Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-26 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 11.04.2007 року. У вказаному будинку також зареєстровані відповідачі по справі, які за вказаною вище адресою не проживають з часу їх реєстрації, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги, просили позов задовольнити, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку із неявкою відповідачів в судове засідання, судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 11.04.2007 року, посвідченого Третьої маріупольською державною нотаріальною конторою, позивачка є власником будинку [ADDRESS]. Згідно домової книги встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в домоволодінні [ADDRESS]. Відповідно до акту квартальної комітету с.Сартана від 26.03.2018 року в будинку [ADDRESS] зареєстровані відповідачі [PERSON] з 15.07.2009 року та [PERSON] з 03.06.2011 року, однак не проживали за вказаною адресою з дня реєстрації та не проживають і в теперішній час. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в будинку [ADDRESS] понад п'ять років, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved