Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування») просить стягнути з відповідача [PERSON] на його користь відшкодування матеріального збитку в розмірі 286629,04 грн та судові витрати по справі. Обґрунтування позовних вимог. 18.01.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/19-Тз/ІФ, згідно з яким ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу «Hyundai Tucson», н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП. 27.01.2019 на автодорозі «Івано-Франківськ - Калуш» сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Hyundai Tucson», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] і транспортного засобу «Peugeot Expert», н.з. [NUMBER] . Дана ДТП сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу марки «Peugeot Expert», н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Відповідно до ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області № 345/1650/19 від 07.05.2019 винним у скоєнні ДТП було визнано [PERSON] . В результаті даного ДТП транспортному засобу «Hyundai Tucson», н.з. [NUMBER] , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику завданий матеріальний збиток, вартість якого відповідно до Звіту № 83 від 21.03.2019 складає 474040,38 грн. Дану подію було кваліфіковано як страховий випадок. Таким чином, на підставі Звіту № 83 від 21.03.2019, умов договору страхування наземного транспорту № 06/19-Тз/ІФ, розрахунку суми страхового відшкодування, страхового акту ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» понесло збитки, виплативши страхове відшкодування в сумі 385129,04 грн. Також позивач поніс додаткові витрати з оплати послуг евакуатора в розмірі 1500,00 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Peugeot Expert», н.з. [NUMBER] , була застрахована в ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан», до якої ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» має право зворотної вимоги в межах ліміту відповідальності. Загальний розмір коштів, які було виплачено ТзДВ «Страхова компанія «Гардіан» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування», складає 100000,00 гривень. Таким чином, з урахуванням ст. 1194 ЦК України зі [PERSON] підлягає стягненню невідшкодована частина збитку в розмірі 286629,04 грн. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією, проте жодних коштів перераховано на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» не було, що є підставою для звернення до суду з даним позовом. Процесуальні рішення, постановлені по справі. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 03.07.2020 позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справ постановлено проводити за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого судового засідання на 21.07.2020. Роз`яснено сторонам їх процесуальні права щодо подачі відзиву та доказів у справі /а.с. 65/. Ухвалою суду від 08.10.2020 підготовче судове засідання відкладено на 22.09.2020 /а.с. 68/. Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 22.09.2020 закрито підготовче провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до [PERSON] про відшкодування шкоди. Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 07.10.2020 /а.с. 76/. Ухвалою суду від 07.10.2020 судове засідання відкладено на 30.10.2020 /а.с. 80/. Розгляд справи по суті відбувся 30.10.2020 без участі сторін. Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, повторно на виклик суду не з`явився, про причину неявки не повідомив, відзив на позов не подав, тому суд відповідно до ст. 280 ЦПК України розглянув справу заочно за його відсутності на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день вручення судової повістки під розписку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу в порядку ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.01.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/19-Тз/ІФ, відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу «Hyundai Tucson», н.з. [NUMBER] , його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП /а.с. 4-11/. 27.01.2019 на автодорозі «Івано-Франківськ - Калуш» сталась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Hyundai Tucson», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Peugeot Expert», н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Дана ДТП сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм транспортного засобу марки «Peugeot Expert», н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Відповідно до ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.05.2019 винним у скоєнні ДТП було визнано [PERSON] /а.с. 51-52/ Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року в справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року в справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає, серед іншого, і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. Так як обставини події встановлені і викладені в ухвалі Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.05.2019 про закриття кримінального провадження, то така є обов`язковою та враховується судом при розгляді справи про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постановлена ухвала суду, однак лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у вчиненні ДТП встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. 28.01.2019. [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу № 06/19-Тз/ІФ від 18.01.2019 /а.с. 15/. У зв`язку з тим, що відбулась вищезазначена ДТП, страховиком на підставі умов договору добровільного страхування наземного транспорту № 06/19-Тз/ІФ від 18.01.2019, розрахунку страхового відшкодування, страхового акту № 006.00119819-1 від 11.04.2019, висновку про вартість експерта оцінювача [PERSON] , звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 83, [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 385129,04 грн, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 9997990 від 15.04.2019 /а.с. 12, 16-50, 53/. Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання перед страхувальником згідно з умовами договору. Судом встановлено, що відповідальність водія автомобіля «Peugeot Expert», н.з. [NUMBER] , [PERSON] на момент ДТП була застрахована в ТДВ «СК «Гардіан» згідно з полісом № АМ 008231064, а тому на ТДВ «СК «Гардіан» покладається відшкодування понесених витрат в межах ліміту страхової відповідальності за шкоду майну за відповідним полісом, що становить 100000 грн. /а.с. 54/ ТДВ «СК «Гардіан» відшкодувало ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 100000 грн., що підтверджується позивачем. Враховуючи вищезазначене, невідшкодованою позивачу залишається сума коштів у розмірі 286629,04 грн. (385129,04-100000,00+1500,00), де 385129,04 грн - сума страхового відшкодування, 100000,00 грн. - розмір відшкодування, виплачений ТДВ «СК «Гардіан», 1500,00 грн - компенсація затрат на евакуацію транспортного засобу. При вирішенні позовних вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Під час застосування наведених норм права суд враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 755/18006/15-ц, провадження № 14-176цс18 (пункти 68-70), відповідно до яких стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Таким чином, відносини між сторонами у справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі. У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до цієї особи як до страховика потерпілої особи перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем, у порядку суброгації. Відносини ж між відповідачем та його страховиком ТДВ «СК «Гардіан» регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Таким чином, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу в межах ліміту відповідальності за шкоду майну. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди. Отже, за змістом статті 993 ЦК України в системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. З урахуванням вищенаведених норм права, суд дійшов переконання, що у результаті виконання умов договору добровільного страхування та проведення ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» виплати [PERSON] страхового відшкодування у деліктному зобов`язанні, яке виникло між відповідачем та потерпілим, відбулась заміна кредитора, а саме: до страховика потерпілого [PERSON] . ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» перейшло право вимоги до винної особи у розмірі 286629,04 грн, яка є різницею між фактичним розміром шкоди і здійсненим ТДВ «СК «Гардіан» страховим відшкодуванням згідно з полісом цивільно - правової відповідальності. 05.06.2019 позивач звернувся до [PERSON] з претензією на суму 286629,04 грн, проте відповідач в добровільному порядку вказані кошти не відшкодував. Зважаючи на викладене, повністю, всебічно та об`єктивно проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути на користь позивача суму страхового відшкодування у розмірі 286629,04 грн. Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Так, понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 4299,43 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved