Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з початку 2010 року він користується та проживає в квартирі [ADDRESS] , проводив в ній ремонт, сплачує комунальні послуги. Вказана квартира належала на праві власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Померла не залишила заповіту, однак, позивач проживав у вказаній квартирі на день смерті власника, і остання мала намір заповісти спірну квартиру йому. З метою оформлення права на спадщину на вказану квартиру позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому відмовлено у зв`язку із відсутністю документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем. Тому позивач, зважаючи на те, що користується спірним житлом безперервно, відкрито і добросовісно протягом десяти років, просить визнати за ним право власності на вказану квартиру за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з`явився, його представник, адвокат Романенчук А.В. 15.09.2020 року подав до суду письмову заяву, в якій позов із вказаних підстав підтримав та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про розгляд справи належно повідомлявся. У відзиві на позовну заяву від 22.06.2020 року щодо позову представник відповідача заперечив та пояснив, що факт проживання позивача з померлою [PERSON] на день її смерті за вказаною адресою не відповідає дійсності. Крім того, право власності за набувальною давністю може бути визнано за умови безперервного, відкритого користування майном більше десяти років. Отже, таке право може бути визнано за позивачем не раніше липня 2020 року. Представник відповідача також зазначив, що позивач заволодів вказаним майном не добросовісно, оскільки самовільно вселився у спірну квартиру, тобто без належних на те правових підстав, а також порушена безперервність такого володіння, оскільки внаслідок звернення Коломийської міської ради у 2018 році із заявою до Коломийського міськрайонного суду про визнання спадщини відумерлою строк набувальної давності перервався. Тому представник відповідача просить в задоволенні позову відмовити. У відповіді на відзив представник позивача зазначив, що добросовісність володіння та користування позивачем вказаною квартирою полягає в тому, що він почав проживати у ній з волі власника за півроку до її смерті, і остання мала намір передати вказану квартиру позивачу за заповітом, однак, з незалежних від нього причин не встигла зробити цього за життя. Щодо посилання представника відповідача на переривання терміну безперервного володіння спірним майном у зв`язку зі зверненням до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою, представник позивача вказав, що в законодавстві відсутня пряма норма, яка б вказувала на таку підставу для переривання строку набувальної давності. Суд, перевіривши матеріали справи, і, оцінивши досліджені докази в сукупності, доходить наступних висновків. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31.07.1996 року (а.с. 10). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.07.2010 року (а.с. 11). З долученої до матеріалів справи спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] , вбачається, що лише позивач звернувся до приватного нотаріуса Коломийського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Яцка П.П. із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги спадкоємців за законом. Постановою вказаного нотаріуса від 20.12.2017 року відповідачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю документального підтвердження родинних відносин зі спадкодавцем (а.с. 98-117). Відповідно до копії технічного паспорту загальна плаща спірної квартири складає 28,0 кв.м., житлова - 14,3 кв.м. (а.с. 8, 9). Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно з постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК (п. 9 Постанови)). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (п. 14 Постанови)). Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Посилання представника відповідача на недобросовісність заволодіння позивачем спірним житлом суд до уваги не бере, оскільки цю обставину відповідачем всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України не доведено. Зокрема, ним не надано жодних доказів, які б свідчили про заперечення власника квартири щодо вселення та проживання в ній позивача. Щодо тверджень про переривання зазначеного строку внаслідок подання Коломийською міською радою заяви про визнання спадщини відумерлою, то така підстава для переривання зазначеного законом не передбачена. Крім того, суд враховує, що згідно з ч.2 ст. 1277 ЦК України заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Однак відповідачем таку заяву подано лише 28.09.2018 року, тобто з грубим порушенням вказаного строку. При цьому суд також враховує твердження відповідача у відзиві на позов про те, що 10-річний термін користування позивачем спірною квартирою сплив у липні 2020 року, і відповідач погоджується з цим. Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів спірним майном і понад 10 років продовжує відкрито та безперервно користуватися ним, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на це майно за набувальною давністю. На підставі наведеного, ст.ст.16,328,344 ЦК України та,

Outcome: approved