спірною квартирою, як вимагає позивач. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved