Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

Позивач ПАТ "ВТБ Банк", звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у сумі 91 617, 45 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 07.06.2012 року між сторонами у цій справі було укладено кредитний договір № R53412270484В, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у розмірі 100 000,00 грн. з строком користування до 07.06.2017 року та сплатою відсотків за користування ним у розмірі 25 % річних. Своїх зобовязань за кредитним договором відповідач не виконував, внаслідок чого у нього станом на 17.06.2015 року сформувалася заборгованість в загальному розмірі 91 617, 45 грн., з яких 65 677,80 грн. сума основного боргу (неповернута сума кредиту), 9468,12 грн. заборгованість по відсотках, 12 327, 98 грн. пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків, 112,96 грн. три відсотки річних за порушення строку повернення кредиту, 88,58 грн. три відсотки річних за прострочену заборгованість по відсотках, 1137, 70 грн. інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту, 2804, 31 грн. інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках. Представник позивача в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказує про те, що позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не зявився, не повідомив суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Тому суд ухвалює заочне рішення в порядку ст.224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів, у відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, та згідно ст.197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню наступних підстав. Судом встановлено, що 07.06.2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № R53412270484В. Згідно умов договору відповідачу було надано кредит у розмірі 100 000,00 грн. із строком повернення грошових коштів до 07.06.2017 року та сплатою 25 % відсотків річних за користування кредитом. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме позивачу було надано кошти в сумі 100 000,00 грн., що підтверджено меморіальним ордером № 17303 від 07.06.2012 року. Згідно вимог п. 4.1- 4.2 договору відповідач зобовязувався щомісячно здійснювати погашення кредиту згідно з графіком та оплачувати відсотки за користування кредитом. Своїх зобовязань [PERSON] не виконала, внаслідок чого в неї виникла заборгованість у розмірі 91 617, 45 грн., з яких 65 677,80 грн. сума основного боргу (неповернута сума кредиту), 9468,12 грн. заборгованість по відсотках, 12 327, 98 грн. пеня за порушення строків повернення кредиту та відсотків, 112,96 грн. три відсотки річних за порушенная строку повернення кредиту, 88,58 грн. три відсотки річних за прострочену заборгованість по відсотках, 1137, 70 грн. інфляційні втрати, нараховані за порушення строку повернення кредиту, 2804, 31 грн. інфляційні втрати, нараховані за прострочену заборгованість по відсотках. У відповідності до положення ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Як підтверджується наявною у матеріалах справи копією листа-вимоги, така скеровувалася відповідачу 02.04.2015 року вих. № 3105/1-2.11, проте зобовязання залишається невиконаним. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 611 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Положеннями п. 7.1. кредитного договору встановлено, що в разі прострочення позичальником зобовязань з повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами кредитного договору, позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню за кожен день прострочення у розмірі 0,5% від суми прострочених зобовязань за кожен день порушення виконання зобовязань, включаючи день погашення. У відповідності із ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. Таким чином вимоги про стягнення з відповідачки пені за прострочення виконання грошового зобовязання є обґрунтованим. Відповідно до ст. 625 ч. 2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наведеного вище випливає висновок про те, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved