Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення авансу. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що у березні 2020 року він уклав угоду з відповідачем [PERSON] щодо купівлі житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Дана угода була укладена між сторонами в усній формі, оскільки відповідач [PERSON] посилався на постійну його зайнятість та відсутність за місцем проживання. Позивач в рахунок оплати вартості будинку передав відповідачу 30000 грн. В подальшому сторони домовилися оформити угоду в нотаріальному порядку. Однак, у зв`язку з тим, що [PERSON] має борги по виконавчим провадженням, перебуває в реєстрі боржників, укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу неможливо. З моменту усних домовленостей між сторонами пройшло близько року. На день подачі позову до суду [PERSON] борги не погасив і не вчиняє ніяких дій щодо погашення. Тому позивач втратив інтерес до придбання будинку і просив суд стягнути з останнього сплачений позивачем аванс в сумі 30000,00 грн та понесені ним судові витрати при зверненні до суду в розмірі 840,80 грн. Ухвалою Семенівського районного суду Полтавської області від 14.01.2021 відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Чубенко Ж.А. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] , який повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, відзив на позов не подав та про причини неявки суд не повідомив. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно домовленості між сторонами відповідач [PERSON] передає у власність позивачу [PERSON] житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] без будь-яких боргових зобов`язань чи обтяжень за ціною 30000,00 грн., а позивач оплачує вартість будинку в наступному порядку: у період з березня по червень 2020 року передає відповідачу кошти готівкою частинами, всього на суму 30000,00 грн. Сторони домовилися провести нотаріальне оформлення угоди після повної оплати вартості будинку (а.с. 12, 13, 14-18). З метою укладення договору купівлі-продажу в нотаріальному порядку, враховуючи свою постійну зайнятість, відповідач [PERSON] уповноважив позивача - [PERSON] представляти його інтереси з питань продажу за ціну та умовах, які попередньо обговорені та погоджені сторонами, житлового будинку з надвірними будівлями та прилеглою земельною ділянкою, розташованих за адресою: [ADDRESS] , відповідно до довіреності від 07.05.2020 року, посвідченої приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області Трембач Н.В., зареєстрованої в реєстрі за № 413 (а.с. 19). На виконання вказаної вище домовленості у березні 2020 року відповідач [PERSON] передав позивачу [PERSON] оригінали правовстановлюючих документів на будинок, а саме: 1) свідоцтво про право на спадщину, посвідчене 21.02.2020 року приватним нотаріусом Семенівського районного нотаріального округу Полтавської області, реєстр № 191; 2) технічний паспорт на будинок станом на 08.02.2020. Також відповідач зареєстрував позивача та його дружину за адресою місцезнаходження будинку, дозволив проводити ремонтні роботи у будинку (ставити огорожу, міняти вікна, тощо). Позивач також виконав свою частину зобов`язань: в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу житлового будинку в якості попередньої оплати (авансу) передав відповідачу всього 30000,00, а саме: 31.03.2020 - 18000,00 грн.; 07.05.2020- 8000,00 грн, на початку червня 2020 року - останні 4000,00 грн. Зазначені дії та наміри сторін підтверджуються оригіналами розписок, наданих у березні, травні та червні 2020 року [PERSON] . Однак коли представник відповідача по довіреності [PERSON] розпочав виконувати дії по підготовці документів до продажу будинку виявилося, що за цим будинком рахуються великі борги понад 7000,00 грн за надані комунальні послуги (газопостачання та енергопостачання). Дані обставини значно здорожчують вартість будинку. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру боржників від 01.06.2020 року значиться, що відносно [PERSON] Семенівським районним відділом ДВС ГТУЮ у Полтавській області на виконання рішень Семенівського районного суду Полтавської області відкриті виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] коштів на користь держави (ВП № 55198750), про стягнення штрафів у справах про адміністративні правопорушення (ВП № 55198847), про стягнення аліментів (ВП № 44256657). Загальна сума заборгованості становить близько 90000,00 грн., тому [PERSON] не може оформити угоду про продаж будинку в нотаріальному порядку. Зі змісту розписок від 31.03.2020 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти за продаж будинку в сумі 1000,00 грн, 15000,00 грн, 2000,00 грн (а.с. 20). Відповідно до письмової згоди від 02.06.2020 року, [PERSON] , [INFO] , паспорт серії [NUMBER] виданий Семенівським РВ УМВС України в Полтавській області, виданий 05.08.1999 року дає згоду [PERSON] проводити ремонтні роботи в будинку [ADDRESS] : косметичний ремонт та всі інші види ремонтних робіт, встановити вікна пластикові на суму 6800,00 грн, євро паркан на суму 16800,00 грн., в майбутньому претензій не пред`являтиме. Дає згоду на проживання в будинку [PERSON] та його сім`ї (а.с. 21). Згідно розписок від 11.06.2020 року [PERSON] по усному договору були передані всі кошти в розмірі 30000,00 грн за вказаний будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 22). Відповідно до розписки [PERSON] , власника будинку, який продав [PERSON] переоформити його на останнього в даний час неможливо, оскільки він є боржником по аліментам, раніше про це не повідомляв (а.с.22). Відповідно ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Оскільки договір купівлі-продажу будинку, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати. З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне. По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом. По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі. По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком. Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом. Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004 року, від 13.10.2005 року, а також від 21.06.2006 року вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року № 6-176цс12, яка враховується судом при застосуванні таких норм права. Суд вважає, що позивачем було передано відповідачу грошові кошти у сумі 30000,00 грн саме в якості авансу за продаж майнових прав на будинок. Оскільки договір між сторонами не укладався, продаж майнових прав на будинок не відбувся, відтак сума отриманого відповідачем авансу підлягає поверненню. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Щодо стягнення судових витрат понесених із розглядом справи суд зазначає наступне. Розподіл витрат на професійну правничу допомогу внормований статтею 137 ЦПК України. Як випливає із змісту частини 3 означеної статті, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Наведене свідчить, що передумовою для покладення витрат на отримання професійної правничої допомоги є документальне підтвердження цих витрат. Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Позивачем [PERSON] до суду надано договір та додаток № 1 до договору про надання останньому правничої допомоги адвокатом Чубенко Ж.А., яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, виданого Радою адвокатів Полтавської області від 25.06.2014 за № 1414 (а.с. 57-58, 59). Згідно акту приймання-передачі послуг, розрахунку вартості послуг по наданню правничої допомоги, квитанції б/н від 16.04.2021, де зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Чубенко Ж.А. вартість послуг складає 2102,00 грн (а.с. 60, 61). Суд вважає за можливе задовольнити вимоги про стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2102,00 грн. Тому, зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що сума коштів яка була надана позивачем відповідачу є авансом, а тому позов підлягає до задоволення. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. документально підтверджених судових витрати по справі, а саме: сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved