Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. 22.01.2021 адвокат Хуторненко Е.В. звернувся до суду із позовною заявою в інтересах [PERSON] до Великобурлуцької об`єднаної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області з вимогами: - визначити додатковий строк для подачі [PERSON] заяви про прийняття спадщини, до складу якої входить земельна ділянка, площею 3,9133 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (колишньої Григорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області), кадастровий номер 6321482000:01:000:0313, за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , терміном три місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. На обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла мати [PERSON] - [PERSON] , яка за життя була власником земельної ділянки, площею 3,9133 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (колишньої Григорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області), кадастровий номер земельної ділянки 6321482000:01:000:0313 та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р3 № 808758 від 03.01.2003. 05.11.2001 [PERSON] склала заповіт на ім`я сина [PERSON] , позивач є єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] , інших спадкоємців за заповітом чи за законом не має. Причиною пропуску позивачем визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що він з 1989 року постійно мешкає в АР Крим, м. Сімферополь, а спадкове майно знаходиться на території України, а саме: с. Григорівка Великобурлуцького району Харківської області, На момент смерті матері позивач знаходився на тимчасово анексованій території Автономної Республіки Крим, що перешкоджало позивачу вільно пересуватися в зв`язку з політичною ситуацією в регіоні, вважає, це непереборними обставинами, які не дозволили позивачу звернутися до нотаріальних органів з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Іншим шляхом, аніж зверненням до суду, він не може захистити своє порушене право. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Великобурлуцького районного суду від 25.01.2021 провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 12.02.2021. 12.02.2021 ухвалою судді Великобурлуцького районного суду Харківської області закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Представник [PERSON] - адвокат Хуторненко Е.В. подав заяву, в якій на задоволенні позову наполягає, просить провести судове засідання за його відсутності та за відсутності позивача. Від Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області 29.01.2021 надійшов лист вих. № 04-22/154, в якому селищний голова Терещенко В.М. просить розглянути справу без представника селищної ради та прийняти законне рішення. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 12.09.2017 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON] померла [INFO] , у віці 90 років, про що 27.12.2016 складено відповідний актовий запис за № 19001 (а. с. 12). Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 10.11.2020, яке набрало законної сили, встановлено факт родинних відносин між [PERSON] , яка померла [INFO] в м. Харків та [PERSON] , який народився [INFO] в с. Григорівка Великобурлуцького району Харківської області, як відносини матері та сина (а. с. 10-11). Із копії паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] , вбачається, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.12.2019 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. вбачається, що [PERSON] у прийнятті заяви та відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] відмовлено у зв`язку із закінченням шестимісячного терміну, який встановлено законом для прийняття спадщини (а. с. 7). Державним актом на право приватної власності серія Р3 № 808758 від 03.01.2003 підтверджується, що [PERSON] за життя була власником земельної ділянки, площею 3,9133 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (колишньої Григорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області), кадастровий номер земельної ділянки 6321482000:01:000:0313 (а. с. 13). Із заповіту складеного [PERSON] 05.11.2001 та посвідченого секретарем Григорівської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області Мозговою Л.Я., зареєстровано в реєстрі за № 29, вбачається, що [PERSON] все своє майно, яке до дня її смерті виявиться їй належним, в чому б воно не заключалось і де б воно не знаходилось, заповіла своєму синові [PERSON] повністю (а. с. 14). З інформації вих. № 54/01-16 від 17.03.2021, наданої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М. вбачається, що окрім заяви [PERSON] інших заяв про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON] не надходило, спадкова справа після смерті [PERSON] не відкривалася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а. с. 43). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За приписами статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Частина 1 статті 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно частини 1 статті 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1,3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 Цивільного кодексу України). За змістом частини 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Судом встановлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті матері сплинув 21.06.2017, [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини позивач лише 10.12.2019. Отже, судом встановлено, що позивачем був пропущений шестимісячний строк для звернення із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , при цьому суд погоджується з доводами про те, що такий строк був пропущений з поважних причин. Так, суду надані докази, що [PERSON] , з 1989 року постійно проживає на тимчасово анексованій території Автономної Республіки Крим, що підтверджується копією паспорта громадянина України [PERSON] , серія [NUMBER] , в якому міститься штам з відміткою про зареєстроване місце проживання з 25.08.1989 за адресою: [ADDRESS] (а. с. 8), що ускладнювало для нього відвідування нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Суд враховує, що на території Автономної Республіки Крим відсутні діючі державні органи, які б забезпечували реалізацію громадянами України своїх прав. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Позивачем надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження тих обставин, що він є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] матері [PERSON] ; інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, немає; строк на подання заяви про прийняття спадщини був ним пропущений з поважних причин. Зазначені обставини не заперечувалися відповідачем. За таких обставин, позовна заява адвоката Хуторненка Е.В. в інтересах [PERSON] про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Судові витрати. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved