Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що 10.09.2008р. між нею та Банком був укладений кредитний договір №15-2073-098И, відповідно до якого вона отримала в кредит 78\~000,00 доларів США із кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2028 року. В забезпечення виконання даного кредитного договору між ними було укладено іпотечний договір №15-2073-098І від 10.09.2008р., за яким вона передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з вказаним іпотечним договором, приватний нотаріус [PERSON] наклав заборону на відчуження вказаної квартири до повного розрахунку Іпотекодавця із Іпотекодержателем за основним зобовязанням. В жовтні 2015р., скориставшись своїм правом на дострокове повернення кредиту, вона здійснила повне повернення кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів, після чого отримала довідку про стан заборгованості за кредитом, з якої зясувалось, що станом на 26.11.2015р. заборгованості за основним зобовязанням у неї немає, але зазначена заборгованість за штрафами, пенею в розмірі 47091,08грн. В подальшому вона дізналась, що вказана сума дійсно є пенею, нарахованою за період з 10.09.2008р. по 20.09.2010р., коли вона несвоєчасно здійснювала погашення кредиту. Вказана сума обліковується на її особовому рахунку №80976364820002. Вона неодноразово зверталась до Банку з приводу вирішення питання про списання пені, яка була нарахована ще в 2010р. і на даний час спливли усі строки предявлення вимог про її сплату, визначені ч.2 ст.258 ЦК України. Однак її звернення залишились без відповіді і реагування. Вважає, що на даний час нарахування вказаної суми пені та предявлення Банком вимоги про її сплату є протиправними і такими, що порушують її права як споживача кредитних послуг. Також вважає, що на даний час вона в повному обсязі виконала свої зобовязання перед Банком за кредитним договором №15-2073-098И від 10.09.2008р., тому відповідно до вимог діючого законодавства зобовязання за цим договором є припиненим. Відповідно є підстави вважати припиненим іпотеку нерухомого майна, у звязку з чим записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про іпотеку та заборону відчуження іпотечного майна підлягають скасуванню. Однак відповідач у порушення Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» після повного виконання нею забезпеченого іпотекою зобовязання за кредитним договором і відповідно його припинення, не звернувся самостійно із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки, зняття обтяження, яку він зобов'язаний був подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. З приводу цього вона неодноразово зверталась до відповідача, але на її звернення він також не реагує, ніяких відповідей не надає. Наявність заборони відчуження її нерухомого майна перешкоджають їй у повному обсязі реалізовувати свої права як власника, чим їй відповідачем чиняться перешкоди в користуванні та розпорядженні майном, усунення яких вона вимагає в судовому порядку. Просить визнати протиправними дії ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо нарахування та предявлення їй для сплати суми пені в розмірі 47091,08грн., нарахованої за період з 10.09.2008р. по 20.09.2010р. та зобовязати Банк списати вказану суму з її особового рахунку № 80976364820002, усунути перешкоди їй, як власнику, в користуванні та розпорядженні майном, шляхом скасування та зняття заборони на відчуження нерухомого майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS], накладену приватним нотаріусом Запорізького міського округу [PERSON] 10.09.2008 року, на підставі іпотечного договору №15-2073-098І від 10.09.2008, що зареєстрована в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за номером 65. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просить їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно мі сторонами в 2008р. було укладено кредитний договір, виконання якого було забезпечено іпотекою нерухомого майна, що належить позивачці. У звязку з посвідченням іпотечного договору нотаріусом була накладена заборона на відчуження предмета іпотеки. Строк дії кредитного договору було визначено сторонами до 10.09.2028р., але позивачка дійсно в жовтні 2015р. достроково повернула усі кредитні кошти та нараховані відсотки. Будь-яких претензій банк до неї з цього приводу немає. Але дійсно за позивачкою рахується пеня в сумі 47\~091,08грн., яка була нарахована в 2008-2010р.. Під час готування інформації про наявність заборгованості вказана сума пені вже не включалась в заборгованість, оскільки вона однозначно виникла до 2014р. і на даний час з правової точки зору спливли строки предявлення до позивачки вимог про її сплату, але самостійно Банк немає можливості яким-небудь чином списати вказану суму і вирішити це питання, оскільки з вересня 2015р. в Банку введена тимчасова адміністрація, а в грудні 2015р. НБУ відкликав банківську ліцензію і розпочав процедуру ліквідації Банку. Звернутись до реєстраційної служби з приводу зняття заборони з іпотечного майна Банк також не може, як з вищевказаних підстав, так і у звязку з фактичною наявністю на особовому рахунку позивачки заборгованості у вигляді пені. Вважає, що дії Банку є правомірними. Представник третьої особи реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не прибула, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи - реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції та третьої особи - приватного нотаріуса [PERSON] за наявними у справі доказами. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Аналогічні положення закріплені в ст. 316-321 ЦК України. Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.3,6,627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості Згідно з ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст.546, ч.3 ст.549, 572 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (пенею), заставою (іпотекою). При цьому, відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік. Відповідно до ст.598,599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні та користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ст.3 вказаного Закону іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обовязки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до ст.4 цього ж Закону обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст.17 Закону іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону. Згідно з ч.9 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції Закону, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами), державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов'язаний подати протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно, або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. З 01.01.2016р. набрала чинності нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до ст.2 якого: 1) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; 3) заявник - це, зокрема, орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення обтяження речових прав; іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки; 5) обтяження - заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, встановлена законом, актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору; Відповідно до ч.2 ст.26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. З аналізу нової редакції вказаного Закону вбачається, що вона не містить норми, що зобовязує обтяжувача подати державному реєстратору протягом п'яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження відповідну заяву про державну реєстрацію припинення іпотеки, обтяження. При цьому, в розумінні вказаного Закону заявником у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки чи обтяження речових прав може бути орган державної влади, його посадова особа, якими встановлено, змінено або припинено обтяження, або особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, або іпотекодержатель, особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи. Крім того, з аналізу норм Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012р., вбачається, що заборона відчуження майна накладається нотаріусом при посвідченні договору іпотеки та знімається ним при одержанні повідомлення: -кредитора про погашення позики; -про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки. Таким чином, закон наділяє іпотекодержателя або особу, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено обтяження, звернутися до субєкта державної реєстрації з заявою, зокрема, про припинення іпотеки або обтяження. Судом встановлено, що 10.09.2008р. між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений кредитний договір №15-2073-098И, відповідно до якого остання отримала в кредит 78\~000,00 доларів США з оплатою 17% річних із кінцевим терміном повернення до 10 вересня 2028 року. Відповідно до п.3.2. кредитного договору позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту щомісячними ануїтетними платежами в розмірі 325 доларів США до 10 числа кожного місяця. При цьому, відповідно до п.3.5. кредитного договору позичальник має право на дострокове погашення кредитних коштів. За прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% від простроченої суми за кожний день прострочення (п.6.1 кредитного договору). В забезпечення виконання даного кредитного договору між сторонами було укладено іпотечний договір №15-2073-098І від 10.09.2008р., посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON], реєстровий №3553, відповідно до якого іпотекодавець [PERSON] передала в іпотеку ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» (іпотекодержатель) квартиру [ADDRESS]. У звязку з посвідченням вказаного іпотечного договору приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] накладено заборону відчуження на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON] Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 06.04.2016р. в Реєстрі прав власності на нерухоме майно міститься запис про належність [PERSON] на праві приватної власності квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 10.09.2008р., реєстровий № 3546. Також відповідно до вказаної інформаційної довідки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ) міститься запис № 11456949 від 10.09.2008р. про іпотеку нерухомого майна квартири [ADDRESS], що виникла на підставі іпотечного договору №15-2073-098І, посвідченого приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 10.09.2008р., реєстровий №3553. В Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна міститься запис про обтяження № 7889407 від 10.09.2008р., тип обтяження заборона на нерухоме майно, обєкт обтяження - квартира [ADDRESS], що належить [PERSON], підстава обтяження - іпотечний договір №15-2073-098І, посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО [PERSON] 10.09.2008р., реєстровий №3553. Згідно довідок про стан кредиторської заборгованості, що видані ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 08.12.2015р. та 23.03.2016р. станом відповідно на 26.11.2015р. та 23.03.2016р. заборгованості за кредитом ( в т.ч. і простроченої), нарахованим відсоткам ( в т.ч. і простроченим), за комісією ( в т.ч. і простроченою) на підставі кредитного договору №15-2073-098И від 10.09.2008р. [PERSON] немає. Відсутність заборгованості за вказаним платежами підтверджується також виписками з банківського рахунку станом на 23.03.2016р., наданими відповідачем. Ця обставина не оспорюється сторонами. При цьому, судом встановлено, що станом на день звернення позивачки до суду з цим позовом та станом на день розгляду справи відповідачем нараховано та предявлено до сплати позивачу пеню в розміру 47\~091,08грн. Згідно з наданою суду випискою з особового рахунку №80976364820002, відкритого на імя [PERSON], вказана сума пені нарахована за період з 10.09.2008р. по 20.09.2010р. у звязку з простроченням [PERSON] внесення щомісячних платежів. 07.10.2015р., 26.11.2015р., 21.03.2016р. [PERSON] зверталась до посадових осіб ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з заявами про списання суми пені, зняття заборони відчуження нерухомого майна у звязку з припиненням основного зобовязання. Вказані заяви отримані Банком, що не заперечувалось представником відповідача в судовому засіданні, але залишені без відповіді та реагування. Також судом встановлено, що з 18.09.2015р. на підставі постанови НБУ № 612 від 17.09.2015р. АТ «Банк «Фінанси та Кредит» визнаний неплатоспроможним та в ньому введена тимчасова адміністрація. Відповідно до постанови Правління НБУ № 898 від 17.12.2015р. Національний банк України відкликав банківську ліцензію та прийняв рішення про ліквідування АТ «Банк «Фінанси та Кредит». На підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №230 від 18.12.2015р. розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18.12.2015р. по 17.12.2017р., ліквідатором призначена уповноважена особа Фонду [PERSON] Зясувавши повно, всебічно та обєктивно усі обставини справи, оцінивши надані сторонами докази на їх підтвердження з точки зору їх належності, допустимості, достатності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку, що позивачка в законному порядку набула право власності на спірну квартиру і має право вимагати усунення перешкод в здійсненні свого права власності, які в даному випадку чиняться відповідачем, який ухиляється від звернення до субєктів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно з заявою про припинення іпотеки та скасування заборони відчуження нерухомого майна, застосованої у звязку з цією іпотекою. При цьому, суд виходить з того, що між сторонами було укладено кредитний договір, виконання якого було забезпечено іпотекою вищевказаної квартири, що належить на праві власності позивачці. Відповідно до умов кредитного договору остаточне повернення кредиту повинно було здійснено позивачкою до 10.09.2028р., але, скориставшись своїм правом, передбаченим п.3.5 кредитного договору, позивачка [PERSON] достроково повернула отримані кредитні кошти та нараховані відсотки за користування ними, здійснивши останній платіж 23.09.2015р. Вказані обставини сторони в судовому засіданні не оспорювали і вони підтверджені належними та допустимими доказами довідками про стан заборгованості та виписками з особового рахунку, який відкривався Банком на імя [PERSON] для обслуговування вказаного кредиту. Таким чином, суд вважає, що позивачка повністю виконала свої зобовязання за кредитним договором №15-2073-098И від 10.09.2008р., у звязку з чим зобовязання на підставі ст. 598,599 ЦК України є припиненим. Одночасно відповідно до положень ст.17 Закону України «Про іпотеку» є припиненим іпотека нерухомого майна, яким було забезпечено виконання основного зобовязання. В той же час після припинення основного зобовязання та припинення іпотеки відповідач не звернувся до субєктів державної реєстрації прав на нерухоме майно з заявою про скасування записів про іпотеку та обтяження цього майна, але підстав для наявності заборони відчуження предмета іпотеки вищевказаної квартири, право власності на яку перейшло до позивачки в установленому порядку, суд не знаходить і вважає, що наявність відповідних записів в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно перешкоджає позивачці у вільному здійсненні права користування та розпорядження його майном. Також суд вважає, що дії відповідача щодо нарахування та предявлення на даний час до сплати позивачці [PERSON] суми пені в розміру 47\~091,08грн., нарахованої за період з 10.09.2008р. по 20.09.2010р., яка обліковується на її особовому рахунку № 80976364820002, є протиправними, оскільки на даний момент сплив 1-річний строк позовної давності предявлення вимог про сплату пені як одного з видів неустойки. При цьому, суд враховує, що відповідач фактично не заперечує, що ці його вимоги є безпідставними, однак у звязку з введенням в Банку тимчасової адміністрації та прийняттям в подальшому рішення про ліквідацію Банку самостійне списання цієї суми є неможливим, претензій до позивачки Банк фактично немає, оскільки вона належним чином достроково виконала свої зобовязання за кредитним договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним захисти порушене право позивачки вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, шляхом визнання протиправними вказаних дій відповідача та усунення позивачці перешкод в користуванні та розпорядженні її власністю, скасування записів про іпотеку та обтяження нерухомого майна. Таким чином, позов [PERSON] слід задовольнити повністю.

Outcome: approved