Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 30.04.2020 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що відповідач є матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . Батько дитини записаний відповідно до ч. 1ст.135 Сімейного кодексу України. З 14.02.2020 року [PERSON] перебуває на обліку дітей , що опинилися в складних життєвих обставинах. Відповідач з 20.12.2017 року перебуває на обліку сімей, що опинилися в складних життєвих обставинах, та з 01.10.2019 року знаходиться під соціальним супроводом фахівця з соціальної роботи ММЦСС. [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, проявляє агресивно-неадекватну поведінку відносно оточуючих та у спілкуванні з сином, не забезпечує дитину продуктами харчування, одягом та взуттям відповідно до сезону та потреб, ніде не працює, порушує умови договору про здійснення соціального супроводу, неодноразово була притягнена до адміністративної відповідальності. [PERSON] несистематично відвідував дошкільний навчальний заклад, з жовтня 2019 року по лютий 2020 року перебував у Житомирському обласному дитячому протитуберкульозному санаторії «Лісовий берег». Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №29 від 19.02.2020 року вирішено відібрати малолітнього [PERSON] з сім`ї матері [PERSON] у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини. Відповідно до висновку №217/03-51 від 10.03.2020 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради вважає зо доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина. Позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , передати дитину під опіку органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради, стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 1500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового розгляду повідомлена належно, відзив на позовну заяву з доказами до нього до суду не подала, про причини неявки не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що матір`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] за актовим записом №275 (а.с.6). Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька [PERSON] у вказаному свідоцтві про народження записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України (а.с.7). Питання про відібрання малолітнього [PERSON] було винесено на розгляд виконавчого комітету Малинської міської ради, про що свідчить витяг з протоколу №1 засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Малинської міської ради (а.с.8-9). Рішенням виконавчого комітету Малинської міської ради №29 від 19.02.2020 року, вирішено відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , із сім`ї матері [PERSON] у зв`язку з безпосередньою загрозою життю та здоров`ю дитини (а.с.10). [PERSON] неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності , а саме: 21.02.2019 року за ст.178 КУпАП, 18.08.2019 року за ст.178 КУпАП, 19.08.2019 року за ст.175-1 КУпАП, 17.10.2019 року за ст.176, 175-1, 178 КУпАП, 22.10.2019 року за ст.184 КУпАП, 23.10.2019 року за ст.176 КУпАП, 21.01.2020 року за ст.183 КУпАП, що підтверджується відповіддю т.в.о. начальника Малинського ВП Коростишівського ВП ГУ НП в Житомирській області №1354/216/01-2020 від 19.02.2002 року (а.с.11). Відповідно до характеристики за підписом депутата Малинської міської ради Гавриленка В.М. від 23.02.2020 року, [PERSON] за місцем свого проживання характеризується негативно, порушує громадський порядок, не підтримує відносин з сусідами, зловживає спиртними напоями (а.с.12). Твердження позивача щодо зловживання [PERSON] спиртними напоями, асоціального способу життя, агресивно-неадекватної поведінки відносно оточуючих та у спілкуванні з сином, не забезпечення дитини продуктами харчування, одягом та взуттям відповідно до сезону та потреб, порушення умов договору про здійснення соціального супроводу підтверджено листом директора Малинського міського центру соціальних служб Курганської Т. за №85 від 19.02.2002 року(а.с.13). Крім того, остання була допитана в якості свідка в судовому засіданні 18 травня 2020 року, під час якого підтвердила обставини ухилення відповідачем від належного виконання своїх обов`язків внаслідок аморального спосібу життя. Як вбачається з листа директора ДНЗ №4 «Калинонька» Гринцевич І. В. за №10 від 25.02.2020 року, [PERSON] відвідував ДНЗ не систематично, [PERSON] неодноразово забирала дитину з ознаками алкогольного сп`яніння, що негативно впливає на психологічний та емоційний стан дитини (а.с.14). Відповідно до акту про факт передачі дитини №94 від 07.03.2020 року, адміністрація закладу КНП «Малинська міська лікарня» передала [PERSON] [PERSON] , також передано оригінал свідоцтва про народження дитини, медичну картку дитини, висновок про стан здоров`я №435 (а.с.15). Органом опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради прийнято висновок №217/03-51 від 10.03.2020 року про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] (а.с.16). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Статтею 150 СК України закріплені обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивачем належними доказами доведено ухилення від виконання відповідачем обов`язків по вихованню та забезпечення належними умовами життя [PERSON] , що полягає в не забезпеченні продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, необхідними умовами для фізичного та психічного розвитку. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 16 цієї ж постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України участь органу опіки та піклування при розгляді справ щодо позбавлення батьківських справ є обов`язковою. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради від 10.03.2020 року, встановлено свідоме нехтування відповідачем своїх обов`язків по вихованню дитини. В основу висновку покладені факти систематичного зловживання відповідачем спиртними напоями, небажання співпрацювати з соціальними працівниками, небажання покращувати якість життя власної сім`ї, а також ті обставини, що дитина голодна, брудна, бездоглядна. Таке байдуже ставлення відповідача до свого малолітнього сина судом розцінюється як самоусунення від участі у житті дитини. Дані обставини повністю підтверджені письмовими доказами. Жодних дій щодо покращення ситуації відповідач не здійснила. Враховуючи нормативні приписи та роз`яснення, надані Верховним Судом України, у сукупності з фактичними обставинами справи, суд приходить до переконання про ухилення відповідача [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно свого сина [PERSON] . Надані позивачем докази на підтвердження вищенаведених обставин, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять в собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] . Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що при зміні своєї поведінки та зміні обставин згідно зі ст. 169 СК України відповідач не позбавлена права звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 та ч.2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Враховуючи те, що відповідач є матір`ю дитини, інформація стосовно того, що вона не є працездатною, здоровою людиною та має на своєму утриманні інших осіб у суду відсутня, а тому, суд приходить до висновку, що з [PERSON] підлягає стягнення аліментів на користь установи (особи) де перебуватиме дитина, на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з 30.04.2020 року і до досягнення ним повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вище викладене, згідно ст.141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягнення на користь держави судовий збір.

Outcome: approved