Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що він є співвласником житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 50,27 кв.м. Іншим співвласником вказаного об`єкту нерухомості на праві спільної сумісної власності є відповідач. Він зареєстрований у вказаній квартирі з 22.11.1994 р. по теперішній час. Відповідач починаючи з часу отримання права власності та по теперішній час у квартирі не проживає, разом зі своїм сином [PERSON] зареєструвалися у квартирі з 24.07.2020 р. За вказаний період ним здійснювалися оплати житлово-комунальних послуг на утримання квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 23321 грн. 26 коп., а саме за опалення 17650 грн. 72 коп.; Управлінню багатоповерховим будинком 5471 грн. 54 коп.; за поводження з побутовими відходами 248 грн. 71 коп. За весь час відповідач не бере участі в утриманні вказаного житлового приміщення, вартість всіх комунальних послуг. Отже, враховуючи строки позовної давності, за період з грудня 2017 р. по вересень 2020 р. включно, відповідач не проводив жодної оплати по утриманню житла, так само, на сьогоднішній день між ним та відповідачем не досягнуто жодної згоди щодо відшкодування витрат на утримання квартири та сплати комунальних послуг. Просить суд: стягнути з відповідача на його користь кошти, сплачені за житлово-комунальні послуги по утриманню житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] у розмірі 11660 грн. 63 коп.; стягнути з відповідача на його користь витрати по сплаті судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 700 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував частково, зазначив, що зареєструвався разом з сином у квартирі 24.07.2020 р., тому витрати по сплаті комунальних послуг готовий понести з моменту реєстрації у квартирі. Заслухавши думки сторін, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло серія [NUMBER] від 03.01.2007 р. виданого Виконавчим комітетом Сумської міської ради [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] та [PERSON] по 1/3 частці належить на праві спільної часткової власності квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 22.11.1994 р. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , з 24.07.2020 р. У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Позивачем [PERSON] за період з грудня 2017 р. по вересень 2020 р. здійснено оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 23321 грн. 26 коп., а саме за опалення 17650 грн. 72 коп., Управлінню багатоповерховим будинком 5471 грн. 54 коп., за поводження з побутовими відходами 248 грн. 71 коп., що підтверджується копіями квитанцій про сплату. Таким чином, позивач [PERSON] сплатив замість відповідача [PERSON] грошові кошти у розмірі 11660 грн. 63 коп., а саме: за опалення 8825 грн. 36 коп., Управлінню багатоповерховим будинком 2735 грн. 77 коп., за поводження з побутовими відходами 99 грн. 50 коп. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». З матеріалів справи вбачається, що між позивачем [PERSON] та адвокатом Ворфоломеєвою Н.П. укладено договір № 1 про надання правової допомоги. Адвокатом Ворфоломеєвою Н.П. надано на підтвердження своїх повноважень, докази наданих послуг, їх обсяг, витрачений час, Акт виконанних робіт від 10.11.2020 р., а також квитанцію № 1 від 10.11.2020 р. про сплату послуг за надання правової допомоги у сумі 700 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у сумі 700 грн. та судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved