overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором від 25 липня 2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідач умови кредитного договору належно не виконав і станом на 31 січня 2015 року має заборгованість в сумі 15393,71 гривень. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 25 липня 2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями заяви від 25 липня 2013 року (а.с.9), довідки про умови і правила кредитування (а.с.10-11), витягом з умов і правил надання банківських послуг (а.с.12-35), новою редакцією статуту ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.40). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.7) станом на 31 січня 2015 року сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 15393,71 грн. в тому числі: 5994,41 грн. заборгованість за кредитом; 6640,08 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1550,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 709,22 грн. штраф\~ (процентна складова). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно\~ стягнути понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором від 29 червня 2011 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 5900 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідачка умови кредитного договору належно не виконала і станом на 28 лютого 2015 року має заборгованість в сумі 15301,79 гривень. Просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 15301,79 гривень. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 29 червня 2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями заяви від 29 червня 2011 року (а.с.7), довідки про умови і правила кредитування (а.с.8), витягом з умов і правил надання банківських послуг (а.с.9-32), новою редакцією статуту ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.37). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.5-6) станом на 28 лютого 2015 року сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 15301,79 грн. в тому числі: 5758,90 грн. заборгованість за кредитом; 6794,35 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1543,69 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 704,85 грн. штраф\~ (процентна складова). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно\~ стягнути понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

у квітні 2015 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19.06.1985 року, актовий запис № 1263. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують із 1989 року. Фактичне місце проживання відповідача їй невідомо.\~У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між ним та відповідачем розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] зявилася, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи через оголошення у пресі. Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: судом установлено, що 19.06.1985 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Палацом шлюбів м. Полтави зроблено актовий запис № 1263. Даний факт підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-КЕ № 288188, виданого 24.04.1990 року. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу -шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини вони не підтримують із 1989 року, що свідчить про те, що сімя фактично розпалася, подальше спільне життя суперечитиме їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище "Адамова". Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,6 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Вказувала, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2013 року. Від шлюбу мають спільного сина [PERSON], [INFO] Посилаючись на відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача на утримання дитини, позивач просила стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для певного віку дитини, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, а також аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для її віку до досягнення дитиною 3-х річного віку. У судовому засіданні позивач підтримала заявлений нею позов та просила його задовольнити у повному обсягу. Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги у повному обсягу. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.02.2013 року (а.с. 3), від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується даними з копії свідоцтва про народження (а.с. 4). Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В судовому засіданні відповідач визнав позовні вимоги, а також погодився із вказаним в позовній заяві розмірами аліментів. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи, що відповідач є працездатним, тому вимога позивача про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною 3-х річного віку також підлягає до задоволення. На підставі ст. 5 Закону України "Про судовий збір", позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 243 грн. 60 коп. Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У квітні 2015 року позивач звернулась до суду з позовом та просить надати дозвіл на виїзд за межі України до Республіки Казахстан [PERSON], [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON]. Свої вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 12 лютого 2010 року, від шлюбу мають неповнолітню дитину: дочку [PERSON], [INFO] року народження. В даний час позивач перебуває у шлюбі з громадянином Казахстану [PERSON] та має намір виїхати до республіки Казахстан зі своєю дитиною, але батько дитини безпідставно не надає свою згоду на це, що завдає шкоди інтересам дочки та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання сторони та представник третьої особи - служби у справах дітей Деснянської районної у м. Чернігові ради не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача до суду надійшла заява з проханням розглянути справу в її відсутність, позов підтримує. Причини неявки відповідача та представника третьої особи суду не повідомлені. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої дитини: дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16 грудня 2008 року. 12.03.2014 року позивач зареєструвала шлюб з громадянином Казахстану [PERSON] та має намір виїхати на постійне місце проживання до свого чоловіка. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, що дозволяли би їй розвиватися фізично, інтелектуально, духовно та у соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом та в умовах свободи та гідності. Частиною 2 статті 150 СК України закріплено обов'язок батьків щодо піклування про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документу на дитину проводиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків. При відсутності згоди одного з батьків на виїзд неповнолітнього громадянина за межі України, може бути надано дозвіл на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у її вихованні, через невмотивоване ухилення відповідача від надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, позивач не може отримати дозвіл на виїзд дитини у її супроводі за межі України до республіки Казахстан до свого чоловіка, що суперечить інтересам дитини. Таким чином, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та в силу п.3 ч.3 ст.313 ЦК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

у квітні 2015 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 25.02.2012, актовий запис № 110. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, через несумісність характерів між ними постійно виникають сварки, шлюбні відносини не підтримують із квітня 2014 року, спільне господарство не ведуть. У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] з'явилася, позов підтримала, просить його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, вважає, що примирення і збереження сім'ї неможливе. У судове засідання відповідач [PERSON] з'явився, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: судом установлено, що 25.02.2012 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис № 110. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 25.02.2012 року ( а.с. 6). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Даний факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 13.03.2013 (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу -шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують з квітня 2014 року, що свідчить про те, що сім'я фактично розпалася, сторони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, подальше спільне життя суперечитиме їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити прізвище "[PERSON]". Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 243,6 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

у квітні 2015 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05.03.2011 року, актовий запис № 109. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують.\~У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. У судове засідання позивач [PERSON] зявилася, позов підтримала, просить його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, вважає, що збереження сімї неможливе. У судове засідання відповідач [PERSON] зявився, позовні вимоги визнав, не заперечує проти їх задоволення. Суд, заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: судом установлено, що 05.03.2011 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області зроблено актовий запис № 109. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 122048, виданого 05.03.2011 року (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу -шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що оскільки спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, вони мають різні характери та погляди на життя, шлюбні відносини не підтримують, що свідчить про те, що сторони втратили взаєморозуміння та взаємоповагу, сімя фактично розпалася, подальше спільне життя суперечитиме їх інтересам. Таким чином, суд приходить до висновку, що шлюб укладений між сторонами слід розірвати. Після розірвання шлюбу відповідачу залишити прізвище "Сергеєв". Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки слід стягнути судовий збір в розмірі 243,6 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 13 травня 2002 року між нею та відповідачем, Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 348. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивачка просить шлюб між нею та відповідачем розірвати та неповнолітніх дітей залишити їй на виховання. Позивачка в судове засідання не з"явилась, але звернулась до суду із заявою про підтримання позову, який просила розглянути у її відсутність, при цьму проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з"явився, із заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення по справі, що відповідає вимогам ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.109 СК України Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушенні їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами по справі 13 травня 2002 року між позивачкою та відповідачем, Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції, було зареєстровано шлюб, актовий запис № 348. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В нинішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Збереження сім'ї суперечить інтересам сторін. При таких обставинах суд вважає, що сім'я сторін розпалася остаточно та її збереження неможливо.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. У позові зазначає, що з 19.06.1998 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку матеріальної допомоги дітям не надає. Інших дітей, зобов'язань за виконавчими документами у відповідача не має. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на свою користь на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня пред'явлення позову до повноліття дітей. В судове засідання сторони не з'явились, надали суду заяви в яких, просять суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги позивачка підтримує, відповідач позов визнає в повному обсязі, працює охоронцем ПАТ "Укрграфіт". Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд дійшов висновку та надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 19.06.1998 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачкою, що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] та серія [NUMBER]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. Враховуючи працевлаштованість відповідача, відсутність у нього інших дітей, визнання позову, суд дійшов висновку, що аліменти на утримання неповнолітніх дітей, потрібно визначити у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходів відповідача щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред'явлення позову до повноліття дітей. Враховуючи вимоги ч.3 ст. 88 ЦПК України, яка встановлює, що у разі звільнення позивача, на користь якого ухвалено рішення, від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, суд присуджує стягнення судових витрат, пов'язаних з розглядом справи, з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved