Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до Новоархангельського районного суду з позовом про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди зазначаючи в позові те, що 09.01.2018 року між ПП «Інтерцентр» та ПАТ «НАСК «Оранта» укладений договір № УБ1215111, предметом якого є страхування транспортного засобу «Тоyota Hilux» д.р.н. [NUMBER] . 23.06.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тоyota Hilux» д.н.з. [NUMBER] , під керування [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» д.р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до постанови Новоархангельського районного суду Кіровоградської області, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] До ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою звернувся страхувальник з приводу виплати страхового відшкодування, у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування. «НАСК «Оранта», виходячи із рахунку ТОВ «Мотор-Олві» від 27.06.2018 року, на підставі страхового акту СТО-18-7942/1 від 06.08.2018 року та розрахунку страхового відшкодування до нього, здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 32 820 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять)грн. 60 коп. Згідно інформації Центральної бази даних МТСБУ на дату скоєння ДТП у [PERSON] був відсутній поліс страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. Просить суд стягнути на користь ПАТ НАСК "Оранта" страхове відшкодування в порядку регресу в розмірі 32 820 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять)грн. 60 коп. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, при цьому, надіслав заяву, в якій просив слухати справу у відсутність їх представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у разі неявки відповідача проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі ( ч. 1 ст. 223 ЦПК України) . В судовому засіданні відповідач визнав позов частково на суму 6105, 65 грн., надавши суду відповідну заяву, та просив стягнути з нього затрати лише на відновлювальний ремонт бампера автомобіля «Тоyota Hilux», що був пошкоджений ним в ДТП. Заслухавши відповідача, його представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що предметом спору в даному провадженні є правовідносини щодо відшкодування шкоди, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Законами України «Про страхування» та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В судовому засіданні встановлено, що 22.06.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Тоyota Hilux» д.н.з. [NUMBER] , під керування [PERSON] та автомобіля «Daewoo Lanos» д.р.н. [NUMBER] , яким керував відповідач [PERSON] . Постановою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 30.08.2018 року відповідача у справі визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ст.124 КУпАП. При цьому встановлено, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення [PERSON] визнавав себе винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22.06.2018 року (а.с.9) Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України наявність винних дій відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди є доведеною, та не підлягає доказуванню. Цивільно-правова відповідальність «Тоyota Hilux» д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 9544162 з терміном дії до 12.01.2019 року ( а.с. 10). Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Законодавством встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини дорожньо-транспортної пригоди власними силами і запобігти необгрунтованим виплатам. Судом встановлено, що із заявою про виплату страхового відшкодування, внаслідок настання страхового випадку, звернулась потерпіла сторона - [PERSON] , який надав всі необхідні документи і на підставі даної заяви та наданих документів було складено страховий акт. На підставі вказаного акта ПАТ «НАСК «Оранта» здійснено виплату страхового відшкодування. Розмір завданих збитків згідно страхового акту склав 32 820, 60 грн. Отже, [PERSON] вчасно звернувся до «НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою (а.с.13) Під час керування автомобілем «Daewoo Lanos» д.р.н. [NUMBER] , на момент настання ДТП, був відсутній поліс страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів. Представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» від 12.09.2018 року направлено на адресу відповідача [PERSON] регресна вимога про сплату страхового відшкодування в порядку регресу (а.с.7). 23.04.2019 року представником ПАТ «НАСК «ОРАНТА» в порядку досудового врегулювання спору направлено [PERSON] вимогу про відшкодування завданої шкоди в порядку регресу (а.с.6). Пропозиції позивача, надіслані відповідачу у справі, щодо добровільного відшкодування шкоди, він залишив без відповіді. Відповідно до довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 30.08.2018 рокуу [PERSON] був відсутній поліс страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів.(а.с.10) Згідно рахунку на оплату №вс-0004468 від 27.06.2018 року ТОВ «Мотор-Олві», вартість (розмір) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Тоyota Hilux» становить 32 820,60грн.(а.с.22) В зв`язку з настанням події страхова компанія здійснила виплату страхового відшкодування потерпілому. Відповідно до страхового акту СТО-18-7942/1 від 06.08.2018 року здійснено виплату на користь ПП «Інтерцентр» страхове відшкодування в сумі 32 820 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять) грн. 60 коп. (а.с.12) Таким чином, «НАСК «Оранта» виконала покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди. Дані правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, згідно зі ст.6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до п. 21.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Пунктом 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик i потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування i не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Відповідно до ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого (ст.ст. 9, 35, 36 вказаного Закону ). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Пленум ВВСУкраїни з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.4 цієї ж постанови роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Отже, передумовою відшкодування шкоди, заподіяної особі, є наявність у діях відповідача повного складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності), шкідливих наслідків у вигляді заподіяння позивачу збитків, причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача та завданими позивачу збитками, а також вини правопорушника. Згідно ч.5 ст.1187 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ч. 1 п. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Ст. 1191 ЦК України визначено, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно. З огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ. ідповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Предметом доказування, відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до положень зазначених норм позивачу у цій справі необхідно було довести перед судом обставини, які є підставами його вимог. Такими обставинами, зі змісту позовної заяви, є: факт дорожньо-транспортної пригоди; винність відповідача у настанні дорожньо-транспортної пригоди; заподіяння у результаті дорожньо-транспортної пригоди механічних пошкоджень автомобілю; розмір завданої матеріальної шкоди. Положеннями ч. 2 ст. 76 ЦПК України встановлений вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі, якими є: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів. У судових засіданнях за клопотанням відповідача були допитані в якості свідків [PERSON] , який є працівником поліції, що фіксував факт ДТП та [PERSON] , який є власником автомобіля «Тоyota Hilux», що був пошкоджений в результатті ДТП. Вказані свідки надали суду пояснення щодо локалізації пошкоджень автомобіля «Тоyota Hilux», зазначивши, що в результаті зіткнення в автомобіля «Тоyota Hilux» було деформовано передній бампер та крило, а також пояснили обставини вчинення ДТП, які судом не досліджуються, так як встановлені іншими доказами, а саме постановою суду від 30.08.2018 року. Допит свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про виклик яких просив відповідач, в судовому засіданні представником відповідача визнано недоцільним. Разом з тим, у даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, факт і обставини дорожньо-транспортної пригоди зафіксований правоохоронними органами, відповідач, як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнута до адміністративної відповідальності. Сам позивач страховий випадок визнав визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Згідно актів огляду транспортного засобу були встановлені наступні пошкодження транспортного засобу «Тоyota Hilux», бампер передній -деформація, порушення зазорів, порушення ЛФП; зірвано з кріплень, крило переднє ліве - подряпини, порушення ЛФП у нижній частині, несуща панель передня права - розлом , тріщини, фара передня ліва- тріщини, упор панелі замка - зігнутий у нижній частині ( а.с. 13-16). Зазначені пошкодження узгоджуються з обставинами викладеними у позовній заяві та поясненнями свідків. Згідно страхового акту розрахунок страхового відшкодування складає 32 820 (тридцять дві тисячі вісімсот двадцять) грн. 60 коп Відповідачем та його представником у судовому засіданні не надано доказів невідповідності розрахунку при складання звіту про вартість завданої шкоди. Тобто, відповідач не надав відповідних розрахунків щодо спростування нарахувань позивача. Доводи представника відповідача, які зводяться до незгоди з розміром страхового відшкодування, є безпідставними, оскільки такий розмір встановлений між страховиком і потерпілою особою відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону. Виплата страхового відшкодування підтверджена письмовими матеріалами справи. Згідно вимог чинного законодавства право зворотної вимоги (регресу) до винної особи страховик має у розмірі виплаченого відшкодування, а тому розмір матеріальної шкоди, завданої власнику пошкодженого транспортного засобу, не має правового значення для вирішення спору. У відповідності до ч. 3 ст. 13, ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що аргументи позивача доведені матеріалами справи, останнім було виплачено страхове відшкодування потерпілій особі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини відповідача, який не надав страховику в установлений законом термін, письмової заяви встановленого зразка про ДТП, а тому, позивач має право вимагати відшкодування такої виплати в порядку регресу. Права позивача на відшкодування виплаченого страхового відшкодування були порушені зі сторони відповідача, який відмовився добровільно сплатити таку шкоду, а тому підлягають захисту судом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки ДТП, в якій було пошкоджено автомобіль потерпілої особи, сталась з вини відповідача, який на момент завдання шкоди не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, то саме він зобов`язаний відшкодувати заподіяні збитки, що сталися в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в повному обсязі. Згідно ст.141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача, слачений ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved