Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги мотивує тим, що 13 грудня 2011 року між нею та відповідачем було підписано розписку. Відповідно до умов даної розписки позивач надала у позику відповідачеві грошові кошти у розмірі 4000 дол. США, а останній зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 15 грудня 2011 року. Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання виконала належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, суму позики не повернув, [PERSON] просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за розпискою у розмірі 4000 дол. США, 3% річних за період з 16.12.2011 року по 17.05.2016 року у сумі 530, 96 дол. США та судовий збір. У судове засідання позивачка та її представник не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивача надала суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити ( а.с. 127). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що факт отримання відповідачем коштів від позивача підтверджується розпискою від 13 грудня 2011 року (а.с. 128). Відповідно до умов якої відповідач отримав від позивача в борг 4000 дол. США та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів 15 грудня 2011 року. Як зазначила у позовній заяві позивачка, відповідач у строк, передбачений розпискою свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, що і стало підставою для звернення з даним позовом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. На підтвердження своїх доводів позивачем було надано оригінал розписки, як це передбачено ст. 1047 ЦК України (а.с. 128). У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з [PERSON] суми боргу по розписці підлягають задоволенню, а саме у розмірі 4000 дол. США. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь 3% річних, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З огляду на те, що кошти за розпискою від 13.12.2011 року відповідач повинен був повернути в строк 15 грудня 2011 року, то з цього часу за цією розпискою відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої розпискою та законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сума трьох відсотків річних за період з 16.12.2011 року по 17.05.2016 року з суми 4 000 дол. США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 17.05.2016 року становить 13 481 грн. 07 коп. та підлягає стягненню з відповідача у межах заявлених позовних вимог. Крім того, суд враховує, що згідно роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року - у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення суду навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, позивач просила стягнути суму заборгованості станом на 17.05.2016 року, а тому станом на 17.05.2016 року 4000 дол. США в еквіваленті до гривні згідно курсу НБУ становить 101 560 грн., яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача. Не виконуючи належним чином зобов'язання за розпискою відповідач порушив норми законодавства. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач не скористався своїм правом надати заперечення проти заявлених позовних вимог позивача, не надав доказів, які б могли спростовували позовні вимоги позивача. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з [PERSON] слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 101 560 грн. та 3% річних у розмірі 13 481 грн. 07 коп. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 150 грн. 41 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved