Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Представник позивача: адвокат Кушнеренко Т.В. звернулася до суду з позовом в якому просить : - Встановити факт, що [PERSON] , яка народилась [INFO] є рідною донькою [PERSON] , який помер [INFO] . - Визнати за [PERSON] , [INFO] , ІПН [NUMBER] , право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташований по [ADDRESS] , в порядку спадкування після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Мотивуючи позовні вимоги представник позивача: адвокат Кушнеренко Т.В. вказує, що [INFO] помер [PERSON] , актовий запис про смерть № 5, складений 18 травня 1991 року Новопавлівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області. За життя померлий був власником житлового будинку, який розташовано по [ADDRESS] . В нумерації будинків по [ADDRESS] відбулися зміни до нумерації будинків, у нумерації будинків по [ADDRESS] відбулися зміни до нумерації будинків, у зв`язку з чим було змінено номер [ADDRESS] на [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Каланчацької селищної ради №12012 від 12.06.2020 року. Право власності на будинок посвідчувалося випискою з рішення загальноколгоспних зборів колгоспників колгоспу «Серп і молот» від 30 травня 1981 року, на підставі якого померлому у зв`язку зі знесенням належного йому будинку з господарськими спорудами в с. Садове було виділено земельну ділянку по [ADDRESS] в розмірі 0,22 га та побудований житловий будинок на заміну знесеного будинку передано [PERSON] у власність. Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач [PERSON] є донькою [PERSON] та має право на спадкування в першу чергу. У свідоцтві про смерть прізвище та ім`я батька позивачки вказано « [PERSON] » та у свідоцтві про народження останньої в графі «батько» вказано прізвище батька « [PERSON] ». Однак при видачі свідоцтва про шлюб (позивачці), яке складено на російській мові дошлюбне прізвище позивачки вказано « [PERSON] ». Разом з тим ім`я батька позивачки вказано « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », хоча фактично це є одне ім.»я. При зверненні до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок позивачці було видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, що підтверджують право власності спадкодавця на житловий будинок, не можливо видати свідоцтво про право на спадщину. Ухвалою суду від 06.07.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18.02.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилась. Про дату, час і місце судового засідання повідомлялась належним чином. Представник позивача: адвокат Кушнеренко Т.В. (діє згідно договору про надання правової допомоги від 11.06.2020 року; Ордер серії ХС № 177366 від 01.07.2020 року; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №497 від 11.10.2010 року) в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності та зазначила, що заявлені позивачем вимоги підтримала та просила їх задоволити повністю з підстав викладених в позові. Представник відповідача Каланчацької селищної ради Каланчацького району Херсонської області в судове засідання не з"явився. Надіслав заяву, в якій просить справу розглядати без їх участі, а також зазначив, що проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] , актовий запис про смерть № 5, складений 18 травня 1991 року Новопавлівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області, який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За життя померлий був власником житлового будинку, який розташовано по [ADDRESS] . Право власності на будинок посвідчувалося випискою з рішення загальноколгоспних зборів колгоспників колгоспу «Серп і молот» від 30 травня 1981 року, на підставі якого померлому у зв`язку зі знесенням належного йому будинку з господарськими спорудами в с. Садове було виділено земельну ділянку по [ADDRESS] в розмірі 0,22 га та побудований житловий будинок на заміну знесеного будинку передано [PERSON] у власність. В нумерації будинків по [ADDRESS] відбулися зміни до нумерації будинків, у нумерації будинків по [ADDRESS] відбулися зміни до нумерації будинків, у зв`язку з чим було змінено номер [ADDRESS] на [ADDRESS], що підтверджується довідкою виконавчого комітету Каланчацької селищної ради №12012 від 12.06.2020 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами, який розташований по [ADDRESS] . Позивач, як донька померлого, тобто спадкоємець першої черги за законом, спадщину після смерті батька прийняла, оскільки була зареєстрована та проживала з ним за однією адресою. При цьому, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок позивачу нотаріусом було відмовлено, про що винесено постанову від 16.06.2020 року. Причиною відмови у видачі свідоцтва на спадщину стало, те позивачем не надано правовстановлюючого документу, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок, а також невідоме останнє місце реєстрації спадкодавця. Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 18.05.1991 року видане, що спадкодавець [PERSON] помер в с. Новопавлівка Каланчацького району Херсонської області. Як вбачається із свідоцтва про народження позивача [PERSON] серія [NUMBER] від 30 червня 1956 року її батьком є [PERSON] , дані відмінності по батькові позивача при здійсненні перекладу документу з російської мови на українську, обмежують її в праві належного оформлення спадщини. Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення факту, що має юридичне значення, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. З вказаних документів можна дійти висновку, що померлий [PERSON] є батьком позивача - [PERSON] . Вказана помилка перешкоджає заявнику оформити спадщину. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] в частині про встановлення родинних відносин. Вирішуючи вимоги за даним позовом, суд керується наступним. Статтею 1216 ЦК України, передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків фізичної особи, яка померла (спадкодавець) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 та 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ст. 1267 ЦК України). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, ч. 2, ч. 3 та ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину за законом/заповітом. Тож, встановлення факту родинних відносин, між позивачем та покійним батьком, позивачу необхідно для оформлення своїх спадкових прав, як спадкоємця першої черги за законом майна померлого спадкодавця. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1, 2 ст.315 ЦК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приймаючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих позивачем доказів, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки судом достовірно встановлено, що померлий [PERSON] ( [INFO] ) є батьком позивача [PERSON] , вона в свою чергу як спадкоємець першої черги за законом майна померлого, спадщину прийняла вчасно, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інших спадкоємців які прийняли спадщину судом не встановлено, до складу спадщини увійшов житловий будинок, який розташовано по [ADDRESS] , щодо якого нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину. Окрім того, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документу на будинок, позивач не може реалізувати свої права щодо оформлення права власності на спадкове майно.

Outcome: approved