Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

У березні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до Кредитної спілки "Фінансова країна" про повернення коштів з депозитного рахунку. В процесі розгляду справи позивачем були збільшені позовні вимоги. Позивач зазначив, за договором № 275 укладеного відповідачем від 18.03.2014 року ним, як членом кредитної спілки було внесено на депозитний рахунок внесок у розмірі 120 000 грн. на строк до 18.03.2015 року. 19 березня 2014 року між сторонами було укладено додатковий договір до договору № 275, за умовами якого було внесено 19.03.2014 року ще 100 000 грн. на той же строк. 13 травня 2014 року між сторонами було укладено договір № 301, за умовами якого було внесено 13.05.2014 року 149 000 грн. на строк до 13 травня 2015 року. 14 травня 2014 року між ними був укладений додатковий договір до договору № 301, відповідно до якого позивач вніс на рахунок відповідача 101 000 грн., на такий же строк. 25 вересня 2013 року між сторонами було укладено договір № 169, за умовами якого було внесено 25.09.2013 року 100.000 грн. та визначено строк дії договору 36 місяців. Проте, з травня 2014 року відповідач припинив виплачувати відсотки за користування коштами по вищевказаним договорам, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом. та просив стягнути з відповідача на його користь за грошові кошти внесені на депозитний рахунок відповідача, а саме: - за договором № 275 від 18 березня 2013 року сума депозитного вкладу складає 220 000 грн., відсотки за користування коштами за період з травня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 65 917, 82 грн., 3% річних 7500 грн., індекс інфляції 6200 грн.; - за договором № 301 від 13 травня 2014 року сума депозитного вкладу складає 250 000 грн., відсотки за користування коштами за період з травня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 74916,95 грн., 3% річних 8400 грн., індекс інфляції 6944 грн.; - за договором № 169 від 25 вересня 2013 року сума депозитного вкладу складає 100 000 грн., відсотки за користування коштами за період з травня 2014 року по травень 2015 року в розмірі 28025,56 грн., 3% річних 3840 грн., індекс інфляції 3174 грн. В судове засідання позивач не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку. Через загальну канцелярію суду подав заяву від 05 жовтня 2015 року про розгляд справи за відсутності позивача, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач на виклики суду повторно не з'явився, хоча був повідомлений про час і місце судового засідання, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надіслав. Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 18 березня 2014 року між [PERSON] та Кредитною спілкою «Фінансова країна» був укладений договір про надання фінансової послуги - залучення строкового (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 275 та 19 березня 2014 року був укладений додатковий договір до нього. Відповідно до них вкладник вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до Спілки, в сумі 220 000,00 грн. (двісті двадцять тисяч гривень 00 копійок), а Спілка приймає внесок і зобов'язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти, на умовах та в порядку встановлених цим Договором. Згідно п. 1.2. Договір укладено на 12 (дванадцять) місяців. Днем початку строку дії договору є 18 березня 2014 року. Днем закінчення строку дії Договору є 18 березня 2015 року. Факт внесення Позивачем коштів в сумі 220 000, 00 грн. підтверджується квитанцією №187 від 18 березня 2014 року. (а.с. 13) та квитанцією № 194 від 19 березня 2014 року (а.с. 14). 13 травня 2014 року був укладений договір про надання фінансової послуги - залучення строкового (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 301 та 14 травня 2014 року додаткова угода до нього. Відповідно до них вкладник вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до Спілки, в сумі 250 000,00 грн. (двісті п'ятдесят тисяч гривень 00 копійок), а Спілка приймає внесок і зобов'язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти, на умовах та в порядку встановлених цим Договором. Згідно п. 1.2. Договір укладено на 12 (дванадцять) місяців. Днем початку строку дії договору є 13 травня 2014 року. Днем закінчення строку дії Договору є 13 травня 2015 року. Факт внесення Позивачем коштів в сумі 250 000,00 грн. підтверджується квитанцією № 294 від 13 травня 2014 року та № 295 від 14 травня 2014 року (а.с. 19). 25 вересня 2015 року був укладений договір про надання фінансової послуги - залучення строкового (вкладу) члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 169. Відповідно до зазначеного договору вкладник вносить внесок (вклад) члена кредитної спілки на депозитний рахунок до Спілки, в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень 00 копійок), а Спілка приймає внесок і зобов'язується повернути вкладникові внесок та виплатити проценти, на умовах та в порядку встановлених цим Договором. Згідно п. 1.2. Договір укладено на 36 (тридцять шість) місяців. Днем початку строку дії договору є 25 вересня 2013 року. Днем закінчення строку дії Договору є 25 вересня 2016 року. Факт внесення Позивачем коштів в сумі 100000,00 грн. підтверджується квитанцією №1183 від 25 вересня 2013 року. (а.с. 23) В вищезазначених договорах п. 4.1 передбачає, що сторони несуть відповідальність за порушення умов цих договорів згідно чинного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Таким чином, з огляду на ч. 1 ст. 509 ЦК України та зміст Договору, останній є зобов'язанням. Оскільки відповідач не повернув позивачу за умовами Договору у строк суму внеску та не сплатив суму нарахованих за користування ним процентів, то він порушив умови договору, оскільки такий його обов'язок був ним передбачений. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Положеннями ст. 1061 ЦК України встановлена виплата процентів на банківський вклад ст. 1073 того ж Кодексу (Глава 72 Кодексу) передбачає правові наслідки невиконання умов договору що стосується банківського вкладу - сплати процентів та відшкодування інших збитків. Відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа зобов'язана повернути майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, а тому сума Внеску з сумою нарахованих за користування ним процентів може бути стягнута з Відповідача Позивачем у судовому порядку відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Також, ч.ч. 1, 2, ст. 319 та ч. 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно із ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Також, слід зазначити, що згідно вимог ч. 3 ст. 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. При цьому, положеннями ст. 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Оскільки відповідач свої зобов'язання за договором не виконав, депозитні внески не повернув та не виплатив відсотки за користування коштами, вимоги позивача про стягнення з відповідача суми індексу інфляції та трьох процентів річних підлягають задоволенню. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем та перевіреного в судовому засіданні, інфляційні втрати за договором № 275 від 18 березня 2014 року за період з травня 2014 року по квітень 2015 року складають 6200 грн., 3 проценти річних за зазначений період становить 7500 грн.; за договором № 301 від 13 травня 2014 року за аналогічний період інфляційні втрати становлять 6 944 грн., 3% річних - 8400 грн.; за договором № 169 від 25 вересня 2013 року також за аналогічний період індекс втрат складає 3174 грн., 3% річних 3840 грн. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач свої зобов'язання по поверненню вкладу з нарахованими процентами у строки, встановлені у Договорі, не виконав, вимоги позивача щодо стягнення з відповідача сум вкладу та нарахованих відсотків по кожному договору є обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню. На підставі ст. 41 Конституції України ст.ст. 319, 386, 525, 526, 533, 612, 1058, 1060, 1073, 1074 ЦК України, та

Outcome: approved