Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

Представник Одеської міської ради звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив суд: витребувати від [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , паспорт громадянина України серія та номер: [NUMBER] , виданий Ладижинським МВ УМВС України в Вінницькій області 13.04.2007 року) на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:28:006:0012, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1459254051101; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 24345371; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно рішення державного реєстратора КП «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Юлії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 11.01.2018 року № 39160303; стягнути з відповідачів витрати на користь Одеської міської ради (УДК в Одеській області, МФО 828011, код ЄДРПОУ 23862106, на рахунок одержувача - ВДК у місті Одесі, ЄДРПОУ 23862106, код бюджетної кваліфікації 13050200). Згідно позовної заяви, 05.03.2019 року юридичному департаменту Одеської міської ради стало відомо про незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади м. Одеси, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі підробленого рішення Одеської міської ради від 15.10.2001 року № 2850/1 - XXIII. Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.01.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Юлією Анатоліївною було проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:28:006:0012, номер запису про право власності: 24345371, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1459254051101. Згідно позовної заяви, підставою виникнення права власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку стало рішення Одеської міської ради від 15.10.2001 року № 2850/1 - XXIII. Однак, представник позивача стверджує, що Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування [PERSON] цієї земельної ділянки. 13.03.2018 року [PERSON] продала [PERSON] зазначену земельну ділянку. Згодом, 23.01.2019 року [PERSON] здійснив відчуження даної земельної ділянки на користь [PERSON] шляхом укладання відповідного договору купівлі-продажу. Однак, згідно даних, що були надані департаментом архівної справи та діловодства Одеської міської ради, а саме: згідно з описом справ та журналу реєстрації рішень Одеської міської ради рішення Одеської міської ради з дрібним номером від 15.10.2001 року № 2850/1 XXIII не існує. Відповідно, Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування [PERSON] цієї земельної ділянки. Враховуючи вищевикладене, представник Одеської міської ради вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки площею площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , яка вибула з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не з її волі, так як ані [PERSON] , ані інші особи не мали жодних законних підстав для здійснення будь-якого правочину щодо вказаної земельної ділянки, а тому представник позивача звернувся до суду з позовною заявою про витребування майна. 22.06.2020 року представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову. 30.06.2020 року представник позивача подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, у якій просив задоовльнити позовні вимоги. Представник Одеської міської ради - Юраш В.В. в судове засідання з`явився, позов просив задовольнити. Відповідач та його в судове засідання не з`явилися, повідомлялись про дату, час та місце належним чином та своєчасно. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив відкласти слухання справи на іншу справу у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Також суд наголошує на те, що представник відповідача [PERSON] неоднарозово не з`являвся у судові засідання у зв`язку з тим, що він брав участь у інших справах при тому, що з ним попередньо було узгоджено час та день розгляду справи, а саме: 24.06.2020 р., 03.09.2020 р., 28.10.2020 р., 26.11.2020 р., 21.01.2021 р. віддаючи перевагу його участі в інших справах, але не в цій, у зв`язку з чим суд вважає, що [PERSON] зловживає своїми процесуальними правами. Представник [PERSON] , також, у своїх заявах просив неодноразово про відкладення слухання справи на іншу дату у зв`язку з дією карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19). Згідно ч. 4 ст. 212 ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному\~Законом України\~"Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України. З огляду на ч. 4 ст. 212 ЦПК України, відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] могли брати безпосередню участь у розгляді справи, надавати власні пояснення та аргументи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, проте відповідного клопотання не надали. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Необхідно зазначити, що, як вказав Європейський суд з прав людини (далі - Європейський суд) у своїй практиці, «вимога «розумного строку» розповсюджується на усі без винятків судові розгляди справ, які охоплюються статтею 6» (справа «Кьоніг проти ФРН»). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05.03.2019 року на адресу юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, в якому йдеться про незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності територіальної громади м. Одеси, розташованою за адресою: [ADDRESS] , на підставі підробленого рішення Одеської міської ради від 15.10.2001 року № 2850/1 - XXIII. Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 09.01.2018 року державним реєстратором комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Юлією Анатоліївною було проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:28:006:0012, номер запису про право власності: 24345371, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1459254051101. Підставою виникнення права власності [PERSON] на зазначену земельну ділянку стало рішення Одеської міської ради від 15.10.2001 року № 2850/1 - XXIII. Однак, Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування [PERSON] цієї земельної ділянки. 13.03.2013 року [PERSON] продає [PERSON] зазначену земельну ділянку. Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімовновою Ольгою Юріївною на підставі договору купівлі-продажу від 13.03.2018 року, серія та номер: 576, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40090216, згідно з яким за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:28:006:0012, номер запису про право власності: 25218459, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1459254051101. 23.01.2019 року [PERSON] здійснює відчуження даної земельної ділянки на користь [PERSON] шляхом укладання відповідного договору купівлі-продажу. Так, за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Сімовновою Ольгою Юріївною на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2019 року, серія та номер: 92, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 45178397, згідно з яким за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:28:006:0012, номер запису про право власності: 29971995, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1459254051101. Однак, департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради повідомив юридичний департамент Одеської міської ради про те, що згідно з описом справ та журналу реєстрації рішень Одеської міської ради рішення Одеської міської ради з дрібним номером від 15.10.2001 року № 2850/1 XXIII не існує. Відповідно, Одеська міська рада не приймала будь-яких рішень щодо передачі у власність або користування [PERSON] цієї земельної ділянки. Крім цього, департамент архівної справи та діловодства Одеської міської ради повідомив про те, що Одеською міською радою прийнято рішення від 15.10.2001 року № 2850 - XXIII «Про розірвання договору на право тимчасового користування, на умовах оренди, земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , між Одеською міською радою і приватним підприємцем [PERSON] , зареєстрованого за № 442/6 від 12.06.2001 року та затвердження договору на право тимчасового користування, на умовах оренди, земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , між Одеською міською радою та суб`єктом підприємницької діяльності - фізичною особою [PERSON] ». Таким чином, судом встановлено, що наявне рішення Одеської міської ради від 15.10.2001 року № 2850 - XXIII стосується іншої земельної ділянки та не має відношення до земельної ділянки, що розташована у [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:28:006:0012. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що [PERSON] є добросовісним набувачем земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер: 5110137300:28:006:0012, номер запису про право власності: 29971995, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1459254051101., яка вибула з комунальної власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради не з її волі, так як ані [PERSON] , ані інші особи не мали жодних законних підстав для здійснення будь-якого правочину щодо вказаної земельної ділянки. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, то постає потреба у скасуванні відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, так як первинна реєстрація права власності за [PERSON] є незаконною та протиправною. Згідно із приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом встановлено, що відбулось незаконне заволодіння вищевказаною земельною ділянкою, так як Одеська міська рада не приймала рішень щодо передачі у власність чи/або у користування даного об`єкту нерухомого майна будь-яким особам, а тому у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно мають бути скасовані записи про право власності та рішення державного реєстратора комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Хоменко Юлії Анатоліївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу). Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно із ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом. Приписами статей 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Захист права власності передбачений главою 29 ЦК України. Статтею 388 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщомайно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно із ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Відповідно до ст. 319 ЦК Украйни, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК Украйни, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із вимогами ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього. Постановою Верховного Суду України від 17.12.2014 року у справі № 6-140цс14 передбачено, що за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. У п. 26. постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.10.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про «знання правочинів недійсними» вказано, що норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, що були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Таким чином, наведені факти та обставини, що викладені в позовній заяві Одеської міської ради, є обґрунтованими, а докази, на які міська рада посилається, є належними й достатніми. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі для відновлення порушеного права власності територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на зазначену земельну ділянку Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.

Outcome: approved