Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом та просить виділити в натурі житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] загальною площею 226,8 кв.м., житловою площею 116,5 кв.м., розташоване на земельній ділянці площею 1052 кв.м., та визнати за нею право власності на нього, припинивши право спільної часткової власності, посилаючись на те, що 36/75 частки домоволодіння [ADDRESS] належить їй на підставі договору дарування від 27 Липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори, а 14/75 частки - на підставі договору дарування від 03 грудня 2007 року, посвідченого державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованих в КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», однак через наявність у відповідачки не введених в експлуатацію приміщень вона не має можливості в позасудовому порядку виділити в натурі та зареєструвати своє право, тому позивачка вимушена звернутися до суду. У судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов у повному обсязі, розглянувши справу за її відсутності. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не зверталась. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що 36/75 частки домоволодіння [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 1052,00 кв.м., належить позивачці на підставі договору дарування від 27 липня 1997 року, посвідченого Карі мовою Л.М., державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори (а.с.5), а 14/75 частки - на підставі договору дарування від 03 грудня 2007 року, посвідченого Бойченко О.Є., державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори. Право власності позивачки на вказане нерухоме майно, що в цілому становить 50/75 частки домоволодіння [ADDRESS], зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН. Власником іншої часки домоволодіння являється відповідачка у справі. На реконструйовані приміщення житлового будинку літ.А та літ.Ж позивачкою отримано 1 3.12.2013 року декларацію про готовність об'єкта до експлуатації (а.с.9-11). Відповідно до висновку №205/2013 будівельно-технічного експертного дослідження, виконаного 16.01.2014 року експертом ПП "Одеський науково-дослідницький центр ім.Скібінського С.С.", за результатами проведення технічного обстеження об'єкта житлового будинку: [ADDRESS] загальною площею 226,8 кв.м., житловою - 116,5 кв.м., до складу якого входять: частина житлового будинку під літерою «А» у складі наступних приміщень: 1-1-коридор площею 6,8 кв.м., 1-2 - житлова площею 21,9 кв.м., 1-3-житлова площею 16,3 кв.м., 1-4-гостинна площею 21,3 кв.м., 1-5-кухня площею 17,8 кв.м., 1-6-житлова площею 18,1 кв.м., 1-7-санвузол площею 3,6 кв.м., 1-8-житлова площею 12,3 кв.м., загальною площею 118,1 кв.м., житловою площею 89,9 кв.м.; житловий будинок під літерою «Ж» у складі приміщень: 3-1-підвал площею 12,9 кв.м., 3-2-підвал площею 18,4 кв.м., 3-3 підвал площею 2,2 кв.м., 3-4-коридор площею 5,1 кв.м., 3-5-гараж площею 19,6 кв.м., 3-6-комора площею 1,3 кв.м., 3-7-кухня площею 13,7 кв.м., 3-8-туалет площею 1,0 кв.м., 3-9-житлова площею 13,7 кв.м., 3-10-коридор площею 4,5 кв.м., 3-11-житлова площею 12,9 кв.м., 3-12-санвузол площею 3,4 кв.м., загальною площею 108,7 кв.м., житловою 26,6 кв.м., а також сараї під літерами «З» площею забудови 3,5 кв.м. та літ.«И» площею забудови 2,8 кв.м., зазначених у технічному паспорті, виготовленому КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» від 04 квітня 2014 року, що розташовані на земельній ділянці площею 643,6 кв.м. (а.с.13-26). Відповідно до вимог ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону, та має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ст.361 ЦК України). У відповідності зі ст.364 Цивільного кодексу України, співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, яке знаходиться в спільній частковій власності, в тому разі якщо річ, згідно зі статтею 183 Цивільного кодексу України, є подільною. Згідно ст.367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до змісту ст.391 ЦК України, позивач вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження нерухомим майном, тобто має право на захист від порушень третіх осіб, не пов'язаних із позбавленням володіння. Відповідно до ст.120 ЗК України, при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.3 ЦПК України, п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Жодних заперечень та доказів на їх обґрунтування відповідачем не надано. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог. На підставі встановленого суд дійшов до висновку про можливість виділення в натурі належної позивачеві частки у спільній частковій власності та визнанням права власності на окремий об'єкт з припиненням права спільної часткової власності, тому пред'явленні позовні вимоги є законними, обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved