Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Публічне акціонерне товариство „[PERSON] Аваль звернулося в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 06 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „[PERSON] Аваль, правонаступником всіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство [PERSON] Аваль та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/9723/82/57651, відповідно до якого Позивач зобовязався надати [PERSON] кредит на суму 30\~000 доларів США терміном до 05.06.2018 року, а [PERSON] прийняла на себе зобовязання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних та здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами згідно Графіку. Крім того, 05 червня 2008 року між ВАТ [PERSON] Аваль та відповідачами було укладено договір іпотеки № 5487/9723/325570, відповідно до якого відповідачі передали позивачу нерухоме майно в іпотеку. Відповідачі та третя особа свої зобовязання перед позивачем не виконали, тому просить суд позов задоволити та звернути стягнення на предмет іпотеки, а також стягнути з відповідачів понесені позивачем судові витрати при зверненні до суду. Шляхом подання заяви про уточнення позовних вимог /Том 1 а.с.118-119/, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з Договором Іпотеки від 05.06.2008 року №5487/9723/325570 посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №2581, а саме квартиру, що знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Львів, вул.Куліша П., будинок №1 (один), квартира №1 (один), яка складається з двох житлових кімнат та кухні, комори в підвалі 9,0 кв.м., загальною площею 35,9 кв.м., що належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], 30.09.2003 року за реєстраційним №6452, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.10.2003 року реєстраційний №2832152, та на підставі Договору дарування ? частини квартири, посвідченого Першою Львівською Державною нотаріальною конторою, 05.03.2004 року за реєстраційним №4-596, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.03.2008 року, реєстраційний №2832152, з метою задоволення вимог ПАТ [PERSON] Аваль згідно кредитного договору №014/9723/82/57651 від 04.06.2008 року в сумі 57485,37 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти станом на 27.03.2014 року становить 613489,62 гривень, визначивши спосіб реалізації предмету іпотеки через проведення прилюдних торгів, пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, відсутні. Встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у відповідності до ст.58 ЗУ Про виконавче провадження. Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2014 р. у задоволенні позову відмовлено. /Том №1 а.с.155-158/. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 02.12.2014 р. рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2014 р. залишено без змін. /Том №1 а.с.197-199/. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.12.2015 р. рішення Галицького районного суду м.Львова від 01.07.2014 р. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 02.12.2014 р. скасовано, справу направлено на новий розгляд до першої інстанції. /Том №1 а.с.228-230/. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні до позову та заяви про уточнення позовних вимог. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Представник відповідачів [PERSON], [PERSON] та третьої особи [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні 14.07.2016 р. позовні вимоги заперечив, в подальшому надав письмові заперечення /Том №2 а.с.109/, відповідно до яких просив суд застосувати до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій». Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставі та підлягають до задоволення, з наступних підстав. Згідно ст.ст.11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 1054 ЦК України зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Суд встановив, що 04 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством „[PERSON] Аваль, правонаступником всіх прав і обовязків якого є Публічне акціонерне товариство „[PERSON] Аваль та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 014/9723/82/57651, відповідно до якого Позивач надав [PERSON] кредит на суму 30\~000 доларів США терміном до 05.06.2018 року, зі сплатою 14% річних, а [PERSON] прийняла на себе зобовязання здійснювати повернення кредиту щомісячними платежами згідно Графіку до Кредитного договору Том №1 а.с.16-17/. Так, з метою забезпечення вимог позивача, 05 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством [PERSON] Аваль та [PERSON] і [PERSON] було укладено Договір іпотеки № 5487/9723/325570 /Том №1 а.с.18-21, відповідно до якого відповідачі передали в іпотеку позивачу нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою: м.Львів, вул.П.Куліша,1/1, загальною площею 35,9 кв.м. В судовому засіданні встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав належним чином, в той час як відповідачі та третя особа своїх зобовязань не виконали і станом на 27.03.2014 року виникла заборгованість 57485,37 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 613\~ 489, 62 гривень, з яких: 32014,36 доларів США ( 341660,45 гривень) заборгованість по сплаті кредиту; 19002,29 доларів США ( 202794,34 гривень) заборгованість по сплаті відсотків а користування кредитом; 6468,72 доларів США ( 69034,83 гривень розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом. Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки у виді пені та штрафів (ст. 549 ЦК України). Відповідно до положень ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно п.9.1 Кредитного договору /Том №1 а.с.13/ у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань Кредитор має право вимагати дострокове погашення кредиту позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню та штрафи. Відповідно до п.16.3 Кредитного договору /Том №1 а.с.14/, за порушення строків повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та комісій, передбачених Кредитним договором, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі 1% від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Згідно п.2.1 Договору іпотеки /Том №1 а.с.18/, Іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Боржником [PERSON] всіх її боргових зобовязань за Кредитним договором від 04.06.2008 року, у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, що укладені та будуть укладені в майбутньому. Як вбачається із матеріалів справи, 06.10.2010 р. позивачем були направлені письмові вимоги відповідачам та третій особі про дострокове погашення грошових зобовязань за Кредитним договором /Том №1 а.с.8,9/, однак, жодних дій, спрямованих на погашення заборгованості з боку останніх вчинено не було. Згідно п.6.2 Договору іпотеки /Том №1 а.с.19/, Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після виникнення будь-якої із таких обставин, зокрема, у разі несплати Іпотекодавцем Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі. У частині 1 статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1 ст.12, ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Положеннями ст.35 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Вказані положення відповідно до ч. 2 ст.35 цього Закону не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленої ч.1 ст.38 цього Закону, яка передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві. Разом з тим, в силу дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке виражається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. За своїм змістом вказаний Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового зверненя стягнення на предмет застави та іпотеки, а сааме: визначає , що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться. Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема те, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог. Встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки та знаходиться за адресою: Львівська обл., м.Львів, вул.Куліша П., будинок №1 (один), квартира №1 (один), яка складається з двох житлових кімнат та кухні, комори в підвалі 9,0 кв.м., загальною площею 35,9 кв.м., що належить [PERSON] та [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON], 30.09.2003 року за реєстраційним №6452, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 30.10.2003 року реєстраційний №2832152, та на підставі Договору дарування ? частини квартири, посвідченого Першою Львівською Державною нотаріальною конторою, 05.03.2004 року за реєстраційним №4-596, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.03.2008 року, реєстраційний №2832152, є єдиним їхнім місцем для проживання, та у власності яких не знаходиться інше нерухоме житлове майно. Відтак, суд вважає, що дані правідносини підпадають під застосування Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», якій слід застосовувати до цих правовідносин. Таким чином, оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, оскільки такий є законний та обґрунтований. Однак, відповідно до ст. 217 ЦПК України, та з врахування вищезазначеного Закону, суд приходить до висновку, що рішення суду в частині звернення стягнення на іпотечне майно слід зупинити на час дій Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Задовольняючи позов, суд одночасно враховує правову позицію Верховного Суду України висловлену у постанові від 28 травня 2015 року, у справі № 6-57цс15, що підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України, відповідно до якої Закон України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Крім того, у відповідності до ст.88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог, на відповідачів слід покласти документально підтверджені судові витрати /Том 1 а.с. 1, 2, 120/ у сумі 3774,00 грн. Разом з тим, при вирішенні питання щодо стягнення судового збору суд враховує Постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 р., відповідно до якої солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачене, а тому вважаю за необхідне з кожного із відповідачів стягнути 1887,00 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 11, 526, 611, 612, 1054 ЦК України,

Outcome: approved