Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом в якому вказує, що 26 квітня 1977 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, про що Кам'янсько-Дніпровським РАЦС Запорізької області зроблено запис за № 79. На протязі сорока років спільне життя складалося непогано, вони кохали та поважали одне одного, разом вели домашній побут. З часом взаємовідносини між подружжям різко погіршилися, зрозуміли, що вони з чоловіком різні люди, мають різні погляди на життєво важливі питання, обов'язки подружжя в сім'ї. На сьогоднішній день сторони проживають разом, але не як подружжя, а як співмешканці. Шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. Чоловік позивачки не заперечує проти розірвання шлюбу, однак відмовляється розірвати шлюб через органи РАЦС, у зв'язку з чим вона вимушена звернутися до суду. Враховуючи той факт, що їхнього шлюбу на сьогодні фактично не існує, його збереження є неможливим, а призначення будь-яких строків на примирення є недоцільним. Просить ухвалити рішення яким розірвати шлюб. В судове засідання позивачка не з'явилася, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі 26 квітня 1977 року уклали шлюб, зареєстрований Кам'янсько-Дніпровським РАЦС Запорізької області за актовим записом № 79, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] ( а.с.4 ). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 Сімейного кодексу України проголошує, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 1 ст. 110 СК України зазначає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що сторони на примирення не згодні, про що свідчать їх заяви, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при тих відносинах, що склалися між сторонами збереження родини неможливо.

Outcome: approved