Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким відібрати в [PERSON] , [INFO] дитину, [PERSON] , [INFO] та повернути матері, [PERSON] , [INFO] . Допустити негайне виконання рішення суду у частині відібрання дитини та повернення матері, з якою вона проживала . Стягнути з відповідача всі понесені нею судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням Долинського районного суду у справі №343/2594/19, провадження № 2/0343/146/20 від 10.01.2020р. шлюбу між нею та [PERSON] - розірвано. За час спільного проживання в шлюбі у них [INFO] народилася дочка - [PERSON] . Згідно зазначеного вище судового рішення визначено місце проживання дитини з нею. 12 лютого 2020 року [PERSON] близько 15 год. приїхав та забрав з собою малолітню дитину [PERSON] . Попередньо відповідач повідомив, що поверне дитину протягом двох днів. Однак, на сьогоднішній день [PERSON] дитину не повернув та категорично відмовляється під різними приводами це зробити. Всі її звернення та прохання до [PERSON] повернути дитину та повідомити де вона знаходиться, ігноруються. Він постійно надає їй недостовірну інформацію щодо місця свого перебування та перебування їх дитини. Всі їх розмови закінчувалися погрозами з його боку, яких є підстави побоюватися. Так, як на даний час в Долинському районному суді на розгляді знаходиться справа за № 343/144/20, щодо нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень її батькові, [PERSON] . Дані обставини змусили її 16.03.2020 року звернутися з відповідним повідомленням до Долинського ВП ГУНП, про допомогу розшукати дитину. Про те на сьогоднішній день від органів національної поліції вона не отримала жодної інформації з цього приводу. Зважаючи на вищенаведені обставини, небажання відповідача добровільно виконати судові рішення щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю, відсутність законодавчого врегулювання примусового виконання рішення суду в цій частині, тощо, на її переконання, іншого способу захисту, як звернення до суду з даним позовом немає. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Андрійович Я.Ф. ( договір-довіреність№54, ордер серії ІФ №081582 а.с.29-30) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просять позов задовольнити. Позивачка [PERSON] додатково пояснила, що починаючи з 12 лютого 2020 року вона жодного разу не бачила дочку [PERSON] . На її телефонні дзвінки, відповідач не відповідає, лише позавчора, 21.07.2020 року [PERSON] відповів на її телефонний дзвінок та дав можливість порозмовляти з дочкою. Навідатись до дочки [PERSON] , вона не мала можливості, оскільки відповідач погрожує їй розправою і ці погрози, зважаючи на його поведінку, є реальними. Представник позивачки адвокат Андрійович Я.Ф. в останнє судове засідання не з`явився, подав клопотання , щодо задоволення якого не заперечила позивачка [PERSON] , про розгляд справи у його відсутності (а.с.59-60). Вiдповiдач [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, категорично заперечив щодо повернення позивачці малолітньої доньки [PERSON] , оскільки він створив всі необхідні умови для всебічного розвитку дитини, яка зростає в безпечних для неї умовах, а позивачка не зможе забезпечити належне її виховання та утримання, оскільки у неї немає умов для проживання та виховання дитини. На даний час він проживає без реєстрації в с.Раків Долинського району з цивільною дружиною та малолітньою дочкою [PERSON] . Просив у позові відмовити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивачки - органу опіки та піклування Долинської РДА - Багира Г.С. ( довіреність а.с. 52) в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позову та суду пояснила, що 18 червня 2020 року на комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації було заслухано пояснення [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] пояснила, що з моменту винесення рішення про розірвання шлюбу та до сьогоднішнього дня вона не чинила перешкод у побаченні [PERSON] зі своєю малолітньою дитиною - [PERSON] та надавала батьку дитини можливість, враховуючи вік та психологічний розвиток дитини, її стан здоров`я, проводити побачення з дочкою за теперішнім його місцем проживання в селі Раків Долинського району.Матір дитини погоджувала термін перебування дівчинки у батька: не більше 2 дні, через те, що дитина має відповідно харчуватись, зберігати денний та нічний режим сну і уникати стресів, пов`язаних з їхнім розлученням. Однак [PERSON] грубо ігнорує погоджені між ним та [PERSON] терміни перебування дитини з батьком, при цьому застосовує психологічний та фізичний тиск на [PERSON] та її батька, якому завдавав легких тілесних ушкоджень, з приводу чого притягувався до кримінальної відповідальності.12 [INFO] року [PERSON] забрав дитину [PERSON] , за місцем свого проживання, терміном на 2 дні та попередньо узгодивши це з її матір`ю. Однак, на сьогоднішній день [PERSON] дочку не повертає та категорично відмовляється це зробити. Батько дитини мотивує це тим, що у матері дитини немає умов для проживання. На його думку, в будинку, у селі Раків Долинського району, де тимчасово проживає [PERSON] умови проживання та вплив мешканців житла є більш позитивним для дочки [PERSON] . Громадянка [PERSON] зареєстрована та проживає в селі Надіїв Долинського району Івано-Франківської області. З нею зареєстровані та проживають її троє дітей: [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов виконавчого комітету Надіївської сільської ради від 18.06.2020 року №188/02-30 склад сім`ї [PERSON] складається з 5 осіб: матір дітей, троє дітей та батько [PERSON] . Комісією встановлено, що в сім`ї є нормальні умови для проживання дітей: 3 кімнати, коридор, кухня, душова кімната, бойлер, пральна машина, газова плита, пічне опалення.За місцем проживання [PERSON] не має небезпеки для життя та здоров`я [PERSON] , [INFO] або обставин, які змінилися так, що повернення суперечить інтересам дитини. Вивчивши ситуацію щодо відібрання дитини у її батька, з`ясовано, що [PERSON] не бажає добровільно виконати судове рішення, щодо визначення місці проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач тимчасово проживає з дитиною в селі Раків Долинського району Івано-Франківської області в будинку співмешканки. Зазначила, що повернення дитини матері на сьогодні відповідає інтересам дитини, оскільки позивачка проживає в належних умовах, може виконувати свої батьківські обов`язки. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ст.8 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) , включає як право батьків на вжиття заходів для повернення дитини, так і обов`язок національних органів влади вживати такі заходи. Зазначене застосовується не лише у справах, пов`язаних із обов`язковим відібранням дітей на державне утримання та вжиттям заходів соціального захисту, а також у справах, у яких між батьками та іншими членами сім`ї дитини виникає спір щодо спілкування з дитиною та її проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Хокканен проти Фінляндії» від 23 вересня 1994 року та у справі «Фуска проти Румунії». Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Згідно із ч. ч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч. 1. ст. 18, ч.1 ст. 27 Конвенції про права дитини , держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У ч.1 ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 162 СК України, якщо один з батьків, без згоди другого з батьків, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Для повернення дитини немає необхідності надавати докази створення для неї нормальних умов для її виховання та розвитку, оскільки ст.162 СК базується на юридичній презумпції правомірності поведінки того з батьків, з ким вона проживала. Тобто, положеннями вищевказаної статті встановлені правові наслідки протиправної поведінки одного з батьків або іншої особи при визначенні місці проживання малолітньої дитини, якими є відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Відповідно при застосуванні вимог ст. 162 СК України доказуванню підлягає факт визначення місця проживання дитини та протиправність дій одного з батьків. У відповідності до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі з 26.12.2012 року. [INFO] у сторін народилася донька, [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 03.11.2014 року (а.с.14). Рішенням Долинського районного суду від 10 січня 2020 року в справі №343/2594/19 (а.с.6-8), шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 26.12.2012 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Дрогобичу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №571-розірвано. Малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , залишено проживати з матір`ю [PERSON] . Після розірвання шлюбу прізвище позивачці змінено на дошлюбне " [PERSON] ". У відповідності до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 127, виданої виконавчим комітетом Надіївської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області 26.02.2020 року (а.с.12), [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказана адреса є місцем проживання та реєстрації дитини позивачки та відповідача, [PERSON] , [INFO] , крім того, вказана адреса була місцем постійного проживання дитини ще до фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами. В судовому засіданні встановлено, що батько малолітньої дитини [PERSON] - [PERSON] , без згоди матері дитини [PERSON] , з якою на підставі рішення Долинського районного суду від 10.01.2020 року проживала малолітня дитина, змінив її місце проживання, залишив доньку проживати у себе та не повернув її матері і з цього часу перешкоджає їй спілкуватися із донькою, про що ствердила позивачка та не заперечив відповідач. Рішення суду про визначення місця проживання дитини з одним із батьків є правовою підставою для вимог позивачки щодо повернення доньки за попереднім місцем проживання. Заперечуючи проти позову [PERSON] про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання , відповідач [PERSON] послався на те, що позивачка не може створити належні умови для проживання дитини. Однак твердження відповідача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки мати дитини спроможна надати дитині належний рівень виховання, постійного піклування та розвитку, має належні житлово-побутові умови, приділяє дитині багато уваги, опікується духовним та інтелектуальним розвитком доньки, отже належним чином відноситься до своїх материнських обов`язків. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Долинської РДА про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання від 29.06.2020 року , орган опіки та піклування вважає за доцільне рекомендувати суду винести рішення про відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в [PERSON] та повернути її за попереднім місцем проживання матері ( а.с49-51). Таким чином, в судовому засіданні після детального вивчення всіх обставин справи, встановлено, що відповідач змінив місце проживання малолітньої дочки [PERSON] без згоди її матері, позивачки у справі, з якою згідно рішення суду від 10.01.2020 року залишено проживати малолітню дитину,чим порушив права дитини щодо місця її проживання, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання шляхом відібрання дитини та повернення її за місцем постійного проживання за адресою: [ADDRESS] . У відповідності до вимог п.5 ч.1 ст. 430 ЦПК України - суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про: відібрання дитини та повернення її тому, з ким вона проживала. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На пiдставi ст.ст. 7,141,161,162 Сімейного кодексу України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 12,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 3,8,9,18,27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII,

Outcome: approved