Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-03 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 13.10.2020 року [PERSON] звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що з 20.09.1999 року по 30.09.2003 року був працевлаштований в ДП ВАТ «Укрліфт» Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління «Житомирліфт». Оскільки у підприємства існувала перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 8 тис. грн., то в рахунок її погашення ДП ВАТ «Укрліфт» передала позивачеві на підставі угоди від 20.08.1998 року житлову квартиру [ADDRESS] . У червні 2020 року позивач дізнався про те, що право власності на спірну квартиру за ним не зареєстроване, а діяльність юридичної особи ДП ВАТ «Укрліфт» Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління «Житомирліфт» припинена на підставі рішення Господарського суду Житомирської області у справі №1/8»Б» від 13.01.2015 року у зв`язку з банкрутством підприємства. Приймаючи до уваги те, що позивач більше 10 років вільно, відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, а вимог про його повернення не заявлено, тому він вважає, що правомірно набув право власності на квартиру за набувальною давністю. Отже [PERSON] просить суд визнати за ним право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача Тимошенко С.В. в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити та розглянути справу без його участі. Представник Малинської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги [PERSON] визнав, просив справу розглядати без участі представника. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про можливість ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та вважає позовну заяву такою, що підлягає до задоволення. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до записів трудової книжки [PERSON] з 20.09.1999 року по 30.09.2003 року був працевлаштований в ДП ВАТ «Укрліфт» Спеціалізованого ремонтно-будівельного управління «Житомирліфт» на посаді електромеханіка по ліфтах (а.с.15). З угоди від 20.08.1998 року, підписаної начальником СРБУ «Житомирліфт» та директором АТЗТ «Бутсервіс» вбачається, що АТЗТ «Бутсервіс» передає у власність СРБУ «Житомирліфт» в рахунок заборгованості й в рахунок вартості обслуговування ліфтів наступних періодів житлову квартиру [ADDRESS] , загальною площею 27,93 кв.м. (а.с.8). Фактично даний об`єкт житлової нерухомості був переданий СРБУ «Житомирліфт» на підставі Акту прийому-передачі (а.с.9). Після передачі квартири у власність СРБУ «Житомирліфт», на замовлення даної організації Малинським бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт (а.с.6-7). Згідно реєстраційного посвідчення від 04.05.2000 року Малинське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за ДП АО «Укрліфт» СРБУ «Житомирліфт» на підставі рішення виконкому Малинської міської ради №91 від 20.04.2000 року (а.с.13). З довідки №93 Малинського районного КП з технічної інвентаризації від 03.07.2020 року вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за Дочірнім підприємством АО «Укрліфт» СРБУ «Житомирліфт» в цілій частині на підставі реєстраційного посвідчення від 04.05.2000 року та рішення виконкому Малинської міської ради від 20.04.2000 року №91. Загальна площа квартири станом на дату останньої інвентаризації 1998 року складала 30,6 кв.м., житлова площа - 11,2 кв.м. (а.с.13). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 214731014 від 01.07.2020 року 10 травня 2006 року до реєстру внесено запис №3186169 щодо накладення обтяження (арешту) на все невизначене майно, власником якого є «Укрліфт» ВАТ «Житомирдіфт» ДП Спецремонтнобудуправління. 19.05.2006 року до реєстру внесено запис № 3227809 щодо накладення арешту на все невизначене майно, власником якого є ДП «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Житомирліфт» ВАТ «Укрліфт» (а.с.12). Оскільки у підприємства існувала перед [PERSON] заборгованість з виплати заробітної плати у розмірі 8 тис. грн., то в рахунок її погашення ДП ВАТ «Укрліфт» передала позивачеві на підставі угоди від 20.08.1998 року житлову квартиру [ADDRESS] . Довідкою Малинської міської ради №1091 від 03.11.2020 року, складеної зі слів сусідів, підтверджено, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] з 2000 року по даний час (а.с.41). Також на підтвердження фактичного володіння [PERSON] квартирою [ADDRESS] , матеріали справи містять копії договорів та квитанцій про оплату комунальних платежів, починаючи з 2001 року (а.с.16-24). 21.01.2015 року ДП ВАТ «Укрліфт» «Спеціалізоване ремонтно-будівельне управління «Житомирліфт» припинило свою діяльність, як юридичної особи, про що внесений відповідний запис до ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.10). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається. Судом встановлено, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог і підтверджені ним письмовими доказами є достовірними, і сумніву у суду не викликають, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб. У зв`язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Визнання позову відповідачем в порядку вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України не суперечить правам та інтересам третіх осіб. Судові витрати вважати фактично понесеними.

Outcome: approved