Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 09 жовтня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міського управління юстиції Запорізької області. Мають дочку - [PERSON], [INFO]. В лютому 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось. Фактично шлюб розпався у 2009 році, сторони проживають окремо. Спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також щодо виховання дитини, немає. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву про слухання справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала, просила шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлений відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України, про що в матеріалах справи міститься копія оголошення у пресі, заяв про слухання справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не надав. Заперечень проти позову також не надходило. На підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі. Як встановлено судом сторони з 09 жовтня 2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю, що підтверджується копіями свідоцтв про одруження, про народження дитини, довідки ОСББ «Комунарів 58» № 61/14.08.2012. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Суд приймає до уваги викладені позивачем обставини щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу. Заходи, вжиті судом для примирення сторін і збереження шлюбу, результату не мали. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При розірванні шлюбу суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам положення ч.2 ст. 141 СК України.

Outcome: approved