Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька до досягнення дитиною 16-річного віку 3-4 рази на рік терміном по 60 днів з обов`язковим поверненням в Україну. Свій позов мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Вказує, що дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні дочки участі не приймає і матеріально не утримує. Зазначає, що позивач з метою оздоровлення, відпочинку має намір виїздити з дитиною за кордон. Крім того, зауважує, що за кордоном в Канаді проживає бабуся дитини - [PERSON] . Однак, відповідач на неодноразові звернення про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон не дає. Просить суд дати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон дитини без згоди батька в її супроводі, та на оформлення та виготовлення документів для періодичного виїзду за межі України неповнолітньої дитини без згоди батька. Ухвалою суду від 21 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, щодо заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, клопотань про відкладення розгляду справи не подавалось. Третя особа в судове засідання не з`явилася, натомість у заяві просила розгляд справи здійснювати за її відсутності. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 6 квітня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). З копії свідоцтва про народження від 26 березня 2011 року вбачається, що батьком [PERSON] , [INFO] є [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з матеріалів справи, після розірвання шлюбу неповнолітня дитина залишилась на повному утриманні позивачки. Також встановлено, що відповідач не приймає участі у вихованні дочки, не сплачує аліментів, та з невідомих причин в добровільному порядку згоди на виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за кордон не дає. Позивачка у позовній заяві вказує, що в Канаді проживає бабуся дитини - [PERSON] . Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Підпунктом 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до підп. 2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] вагомих аргументів на відмову в оформленні документів не наводить, а тому отримати дозвіл відповідача на оформлення проїзних документів та тимчасові виїзди за кордон неповнолітньої дитини не надається можливим. Обставин, які обмежують право неповнолітньої [PERSON] на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, дійшов висновку про можливість задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме сплачений позивачкою судовий збір, покласти на відповідача.

Outcome: approved