Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання частково недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку до відповідача [PERSON], де третьою особою без самостійних вимог є відділ Держгеокадастру у Вижницькому районі Чернівецької області. В позові зазначає, що відповідно до акту про закінчення будівництва та здачу в експлуатацію індивідуального житлового будинку від 01.03.1989 року, а також виданого на підставі цього акту та рішення виконавчого комітету Вижницької міської ради №52 від 21.04.1989 року, Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 03.07.1989 року вона є власником 1/2 частини житлового будинку та відповідної 1/2 частини належних до нього надвірних господарських будівель і споруд, що розташовані в м.Вижниця вул.Підгірна (колишня назва Розторгуєва), будинок №2, Чернівецької області. Разом з [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.07.1989 року, їм належить по 1/2 частині житлового будинку. Будь-яких спорів щодо права власності на 1/2 частину кожного з них на зазначене нерухоме майно немає. Проте, при здійсненні приватизації земельної ділянки на якій розташований вказаний житловий будинок і надвірні будівлі та при оформленні Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №365904 від 03.02.2009 року, власником всієї земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га., що розташована в м.Вижниця по вул.Підгірна, 2, Чернівецької області, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровим номером 7320510100:01:001:0261, записано тільки її брата [PERSON], а її, як фактичного співвласника цієї земельної ділянки не зазначено. Вважає, що передача всієї земельної ділянки та оформлення державного акту на цю землю як повністю належну загулу В.Т. є помилковим та таким, що порушує її право власності на 1/2 частину земельної ділянки, як співвласника 1/2 частини житлового будинку і прилеглих до нього надвірних господарських будівель і споруд, які розташовані на земельній ділянці. Зазначила, що дана обставина створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні належним їй майном, оскільки, вона не зможе продати, подарувати, чи в інший спосіб розпорядитись належним їй майном. Просить визнати частково недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, Серія ЯЕ №365904 від 03 лютого 2009 року, виданого на імя [PERSON], а саме, в розмірі 1/2 частини права власності на земельну ділянку в розмірі 0,05 га із загальної площі 0,10 га земельної ділянки, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровим номером 7320510100:01:001:0261, яка розташована в м.Вижниця по вул.Підгірна, 2, Чернівецької області. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи подала заяву про розгляд у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи подав заяву про розгляд у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо задоволення. В судове засідання представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Вижницькому районі не зявився, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника третьої особи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] в рівних частках є власниками житлового будинку, який розташований в м.Вижниця вул.Підгірна (колишня Розторгуєва), №2, Чернівецької області, що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 03.07.1989 року, виданого на підставі рішення Вижницького міської Ради народних депутатів №52 від 21.04.1989 року та акту про завершення будівництва та введення житлового будинку в експлуатацію від 01.05.1989 року, зареєстровано в Чернівецькому обласному бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 307. З державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №365904 від 03.02.2009 року виданого на підставі рішення Вижницької міської ради 23 сесії 4 скликання від 17.06.2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010981000009 вбачається, що [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,1000га у межах згідно з планом, яка розташована в м.Вижниця по вул.Підгірна, 2, Чернівецької області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки 7320510100:01:001:0261. [PERSON] з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки №34-28-99.2-647/26-15 від 10.12.2015 року вбачається, що вартість земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №365904, площею 1000,00 кв.м, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 7320510100:01:001:0261, яка розташована м.Вижниця по вул.Підгірна, 2, власником якої є [PERSON] становить 98849,61 грн. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). [PERSON] ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Суб'єктами права спільної власності на земельну ділянку можуть бути громадяни та юридичні особи, а також держава, територіальні громади. Відповідно до п.в ч.2 ст.89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, співвласників жилого будинку. Відповідно до розяснень, які містяться у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» слідує, якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. [PERSON] з ч.1 ст.377 ЦК України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Відповідно до ст. 393 ч. 1 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. [PERSON] ст. 155 Земельного Кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В числі передбачених способів захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Таким чином, суд дійшов висновку, що право позивачки [PERSON] на володіння належною їй частиною земельної ділянки порушено, а тому заявлені позовні вимоги [PERSON] щодо визнання частково недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №365904 від 03 лютого 2009 року, виданого на імя [PERSON] підлягають задоволенню. Також, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] судовий збір в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved