Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

У квітні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 24 березня 2016 року він звернувся до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку, розташовану по вул. Кобзарській, 27 у м. Чернівці. Разом з тим, приватним нотаріусом 04 березня 2016 року винесено постанову, якою відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та надано розяснення, згідно яких рекомендовано звернутись до суду з метою визначення частки земельної ділянки, що належала покійному батьку у спільній сумісній власності. При цьому зазначав, що співвласником земельної ділянки, окрім [PERSON] є також [PERSON] і розмір їх часток не визначений. Посилаючись на вказане, просив визначити, що розмір частки [PERSON], який помер 13 вересня 2014 року, у спільній сумісній власності на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: вул. Кобзарська, 27 в м. Чернівці, становить 1/2 частини. У судове засідання позивач не зявився, від його представника через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності. Просив заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечувала. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, за змістом ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 2 серпня 2015 року померла [PERSON] та після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на праві власності ? частиу житлового будинку з належними до нього частками будівель та споруд, розташованих у м. Чернівці, по вул. Кобзарська, 27. Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй на праві власності вищевказану частину будинку й відповідно позивач як спадкоємець померлої у визначені законом строки прийняв спадщину та оформив свої спадкові права, що підтверджено відповідним свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с. 13). Крім того, з матеріалів справи також убачається, що вищевказаний будинок розташований на земельній ділянці по вул. Кобзарській, 27 в м. Чернівці, який згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 106328 від 7 вересня 2010 року належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], батькові позивача, який помер 13 вересня 2014 року, та [PERSON], що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку й відповідно розмір частко кожного із співвласників не визначено (а.с. 6-9). При цьому, після смерті [PERSON], спадкоємцем останнього була [PERSON], яка прийняла спадщину, однак своїх спадкових прав не оформила й відповідно після її смерті спадкоємцем став її син позивач [PERSON] Також судом встановлено, що з метою оформлення спадкових прав на вищевказану земельну ділянку, позивач звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу [PERSON], однак постановою нотаріуса від 04 березня 2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку та надано розяснення, згідно яких рекомендовано звернутись до суду з метою визначення частки земельної ділянки, що належала покійному батьку на праві спільної сумісної власності (а.с. 4-5). Так, звертаючись до суду із вказаним позовом, позивач вказувала на те, що оскільки частки кожного із співвласників у спільній сумісній власності на земельну ділянку не визначено, він позбавлений можливості у визначеному законом порядку отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно й відповідно, з метою захисту своїх прав, просив суд визначити частки кожного із співвласників у праві власності на спірну земельну ділянку. Зокрема, статтею 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту порушених прав визначені у ст.16 ЦПК України. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 125 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельну ділянку\~\~виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Частиною 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруд. Крім того, частиною 4 ст. 86 ЗК України визначено, що співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. У спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя; членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Також слід зазначити, що згідно із розясненнями пп. 19-21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" передбачено, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок. Таким чином, у разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності. Крім тог, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду. При цьому, відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох\~\~ або\~\~ більше\~\~осіб\~\~без\~визначення часток\~\~кожного з них у праві\~\~власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою\~\~передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду. Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також\~\~слід\~\~зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Порядок та підстави визначення часток у\~\~праві\~\~спільної часткової власності\~\~ визначено\~ у\~\~ ст. 357 ЦК України. Зокрема, зі змісту\~ст. 357 ЦК України\~\~вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки\~\~співвласника\~\~ у спільному сумісному майні. При цьому, відповідно до розяснень, які містяться у \~п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року визначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про\~\~ визначення\~\~ частки\~\~ майна, належної\~\~ померлому на праві\~\~ спільної сумісної власності. Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані сторонами докази, ураховуючи те, що відповідач не заперечує що йому та [PERSON] належало по ? частині у праві спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку суд,

Outcome: approved