Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення в її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина. Свої вимоги мотивує тим, що у шлюбі з відповідачем народила сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано. Відповідач регулярно коштів на утримання дитини не надає. Обов`язок відповідача сплачувати аліменти визначений законом. Просила постановити рішення про стягнення аліментів у розмірі Ѕ частки від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у підготовче засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги позову визнав, не заперечив проти стягнення з нього аліментів у розмірі, який просить позивачка. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд має право ухвалити рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач є батьком народженого у шлюбі з позивачкою сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження (а.с.5). Неповнолітній син [PERSON] , 2017 р.н., згідно довідки Солотвинської селищної ради ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області №93 від 02 лютого 2021 року, проживає з матір`ю (а.с.6). Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України регламентують, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Стаття 182 СК України передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову (ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки відповідач [PERSON] погодився на стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі, а підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову немає, розмір аліментів відповідає визначеному законом мінімуму, визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, то суд вважає, що аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] , які підлягають стягненню з відповідача, слід визначити, з дотриманням вимог ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, у розмірі Ѕ його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. На підставі наведеного, ст.180, 181, 182, 191, СК України,

Outcome: approved