Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, в якій просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON], померлої [INFO], право власності на спадкове майно - земельну ділянку, площею 3,22 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївська область. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті [PERSON] залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке вона, як спадкоємець за заповітом, не взмозі оформити в нотаріальному порядку через те, що пропустила строк для прийняття спадщини та через те, що в заповіті було визначено, що вона має право на спадщину у виді земельної частки (паю), яка на час смерті вже була виділена в натурі спадкодавиці і їй видано на ділянку державний акт. Посилаючись на те, що вона пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, які полягали в тому, що через свою правову необізнаність вважала наявність заповіту достатньою підставою для прийняття спадщини та її переходу до неї. Під час розгляду справи до участі в ній в якості співвідповідачів були залучені: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які прийняли спадщину після смерті [PERSON] В судове засідання позивачка не з'явилася, про його час та місце була повідомлена належним чином, її представник надав заяву з проханням розглянути справу без їх участі, а позов задовольнити. Відповідачі та представник відповідача - сільської ради надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, вказали також, що позов вони визнали і не заперечували проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи під час підготовчого провадження згідно з положеннями ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. [INFO] померла громадянка [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі й на земельну ділянку, площею 3,22 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Воскресенської селищної ради Жовтневого (тепер - Вітовського ) району Миколаївської області, яка їй належала відповідно до державного акту серії [NUMBER], виданого 02 березня 2005 року Жовтневою (тепер - Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області. В державному акті вказано, що він виданий на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВВК № 498208. Відповідно до ст. 1216 та ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця; якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна; в особливих випадках місце відкриття спадщини встановлюється законом. (ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За свого життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 11 лютого 2005 року секретарем виконавчого комітету Воскресенської селищної ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, яким заповіла на випадок своєї смерті належну їй земельну частку (пай), розміром 5,60 умовних кадастрових гектарів, громадянці [PERSON], тобто позивачці в справі. Дану земельну частку (пай) вона отримала в порядку спадкування за законом після смерті свого чоловіка [PERSON], померлого [INFO], на підтвердження чого їй був оформлений та виданий Жовтневою державною нотаріальною конторою Миколаївської області свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВВК № № 498208. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] спадщину не прийняла. На час відкриття спадщини (час смерті) [PERSON] позивачка з нею не проживала. Відповідно до зазначених норм закону вона повинна була звернутися до нотаріуса чи нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із відповідно заявою про її прийняття, однак не вчинила цього. В той же час, відповідно до спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Вітовського районного нотаріального округ Миколаївської області Бердніковою А.Ю. після смерті [PERSON], спадщину прийняли [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В своїх заявах на адресу суду вони зазначили, що позов визнають і вважають, що строк позивачка пропустила з поважних причин, тому не заперечують проти надання їй додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом. На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суд України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Позивачкою було заявлено, що строк на прийняття спадщини вона пропустила через свою юридичну необізнаність, вважаючи, що наявність заповіту є достатньою підставою для прийняття спадщини та перехід її до неї після смерті спадкодавиці. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, так як визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини врегульовано ч.3 ст. 1272 ЦК України. Наведені ж позивачкою причини пропуску цього строку визнані відповідачами як поважні. За такого суд вважає, що вимога в частині надання додаткового строку для прийняття спадщини підлягає задоволенню. В той же час, під час подальшого оформлення спадщини на спадкове майно у виді земельної ділянки при наданні їй додаткового строку для вчинення дій по прийняттю спадщини не забезпечить реалізацію права на оформлення спадщини на ділянку, оскільки заповітом було визначено предмет спадкування - земельну частку (пай), а на час відкриття спадщини ця земельна частка вже була виділена в натурі. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельні ділянки переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування позивачкою здійснюється за заповітом. До складу спадщини входять як право на земельну частку (пай), так і вона, виділена в натурі (на місцевості). Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи, що за життя [PERSON] заповіла в своєму заповіті від 11 лютого 2005 року право на земельну частку [PERSON], виразивши свою волю спадкодавця відносно земельної частки, яка потім була виділена в натурі, тому суд вважає, що земельна ділянка входить до складу спадщини і повинна спадкуватися за заповітом, тобто в порядку спадкування повинна відійти позивачці як спадкоємиці за заповітом, з врахуванням надання їй додаткового строку для прийняття спадщини. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, вона не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за заповітом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved