Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» звернулося до суду з позовною заявою з вищезазначеним позовом, в якому зазначає, що 12.05.2017 р. між ним та фізичною особою-підприємцем [PERSON] був підписаний договір № 28/05 про транспортне-експедиторське обслуговування. Предметом вказаного договору є організація перевезення вантажів, що надаються замовником, автомобільним транспортном по території України та інших країн. Розрахунок з експедитором здійснюється у такому порядку: 20 % від суми, заявки сплачується по факту підписання договору, 80 % перераховується в процесі перевезення за узгодженням сторін. Остаточний розрахунок здійснюється до вивантаження вантажу за місцем призначення. 23.05.2017 року замовником було надано заявку на перевезення вантажу № 52/05. Згідно вказаної заявки замовника, вартість оплати становить 380 000 російських рублів, із них 80 000 рублів - передоплата та 300 000 рублів - до вивантаження, оплата здійснюється в гривні по курсу НБУ на день оплати. 07.06.2017 року вантаж Замовника було завантажено в м. Чернігів, що підтверджується міжнародною товарно-транспортною накладною (СМR) А № 006288. Експедитором було надано замовнику наступні рахунки на оплату: 1) рахунок № 99 від 24.05.2017 року на суму 35 349 грн. з призначенням «Часткова оплата 20% за транспортно-експедиційні послуги по маршруту: м. Чернігів (Україна) - м. Зеленокумськ (РФ)»; 2) рахунок №117 від 29.06.2017 року на суму 134 642 грн. з призначенням «Оплата за транспортно-експедиційні послуги по маршруту: м. Чернігів (Україна) - м. Зеленокумськ (РФ)». Всього на суму 169 991,00 грн. На момент написання даної претензії замовником було здійснено оплату на рахунок експедитора на суму 117 991 грн. Отже, недоплата за заявкою складає 52 000 грн. 07.07.2017 року вантаж було передано відповідачу, що підтверджується відповідною відміткою в міжнародній товарно-транспортній накладній (СМR). Того ж дня, 07.07.2017 року позивачем було направлено відповідачу претензію щодо сплати боргу за договором перевезення. 11.07.2017 року повторно надіслано відповідачу претензію з рахунками на оплату. Згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 20.07.2017 р. припинено діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON] 26.07.2017 р. позивач звертався до Господарського суду Запорізької області із позовом до ФОП [PERSON] про стягнення коштів за надані послуги згідно договору. Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 15.08.2017 р. провадження за позовом припинено на підставі п. 6 ч. 1 ст. 80 ГПК України. Просив суд стягнути з відповідача на їх користь суму боргу за надані послуги перевезення вантажу в розмірі 52 000 грн. та судовий збір в сумі 1 600 грн. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проти заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно у належній формі, про що свідчать повернуті на адресу суду поштові відправлення з відміткою «за зазначеною адресою не проживає». Відповідно до приписів ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» (надалі - Перевізник) на замовлення фізичної особи-підприємця [PERSON] (надалі Замовник) на підставі договору про транспортно-експедиційне обслуговування № 28/05 від 12.05.2017 року про надання транспортно-експедиційних послуг на перевезення вантажів, за грошову винагороду, здійснило перевезення вантажу (а.с. 11-13) за маршрутом перевезення - м. Чернігів (Україна) - Зеленокумськ (Росія), вартість оплати становить 380 000 російських рублів, із них 80 000 рублів - передоплата та 300 000 рублів - до вивантаження, оплата здійснюється в гривні по курсу НБУ на день оплати, що підтверджується копією заявки на перевезення вантажу № 52/05 від 23.05.2017 р. (а.с. 14). Експедитором було надано Замовнику рахунки на оплату: 1) рахунок № 99 від 24.05.2017 р. на суму 35 349 грн. з призначенням «Часткова оплата 20 % за транспортно-експедиційні послуги по маршруту: м. Чернігів (Україна) - м. Зеленокумськ (РФ); 2) рахунок № 117 від 29.06.2017 р. на суму 134 642 грн. призначенням «Оплата за транспортно-експедиційні послуги по маршруту: м. Чернігів (Україна) - м. Зеленокумськ (РФ), а всього на суму 169 991 грн. (а.с. 15, 16). Згідно копій виписок по рахунку АТ «Прокредит Банк» № [NUMBER] від 25.05.2017 р. та № [NUMBER] від 30.06.2017 р. ТОВ «ТЕК «Еліттранссервіс» надійшла предоплата у сумі 35 349 грн. та оплата у сумі 82 642 грн. за транспортні послуги від підприємця [PERSON], а всього на суму 117 991 грн. (а.с. 19, 20-21). На виконання умов договору, позивач здійснив перевезення вантажу на замовлення відповідача з України до Росії відповідно до товарно-транспортної накладної СМR № 006288 від 07.06.2017 р. з відмітками про відправлення та одержання вантажу без будь-яких зауважень (а.с. 17). Згідно акту здачі-приймання транспортно-експедиторських послуг від 07.07.2017 р. експедитором були виконані послуги автотранспортним засобом по маршруту м. Чернігів (Україна) - м. Азов, м. Зеленокумськ (РФ), на акті підпис замовника [PERSON] був відсутній (а.с. 18). Таким чином, ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» надав послуги на суму 169 991 грн. Натомість [PERSON] свої зобов'язання не виконала в повному обсязі та не сплатила Перевізнику грошові кошти за перевезення вантажу в повному обсязі. 06.07.2017 року ТОВ «Транспортно-експедиційна компанія «Еліттранссервіс» направив відповідачці претензію щодо сплати коштів згідно заявки на суму 52 000 грн., вантаж перебував за 50 км від пункту призначення м. Зеленокумськ (РФ). 10.07.2017 р. претензія була направлена повторно (а.с. 22-23, 25-26). Однак, претензії залишені без задоволення. Частинами 1, 4 статті 202 Цивільного кодексу України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Відповідно до ч.1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать. У відповідності до частини 2 ст. 909 ЦК України договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Згідно ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довіреній їй другою особою (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Аналогічна норма міститься в ст. 307 Господарського кодексу України. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами) (ч.3 ст. 909 Цивільного кодексу України). Згідно ч. 1 ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Згідно відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, 20.07.2017 р. припинено діяльність фізичної особи-підприємця [PERSON], номер запису 20860060003002095. Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (ч. 1 ст. 2 ЦК України). Як вбачається з ч. 3 п. 14 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ№ від 01.03.2013 р. № 3, оскільки у разі припинення діяльності фізичної особи як суб'єкта господарювання відповідно до пункту 6 частини першої статті 80 ГПК провадження у господарській справі припиняється, то з часу державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця в порядку, встановленому Законом України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", спори за участю такої фізичної особи-підприємця, у тому числі пов'язані з підприємницькою діяльністю, що здійснювалася ним раніше, належить розглядати в порядку цивільного судочинства, за винятком випадків, коли провадження у відповідних справах було порушено у господарському суді до настання таких обставин, оскільки за загальним правилом громадянин-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями належним йому майном і після припинення своєї підприємницької діяльності. Після припинення провадження у господарській справі з підстави, наведеної вище, спори за участю таких осіб підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. З урахуванням приписів ст. 202 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторонами вчинені дії, спрямовані на набуття цивільних прав та обов'язків, а тому транспортна накладна СМR № 006288, яка була погоджена сторонами, вважається правочином. Таким чином, судом встановлено, що перевізник своє зобов'язання по доставці вантажу за договором виконав, однак відповідачка вартість наданих послуг не оплатила в повному обсязі, чим порушила зобов'язання. Оскільки, позовні вимоги позивача задовольняються у повному обсязі, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1600 грн., що підтверджується платіжним дорученням № Р24А277149529А59422 від 22.08.2017 р. На підставі ст.ст. 11, 16, 202, 908, 909ЦК України, ч. 3 п. 14 Постанови Пленуму ВССУ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ№ від 01.03.2013 р. № 3,

Outcome: approved