Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

Представник позивачки [PERSON], звернувся в суд з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка - [PERSON], який помер [INFO], право на земельну частку (пай) площею 1,74 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №385 від 29 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Любшанській сільській раді 31 травня 1996 року за №137. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина до складу якої, окрім іншого, ввійшло право на земельну частку (пай) площею 1,74 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належало померлій згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №385 від 29 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Любшанській сільській раді 31 травня 1996 року за №137. За життя [PERSON] заповіту не склала, а тому спадкування відбувалося за законом. За таких обставин спадщину прийняв [PERSON](який проживав з померлою однією сім'єю), оскільки фактично вступив в управління на володіння спадковим майном, хоча юридично своїх прав на не оформляв. [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, до якої окрім іншого, ввійшло право на спірну земельну частку (пай). За життя померлий склав заповіт, згідно якого належне йому майно заповів [PERSON]. Останній спадщину прийняв, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 27 листопада 2003 року, проте юридично прав на спірну земельну частку не оформив. Проте, [INFO] помер і [PERSON](чоловік позивачки). Після його смерті відкрилась спадщина, в том числі і на спірну земельну частку (пай). Оскільки померлий заповіту не складав, тому спадкування відбувалось за законом. Відтак позивачка, як єдиний спадкоємець за законом, що виявила бажання отримати свідоцтво про право на спадщину, яку фактично прийняла, оскільки на момент її відкриття постійно проживала із спадкодавцем, звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте отримала відмову у видачі такого, у зв'язку з тим, що [PERSON] не був спадкоємцем до майна [PERSON]. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Представник позивачки [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його з довірителькою відсутності, позовні вимоги підтримують, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та просять їх задовольнити. Представник відповідача Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області - [PERSON] подав заяву, в якій просить розглянути дану справу за відсутності представника сільської ради, оскільки позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч.3 ст.13, ч.2 ст.49, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1ст.2 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд, за правилом ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу. Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в с. Любша Жидачівського району Львівської області, померла [PERSON], про що [INFO] зроблено запис №16 та Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від [INFO], видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 6/. Спадщина відкрилася в цей же день, [INFO], у відповідності до вимог статті 525 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин). Судом встановлено, що спадщина померлої, окрім іншого, складалася із земельної частки (пай) площею 1,74 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області, що належало померлій згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження голови Жидачівської РДА №385 від 29 травня 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації Сертифікатів на право на середню земельну частку (пай), що видаються Жидачівською РДА по Любшанській сільській раді 31 травня 1996 року за №137 /а.с. 8/. Так, згідно із витягу, виданого відділом у Жидачівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 06 грудня 2017 року, Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданий [PERSON], зареєстрований в книзі реєстрації сертифікатів по Любшанській сільській раді за №137, земельна частка (пай) розміром 1,74 умовних кадастрових гектарів. Така перебуває у колективній власності ССП «Мир» і її вартість становить 31240,08 грн. Державний акт на право власності на землю взамін на сертифікат на право на земельну частку (пай) не видавався /а.с. 9/. Відповідно до частини 1 та 2 статті 524 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, що стверджується копією довідки №605 виданою виконавчим комітетом Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 25 липня 1997 року. Окрім того, з вказаного документа вбачається, що до дня смерті [PERSON] із нею разом проживав [PERSON] - її співжитель. Інші близькі родичі відсутні. Вказаний факт додатково підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою №788 виданою виконкомом Любшанської сільської ради від 18 грудня 2017 року /а.с. 10-11/. Також, з наявної в матеріалах справи копії рішення Жидачівського райсуду від 30 жовтня 1998 року по справі №21052 встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] із [PERSON] /а.с.12-13/. Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 524, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], оскільки як спадкоємець за законом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, проте юридично своїх прав не оформляв. Проте, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], у віці 93 років, помер [PERSON], про що 31 січня 2001 року зроблено запис №3 та Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області, від 31 січня 2001 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 14/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне померлому майно, яке окрім іншого складалось із спірного права на земельну частку (пай) площею 1,74 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області. З наявної в матеріалах справи копії заповіту від 12 травня 1997 року, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати мені до дня смерті і на день моєї смерті, і на що я за законом матиму право, заповідаю [PERSON]». Судом встановлено, що на день смерті заповідача заповіт не змінений та не скасований /а.с. 16/. При вищевказаних обставинах, у відповідності до норм статей 534, 549 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) спадщину після смерті [PERSON] прийняв [PERSON], оскільки як спадкоємець за заповітом фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Проте, з долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про право на спадщину від 27 листопада 2003 року, вбачається, що свідоцтво видано на спадкове майно померлого [PERSON] Проте, спірної земельної частки в його перелік не включено. Відповідно [PERSON] право на спірне майно прийняв, хоча юридично своїх прав не оформив /а.с. 17/. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO], в с. Любша Жидачівського району Львівської області у віці 79 років помер [PERSON], про що 22 жовтня 2011 року зроблено відповідний актовий запис №22 та Любшанською сільською радою Жидачівського району Львівської області від 22 жовтня 2011 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /а.с. 18/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Вищенаведеними обставинами встановлено, що до складу спадщини померлого ввійшло право на земельну частку (пай) площею 1,74 умовних кадастрових гектари, яка розташована на території Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складав, що стверджується довідкою №787 від 18 грудня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 18 грудня 2017 року /а.с. 20/. Відповідно до ч.ч. 2 та 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено та підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25 серпня 1976, що позивачка [PERSON] є дружиною [PERSON](спадкодавця). Відтак, [PERSON] відноситься до спадкоємців першої черги спадкування за законом /а.с. 19/. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, з долученої до матеріалів справи довідки №787, виданої виконавчим комітетом Любшанської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 18 грудня 2017 року, вбачається що до дня смерті і на день смерті [PERSON](спадкодавця) разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина [PERSON] (позивачка) /а.с. 20/. За таких обставин, позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті свого чоловіка, як така, що виявила бажання прийняти спадщину, та фактично її прийняла оскільки на момент її відкриття проживала із спадкодавцем та в законодавчо визначений строк не відмовилась від неї та звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Разом з тим, згідно із постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій №83/02-31 від 02 лютого 2018 року, виданої завідувачем Жидачівською державною нотаріальною конторою, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її чоловіка - [PERSON], який помер [INFO], у зв'язку з тим, що [PERSON] не був спадкоємцем до майна [PERSON] /а.с. 22/. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування"роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Разом з тим, відповідно до ч. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об'єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документи, що підтверджують право особи спадкоємця є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності - права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні та розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Згідно із ст.ст. 81,126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що позивач оформити право на спадкове майно(земельну частку(пай), в нотаріальному порядку не має можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; представник відповідача позовні вимоги визнав та проти задоволення позову не заперечує, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved