Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У вересні 2019 року позивач звернулася до суду із позовом, яким просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Вимоги мотивує тим, що 18.07.2007 року було розірвано шлюб між сторонами. Від спільного проживання сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з реєстрацією шлюбу з громадянином Держави Ізраїль [PERSON] . З 2007 року сторони не проживають разом, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям своєї дитини, не спілкується з ним, не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавився та не цікавиться навчанням дитини, його здоров`ям, матеріально його не утримує. Відповідно до листа Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби від 07.08.2019 за №3164065-Вн, заборгованість по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-1177 від 22.02.2007 року виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда станом на 07.08.2019 складає 70228,97 грн.. Відповідно до оригіналу заяви, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. від 03.09.2019 року, відповідач [PERSON] дав свою згоду на позбавлення його батьківських прав, щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідно до висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 10.09.2019 року за №4446/49-05.24 вбачається, що орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.09.2019 року, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . За вказаного, позивач змушена звернутись до суду із позовною заявою про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20.09.2019 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання /а.с. 30-31/. Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.11.2019 року закрито провадження та призначено справу до судового розгляду по суті /а.с. 49-50/. В судове засідання позивач не з`явилась, представник позивача надала через канцелярію суду заяву, якою просила провести судове засіданні без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити /а.с. 58/. Відповідач до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, через канцелярію суду надав заяву, якою просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав. Також підтвердив, що дійсно після розлучення з дружиною у 2007 році не піклувався про фізичний і духовний розвиток свого сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкувався з дитиною, не створював умов для отримання освіти, останній раз бачив сина у 2016 року, коли надавав дозвіл на виїзд за кордон/а.с. 55-56/. Крім того, зазначив, що на даний час перебуває у зареєстрованому шлюбі та має малолітнього сина [PERSON] . Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Органу опіки і піклування Міської ради міста Кропивницького, в судове засідання не з`явилась, надала заяву, якою просила провести розгляд справи без її участі, підтримала висновок органу опіки та піклування. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу було розірвано та складено актовий запис №447 від 18.07.2007 року /а.с. 9/. Від спільного проживання сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження виданого Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції Серії [NUMBER] , актовий запис №19 від 20.03.2002 року /а.с. 8/. Позивач змінила прізвище на « [PERSON] » зареєструвала шлюб з громадянином Держави Ізраїль [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції від 13.10.2015 року актовий запис №925 /а.с. 10/. Відповідно до листа Кропивницького районного відділу державної виконавчої служби від 07.08.2019 за №3164065-Вн, заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-1177 від 22.02.2007 року виданого Кіровським районним судом м. Кіровограда про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.01.2007 року по 12.03.2020 року, станом на 07.08.2019 складає 70228,97 грн. /а.с. 16/. За письмовою інформацією лікаря загальної медицини поліклініки міста Беєр Шева, дитина [PERSON] знаходиться під наглядом медичної установи, з`являється до поліклініки у супроводі матері. У письмових поясненнях [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зазначають, що після розлучення з матір`ю сина [PERSON] [PERSON] не піклується свою дитину, не цікавиться розвитком, не спілкується, не надає матеріальної допомоги /а.с./ Відповідно до оригіналу заяви, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Нікітенко О.В. від 03.09.2019 року, відповідач [PERSON] дав свою згоду на позбавлення його батьківських прав, щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] /а.с. 12/. Крім того, відповідно до копії заяви, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Кріпким Ю.В. від 23.02.2016 року відповідач дав свою згоду на виїзд свого сина [PERSON] , [INFO] за кордон на постійне місце проживання до Держави Ізраїль разом з матір`ю, [PERSON] та отримання ними статусу та громадянства в Державі Ізраїль /а.с. 11/. Відповідно до висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 10.09.2019 року за №4446/49-05.24 вбачається, що орган опіки та піклування Міської ради міста Кропивницького, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 04.09.2019 року, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] /а.с. 24/. Згідно приписів статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 №789-ХІІ, яка є частиною національного законодавства України у відповідності до статті 9 Конституції України, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини, а також дитині забезпечується такий захист i піклування, якi необхiднi для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В абзаці 2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлено, що матеріали справи не мають жодного доказу піклування відповідача про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, матеріальне забезпечення, медичний догляд, необхідне спілкування із сином та створення інших умов для його нормального розвитку. Таким чином суд, оцінюючи зібрані докази в їх сукупності та, враховуючи при цьому, що відповідач належним чином не виконував своїх обов`язків по вихованню дитини та її матеріальному забезпеченню, самоусунувся від виховання сина, вважає, що є достатньо підстав для позбавлення його батьківських прав та задоволення позову в цілому. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача 768,40 грн. судового збору на користь позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved