Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-25 00:00:00

Позивач у вересні 2019 р. звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 22.09.2018 з вини водія [PERSON] , що керувала автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована відповідачем, сталася ДТП, в результаті якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER] . В установленому законом порядку позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до висновку «Судово незалежної експертизи», проведеної за ініціативи позивача, вартість відновлювального ремонту склала 94 756,39 грн., матеріальний збиток визначений у розмірі 46 466,71 грн. 18.12.2018 позивач звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 46 466,71 грн. та компенсацію витрат за проведення експертизи в сумі 3 000,00 грн. Відповідач сплатив позивачу суму страхового відшкодування в розмірі 18 940,05 грн. За відновлення ремонту свого автомобіля, позивач сплатила 68 804,62 коп., також були проведені роботи по газобалонному обладнанню на суму 1550,00 грн. На вимогу позивача відшкодувати різницю вартості фактичних послуг на суму 49 864,12 грн., відповідач відмовив та сплатив позивачу лише 795,35 грн. Вказаними неправомірними, довготривалими діями відповідача щодо відмови у повному обсязі сплатити суму страхового відшкодування, позивачу завдано моральної шкоди. З огляду на викладене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.01.2020, позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 28 281, 31 грн., подвійну ставку НБУ від суми страхового відшкодування в розмірі 7 808, 40 грн., 3 % річних від суми боргу в розмірі 722,57 грн., інфляційні втрати в розмірі 100,89 грн., витрати за проведення товарознавчого дослідженняв розмірі 3000,00 грн., моральну шкоду в сумі 3 500,00 грн. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 04.10.2019 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження, відповідачу надано встановлений законом строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для направлення відзиву на позовну заяву (а.с. 74-75). 25.10.2019 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, проти позовних вимог заперечує, з огляду на те, що відповідно до звіту, проведеного ФОП [PERSON] , матеріальний збиток складає 19 735,40 грн. На рахунок потерпілої особи здійснено перерахування коштів в розмірі 18 940,05 грн., з урахуванням вирахуваного податку на додану вартість. 02.05.2019 позивач подала до страхової компанії документи щодо проведення відновлювального ремонту на станції технічного обслуговування, яка являється платником ПДВ, а тому позивачу було здійснено доплату за ПДВ в розмірі 795,35 грн. Наданий позивачем звіт від 11.12.2018 є некоректним, оскільки в ньому відсутні дані розрахунку пошкоджень транспортного засобу з посиланням на вартість з/ч, а лише зазначено тільки кінцеву вартість збитку, яка є завищена. Тому вимоги про стягнення матеріальної шкоди, пені, інфляційних втрат та 3% річних є безпідставними та необгрунтованими. Відповідач діяв виключно та в межах норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», сплативши позивачу страхове відшкодування в повному обсязі (а.с. 77-78). 10.12.2019 позивач подала відповідь на відзив, зазначила, що з обставинами, викладеними у відзиві, не погоджується, зазначає, що наданий нею звіт відповідає усім вимогам, містить дані розрахунку пошкоджень, складений на підставі огляду автомобіля, експертом-фахівцем. В той час, як наданий відповідачем висновок, проведений оціювачем без надання копій документів, підтверджуючих кваліфікацію експерта і права на проведення оцінки. Крім того, за результатами оцінки повинен складатись звіт, а не висновок. Наданий відповідачем висновок складений пізніше, ніж проведений за ініціативою позивача звіт, а визначений страховою компанією розмір збитку не узгоджений з позивачем (а.с. 118-122). Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 22.09.2018 з вини [PERSON] , що керувала автомобілем «Хюндай» д.н.з. [NUMBER] , сталася ДТП, в результаті якої пошкоджено автомобіль «Тойота» д.н.з. [NUMBER] , що належить [PERSON] (а.с. 42, 101). На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №7783048, терміном дії до 17.08.2018 в АТ «СГ «ТАС» (а.с. 42, 101). Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 11.12.2018, проведеним СПД [PERSON] , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ «Тойота» д.н.з [NUMBER] становить 19 735,40 грн. (а.с. 79-94). Відповідно до страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування від 13.12.2018, розмір страхового відшкодування, що підлягає відшкодуванню становить 18 940,05 грн. (а.с. 105). 27.12.2018 позивач отримала страхове відшкодування в розмірі 18 940,05 грн. (а.с. 20). 11.12.2018 на замовлення позивача виготовлено висновок №ЕД-1707-2-1212.18, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту становить 94 756,39 грн., вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Тойота» д.н.з [NUMBER] становить 46 466,71 грн. (а.с. 30-37). За виготовлення даного висновку позивачем сплачено 3 000,00 грн. (а.с. 27). Для відновлення пошкодженого автомобіля, позивачем проведено ремонтні роботи в Центрі кузовного ремонту на Лепсе. Відповідно до рахунку-фактури від 28.11.2018, акту виконаних робіт від 10.04.2019, вартість ремонтних робіт становить 68 804,62 грн. (а.с. 65-69). 31.01.2019, 10.04.2019 позивач здійснено оплату виконаних робіт, загальна сума якої становить 68 804,62 грн. (а.с. 23-24). Також за кошти позивача були проведені роботи по газобалонному обладнанню на суму 1550,00 грн. (а.с. 38). 03.05.2019 [PERSON] звернулась до відповідача із заявою про виплату різниці страхового відшкодування в розмірі 49 864,12 грн. (а.с. 107). 07.05.2019 позивач отримала 795,35 грн. в якості доплати страхового відшкодування (а.с. 64). Враховуючи, що відповідачем не в повному обсязі та несвоєчасно сплачено розмір страхового відшкодування, просить позовні вимоги задовольнити. За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. За частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Оскільки відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик. Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливе лише за умови, що згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутня письмова заява винної особи щодо відшкодування шкоди, розмір завданої шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика, а тому, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового ліміту покладається на страховика. Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Позивачем для відновлення пошкодженого автомобіля, в Центрі кузовного ремонту на Лепсе, проведено ремонтні роботи, вартість яких складає 68 804,62 грн. Вказану суму позивачем сплачено в повному обсязі, що платіжними дорученнями (а.с. 23-24). Сплачена позивачем сума за проведений відновлювальний ремонт не перевищує розмір відновлювального ремонту, визначений висновком Судово незалежної експертизи України (94 756,39 грн.) від 11.12.2018 та не перевищує ліміт відповідальності страховика. У пункті 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи наведені обставини, з відповідача підлягає стягненню страхове відшкодування в розмірі, визначеного позивачем у позовних вимогах - 28 281,31 грн. Відповідно до ст. 36.5 Закону №1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Постановою Верховного суду України від 01.10.2014 року по справі №6-113/цс14, викладена правова позиція №113цс14, згідно якої за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача підлягають також стягненню наступні суми: 7 808, 40 грн., 722,57 грн. та 100,89 грн. Щодо вимоги про стягнення витрат за проведення товарознавчого дослідження, суд дійшов висновку, що відповідачем не порушено строки, передбачені п. 34.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а тому відсутні підстави для стягнення витрат з відповідача. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди. За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами. Оскільки позивачем не наведено доказів та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між шкодою та діями відповідача, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем відповідно до ст. 81 ЦПК України доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved