Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. Після уточнення позовних вимог просить стягнути з [PERSON] сплачені нею як поручителем кошти в сумі 17925,91 доларів США та 2833,55 грн.., мотивуючи тим, що 05.09.2008 року були укладені кредитні договори між [PERSON] та АКІБ „Урксиббанк № 11391641000 та № 11391699000, вона виступила поручителем за зобовязаннями відповідачки та сплатила як поручитель перший внесок 05.09.2008 року 8000 доларів США, потім 2000 доларів США. За період з 05.09.2008 року по травень 2010 року кредит погашений в сумі 18815,77 доларів США, з них сплачено нею 1/3 частина від цієї суми в розмірі 6271,83 доларів США, за період з 05.2010 року по 17.01.2013 року кредит погашений в розмірі 38616,30 доларів США, з них сплачено нею 1/4 частка в сумі 9654,08 доларів США, загалом нею сплачено 17925,91 доларів США. Крім того вона сплатила 1200 грн. страховий платіж, 1633,55 грн. ? частка від суми згідно виписки по кредитному договору № 0011391699000 від 05.09.2008 року. В судовому засіданні представники позивачки позовні вимоги підтримали з зазначених в заяві підстав, при цьому представник [PERSON] вважає доведеною сплачену [PERSON] як поручителем суму 10132,62 доларів США згідно наданих банком квитанцій, та страховий платіж в сумі 1242,76 грн., а представник [PERSON] - в сумі, заявленій в позові. Представник відповідачки проти позову заперечив, мотивуючи тим, що позивачка не погашала кредит як поручитель, до неї не було предявлено вимог кредитором, [PERSON] отримала кредит в сумі 44100 доларів США для викупу не житлового приміщення перукарні КП „Нарциз, засновниками якого були сторони, а також [PERSON] та [PERSON]. Кредит погашався всіма засновниками, сума коштів, яку просить стягнути позивачка, не доведена доказами, на підставі ст.ст.555,556 ЦК України позов не може бути задоволений. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 05.09.2008 року між АКІБ „Укрсиббанк, в даний час ПАТ „Укрсиббанк, та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11391641000, згідно з яким позичальник отримала 44100 доларів США на строк до 03.09.2015 року під 0,15% річних, із щомісячним погашенням кредиту в період з 01 по 25 число кожного місяця. Забезпеченням виконання зобовязання за цим договором є застава не житлового приміщення перукарні, що є власністю КП „Нарциз, порука: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], директора КП „Нарциз [PERSON].(а.с.5-7) Згідно з договором поруки № 227688 від 05.09.2008 року позивачка зобовязалася солідарно з позичальником [PERSON] відповідати за зобовязання, передбачені кредитним договором.(а.с.3-4) 15.07.2008 року укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким відбувся викуп колективним підприємством „Нарциз державного майна, належного Бердичівській міській раді, нежитлового приміщення перукарні по вул.К.Лібкнехта, 110 в м.Бердичеві за ціною 218902,80 грн..(а.с.64) Рішення про викуп приміщення було прийнято загальними зборами засновників КП „Нарциз 12.06.2008 року, рішення про залучення кредитних коштів для викупу приміщення прийнято засновниками 15.07.2008 року.(а.с.65-66,69) Згідно з додатком № 2 до Статуту КП „Нарциз в останній редакції учасниками підприємства є фізичні особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожний з яких має 25% статутного капіталу.(а.с.82) На підставі укладеного договору про споживчий кредит [PERSON] отримала кредитні кошти в сумі 44100 грн..(а.с.68) За рахунок кредитних коштів сплачена сума за приватизацію нежилого приміщення перукарні згідно платіжного доручення від 05.09.2008 року.(а.с.63) Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] суду пояснили, що засновники вирішили взяти кредит та викупити приміщення перукарні „Нарциз, за майновим станом банк погодився надати кредит лише [PERSON], остання уклала договір споживчого кредиту з банком, отримала кошти 44100 доларів США, за рахунок яких викупили приміщення. Поручителями виступили всі засновники та чоловік [PERSON]. Також між підприємством „Нарциз та [PERSON] укладений договір позики на 44100 доларів. Домовилися погашати кредит спільно, працювали перукарями, зароблені кошти періодично заносили в банк, були випадки, коли доручали вносити кошти в касу банку іншим особам. В місяць треба було вносити 1000 доларів. Потім почалися фінансові труднощі, виник борг по кредиту, приміщення було продано, за рахунок коштів від його реалізації погашений повністю кредит. Згідно з договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 23.01.2013 року, підприємство „Нарциз здійснило продаж приміщення по вул..К.Лібкнехта, 110 в м.Бердичеві за 200000 грн..(а.с.5 т.2) За рахунок отриманих коштів був погашений кредит в повному обсязі. Рішенням Бердичівського міськрайсуду від 23.05.2013 року ПАТ Укрсиббанк зобовязано надати [PERSON] довідку про рух коштів по кредитному договору № 113916411000 від 05.09.2008 року.(а.с.42-43, т.2) На вимогу [PERSON] ПАТ „Укрсиббанк склав проект договору про заміну кредитора у зобовязанні, яким визнав виконання нею зобовязання по поверненню кредиту в розмірі 1648,36 доларів США та 964,40 доларів США процентів. Позивачка не погодилася з даним договором та не підписала його.(а.с.50-51,2) Від позовних вимог до ПАТ „Укрсиббанк про зобовязання вчинити дії відповідно до ст.556 ЦК України відмовилася, провадження у справі закрито.(а.с.2,т.3) Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави позовних вимог і заперечень. Сторонами надані суду квитанції про банківські операції по конвертації грошей та зарахування певних сум в рахунок погашення кредиту [PERSON], які долучені до матеріалів справи. Також на вимогу суду ПАТ „Укрсиббанк надав оригінали платіжних документів за 2009-2013 роки. Всі квитанції із призначенням платежу: погашення кредиторської заборгованості за кредитним договором позичальника [PERSON]. В окремих квитанціях, зокрема, № 28 від 07.06.2010 року на 201,13 доларів вказано погашення кредиту позичальника [PERSON] через [PERSON], квитанція № 10 від 21.10.2010 року на 138 доларів, квитанція № 3 від 23.10.2010 року на 202,40 доларів, квитанція № 132 від 27.05.2011 року на 374,11 доларів, квитанція № 205 від 05.07.2011 року на суму 499,06 доларів, квитанція № 113 від 27.07.2011 року на суму 161,52 доларів, квитанція № 160 від 20.12.2011 року на 248 доларів, квитанція № 162 від 13.03.2012 року на 80 доларів, квитанція № 61 від 27.03.2013 року на 200 доларів, квитанція № 77 від 31.10.2012 року на 110 доларів, квитанція № 51 від 30.11.2012 року на 92 доларів, квитанція № 106 від 12.12.2012 року на 50 доларів. Загальна сума згідно зазначених квитанцій становить 1907,09 доларів. Отже, у проекті договору про заміну кредитора у зобовязанні сума погашення кредиту [PERSON]Ю зазначена 1648,36 доларів США та 964,40 доларів США, а згідно зазначених вище квитанцій 1907,09 доларів. При цьому представник позивачки [PERSON] заявив суму внесену позивачкою - 10132,62 доларів, представник [PERSON] 17952,91 доларів. Позивачкою надані копії квитанцій примірника 1 та примирника 2 на купівлю валюти та внесення коштів в рахунок погашення кредиту, на деяких з них немає взагалі підпису клієнта, лише підпис працівника банку, певна кількість квитанції не відповідають оригіналу, які надані банком на вимогу суду.(а.с.95-138, т.1) Крім того, згідно оригіналів квитанцій вбачається, що кошти в рахунок погашення кредиту за [PERSON] вносились також через [PERSON] та [PERSON], а також іншими особами, які не встановлені. (квитанція № 142 від 25.01.2011 року, № 130 від 04.02.2011 року, № 185 від 09.02.2011 року, № 164 від 30.05.2011 року та інші) В жодній квитанції не вказано, що платіж проведено позивачкою на виконання договору поруки. Отже, ані зі змісту платіжних документів, ані пояснень свідків, в тому числі самої позивачки, не встановлено дійсну суму, сплачену нею за позичальника [PERSON].Позивачка двічі була допитана як свідок, при цьому не назвала точну суму сплачених нею коштів, зокрема називала суму близько 12000 доларів або 10500 доларів по квитанціям з її підписом. Свідок [PERSON]- касир "Укрсиббанк" суду пояснила, що приймала платежі по кредитному договору [PERSON], в квитанції вказувала того, хто платив, але як поручителі не платили. Квитанції виписуються як примірник 1 та примірник 2 - по валюті, примірник, що видається на руки без підпису клієнта. Судом встановлено, що кредит погашався всіма засновниками КП „Нарциз, однак ніхто з них не знає, яку ним сплачену суму. При цьому суми кредиту вносилися учасниками добровільно, банк не заявляв жодної вимоги до поручителів, кредит погашений повністю достроково 17.012013 року згідно квитанції № 93 на суму 24381,29 доларів. Позивачка як на підставу позовних вимог посилається на статтю 556 ЦК України, вважає себе поручителем, який виконав зобовязання боржника, тому до неї перейшли права кредитора у кредитному зобовязанні. Підстави позову не змінювала. За положеннями частини першої статті 554 ЦК України в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до вимог частин першої, другої статті 556 ЦК України до поручителя, який виконав зобовязання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобовязанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання, а кредитор після виконання поручителем зобовязання, забезпеченого порукою, повинен вручити йому документи, які підтверджують цей обовязок боржника. Правовий аналіз норм частин першої та другої статті 556 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наслідки, передбачені в цій нормі, настають лише в разі повного виконання поручителем забезпеченого порукою кредитного зобовязання. Цей висновок узгоджується з положенням пункту 3 частини першої статті 512 ЦК України, яке передбачає подібний спосіб заміни кредитора в зобовязанні внаслідок виконання обовязку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем). Часткове виконання поручителем зобовязань за кредитним договором не породжує перехід до нього прав кредитора за цим договором. Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-932цс15 від 07.10.2015 року. Позивачкою не заперечується, що вона не виконала зобовязання позичальника в повному обсязі. Враховуючи правову позицію Верховного Суду України до позивачки не перейшли права кредитора за договором споживчого кредиту, укладеного з [PERSON]. На підставі наведених обставин суд дійшов висновку про відмову в позові. Крім того, позивачкою під час подачі первісного позову та заяви про збільшення позовних вимог, судовий збір сплачений не в повному розмірі 1% від ціни позову. Позовні вимоги заявлені на загальну суму 217765,21 грн., в тому числі 17925,91 доларів США, що в еквіваленті становить 214931,66 грн. по курсу 11,99 грн. за один долар США, та 2833,55 грн.. Відповідно 1% від цієї суми становить 2177,66 грн.. Згідно квитанцій позивачкою сплачено судовий збір в сумі 1571,02 грн., (а.с.39,226,т.1) недоплата становить 606,64 грн.. Зазначена сума підлягає стягненню з позивачки.

Outcome: approved