Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 12.06.1982 с. Лука сільською радою Таращанського району Київської області, актовий запис № 19; після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». В обґрунтування позову зазначає, що прожили у спільному шлюбі понад 38 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Однак, спільне життя не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. З липня 2020 року вони разом не проживають, не спілкуються. Збереження сім`ї є неможливим та суперечить їх інтересам. З відповідачем не можуть спокійно вирішувати нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Проте, подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності; якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів (частина третя статті 211 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, заслухавши відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 12.06.1982 року сторони зареєстрували шлюб в Лучанській сільській раді Таращанського району Київської області, актовий запис № 19. Причиною розірвання шлюбу є відсутність у сторін взаєморозуміння. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з липня 2020 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, їх шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статтей 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п.13 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а відповідачем позовні вимоги визнані до початку розгляду справи по суті, згідно із ст.133,141,142 ЦПК України, з останнього має бути стягнуто в дохід держави 50 відсотків від суми судового збору, який підлягав сплаті при подачі такого позову - у розмірі 454 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved