Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просило стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.02.2013р. у розмірі 170\~385,51 грн. Позовна заява мотивована тим, що 19.02.2013р. фізична особа-підприємець [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінг приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті банку, які разом складають договір банківського обслуговування № б/н від 19.02.2013р. та взяла на себе зобовязання виконувати умови цього договору. Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 127\~000,00\~грн. на поточний рахунок 26007060147857 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms повідомлень або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг», однак відповідач порушує взяті на себе зобовязання щодо повернення кредитних коштів позивачу. В судове засідання представник позивача не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. 19.02.2013р. фізична особа-підприємець [PERSON] через систему інтернет-клієнт-банкінг приєдналась до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, що розміщені в мережі інтернет на сайті банку, які разом складають договір банківського обслуговування № б/н від 19.02.2013р. та взяла на себе зобовязання виконувати умови цього договору. Відповідно до вказаного договору відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 127\~000,00\~грн. на поточний рахунок 26007060147857 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного звязку Банку і Клієнта (системи клієнт-банк, інтернет клієнт банк, sms повідомлень або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг» (а.с.42). Відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] 26.01.2015р. припинена (а.с.63-66), а відтак суд доходить висновку про підвідомчість даної справи Ленінському районному суду м. Дніпропетровська. Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно з п.3.2.1.1.16 «Умов та правил надання банківських послуг» при укладанні договорів та угод, або вчиненні інших дій, що свідчать про приєднання Клієнта до «Умов та правил надання банківських послуг» (або у формі «Заяви про відкриття поточного рахунку та картки із зразками підписів і відбитка печатки» або у формі авторизації кредитної угоди в системах клієнт-банк / інтернет клієнт-банк, або у формі обміну паперовій або електронною інформацією, або в будь-якій іншій формі), Банк і Клієнт допускають використання підписів Клієнта у вигляді електронно-цифрового підпису та / або підтвердження через пароль, спрямований Банком через верифікований номер телефону, який належить уповноваженій особі Клієнта з правом "першої" підпису. Підписання договорів та угод таким чином прирівнюється до укладання договорів та угод у письмовій формі. Відповідно до ст.3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки). Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму, або не грунтується на посиленому сертифікаті ключа. Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Враховуючи, що воля сторін при укладанні вказаного договору виражена за допомогою електронного засобу звязку, суд доходить висновку, що такий договір укладено з дотриманням обовязкової письмової форми. Згідно з ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський кредит будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. На підставі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Всупереч вищевикладеним положенням, відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого у неї станом на 26.03.2015р. виникла заборгованість за кредитним договором № б/н, від 19.02.2013р. у розмірі 310\~556,53 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 122\~100,66 грн., заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 106\~271,18\~грн., заборгованості з пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; заборгованості з комісії за користування кредитом. Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 13.02.2014р. з фізичної особи-підприємця [PERSON] стягнено на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 140\~171,02 грн. (а.с.52-54). Таким чином, за вирахуванням раніше стягненої суми вказаним судовим рішенням сума заборгованості станом на 26.03.2015р. за кредитним договором № б/н від 19.02.2013р. становить 170\~385,51 грн. та складається з: заборгованості з сплати процентів за користування кредитом у розмірі 90\~974,11\~грн., заборгованості з комісії за користування кредитом 18\~681,47\~грн., заборгованості з сплати пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 60\~729,93 грн. (а.с.43). Відповідач всупереч положенням статті 60 ЦПК України не надав суду жодних доказів, які б спростовували факт існування вказаної заборгованості. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved