Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про оспорювання батьківства особою, яка записана батьком дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 1 липня 2006 року між ним та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області. В період шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO], батьком якої згідно ч.1 ст.122 СК України було записано його. Рішенням Красноармійського міськраойнного суду Донецької області від 25 жовтня 2010 року з нього стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання [PERSON], 01.04.2008р.н., у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.09.2010р. і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Красноармійського міськраойнного суду Донецької області від 14 лютого 2011року шлюб між ними було розірвано. Він завжди вважав [PERSON] своєю дитиною, підстав сумніватися в цьому у нього не було. Після розлучення він став проживати у цивільному шлюбі з іншою жінкою. У них виникло бажання народити дитину, однак всі спроби завагітніти не призвели до позитивного результату, у звязку з чим він звернувся до лікарні з метою обстеження. За результатами обстеження йому було встановлено діагноз азооспермія, що підтверджується довідкою від 19.06.2013р., виданою медичною лабораторією ТОВ «Біомедлаб-Дон». Тобто йому було встановлено діагноз безпліддя. Він став сумніватися, що [PERSON] є його дочкою, а він є її батько. Для вирішення своїх сумнівів він вирішив провести дослідження ДНК на предмет встановлення кровного споріднення між ним та неповнолітньою [PERSON]. Під час відвідування його дочкою він відібрав у неї біологічні зразки для дослідження та направив їх до м. Київ лабораторії ТОВ «Мама та Папа». За результатами дослідження йому було надано документ «Результат Аналізу ДНК», відповідно до якого встановлено, що «предполагаемый отец исключается как биологический отец тестируемого ребенка. Это основано на несовпадении алелей, наблюдаемых в перечисленнях локусах, индекс отцовства рамен 0. У предполагаемого отца нет генетических маркеров, котоые должны бать переданы ребенку биологическим отцом. Вероятность отцовства равна 0». Все вищенаведене дає підстави вважати, що він не є біологічним батьком [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити повністю. Відповідачка позов не визнала, пояснивши, що у період перебування у шлюбі з [PERSON] позашлюбних звязків не мала, біологічним батьком дитини є саме позивач. За її думкою, позивач надав експертам, що проводили судово-медичну генетичну експертизу, неправомірну вигоду, але доказів тому вона не має. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази та оголосивши висновок експертизи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1 липня 2006 року по 25 лютого 2011 року (а.с.5, 8). 10 квітня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області було складено актовий запис № 209 про народження 1 квітня 2008 року [PERSON], батьками якої зазначені [PERSON], [PERSON] (а.с.6, 27). Походження дитини від позивача було визначено відповідно до вимог ст.122 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст.60 КПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно результатів тестування біологічних зразків позивача, яке проводилось ТОВ «Біомедлаб-Дон» 19 червня 2013 року, [PERSON] встановлена азооспермія (а.с.9). Факт відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною [PERSON], 01.04.2008р.н., доведений в судовому засіданні висновком молекулярно-генетичної експертизи КЗ «Дніпропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» ДОР № 299 від 19 липня 2017 року, згідно якого відповідно законам успадкування в генотипі дитини присутні тільки такі алелі, які виявляються у біологічній матері та біологічного батька. Молекулярно-генетичним аналізом встановлено: у дитини серед досліджених локусів виявлені алелі, які не виявляються у припустимого батька, тобто отримані від іншого чоловіка. Таким чином встановлено, що громадянин [PERSON], [INFO], не може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженою громадянкою [PERSON], [INFO]. Тобто, батьківство громадянина [PERSON] у відношенні [PERSON] у відношенні [PERSON], [INFO], виключається (а.с.54, 55). Доказів надання експерту, який проводив молекулярно-генетичну експертизу по встановленню батьківства [PERSON] у відношенні дитини [PERSON], 01.04.2008р.н.н, народженою [PERSON], неправомірної вигоди відповідачкою не надано. Наданий позивачем результат аналізу ДНК, який проводився ТОВ «Мама Папа» не може бути взятий судом до уваги, так як не містить в собі посилання на належність зразків позивачу та дитини, отже є неналежним доказом і розумінні ст.58 ЦПК України. На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, згідно якої суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, судом було розяснено відповідачці її право заявити клопотання про призначення по справі повторної судово-медичної генетичної експертизи у випадку, якщо вона вважає, що висновок експерта є необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, на що відповідачка відмовилась, що відображено в журналі судового засідання. Таким чином, в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт доведення відсутності кровного споріднення між позивачем та дитиною [PERSON], 01.04.2008р.н., що є підставою для виключення відомостей про позивача як батька дитини з актового запису про народження [PERSON], 01.04.2008р.н., з актового запису про її народження. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у звязку із повним задоволенням позову підлягають присудженню з відповідачки на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору, витрат, повязаних з проведенням судової експертизи та витрат на правову допомогу. Згідно квитанції про оплату судового збору від 28.03.2017р. позивачем оплачено при зверненні до суду судовий збір в розмірі 640 грн. Ухвалою суду від 30 травня 2017 року оплату за проведення судово-медичної генетичної експертизи покладено на позивача. Позивачем надана квитанція про оплату ним витрат за проведення експертизи в сумі 6515,34 грн. В матеріалах справи містяться договір на надання правової допомоги, укладений 2 серпня 2017 року між адвокатом [PERSON], діючою на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1587 від 24.12.2003р., та [PERSON] на надання правової допомоги і представництво інтересів довірителя в порядку та на умовах, що передбачені цим договором та законодавчими актами України. Згідно квитанції № 494906 від 02.08.2017р. адвокатом [PERSON] прийнято від замовника [PERSON] за надання послуг 1380 грн. (консультація, укладення договору, участь в суді). Згідно акту виконаних робіт по наданню правової допомоги [PERSON] по цивільній справі з розрахунком витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача [PERSON], адвокатом [PERSON] надано правову допомогу [PERSON] на загальну суму 1380 грн., з яких 320 грн. 02.08.2017р. - консультація з питання подальшого розгляду справи в суді після проведення експертизи (30 хвилин), 420 грн. 02.08.2017р. обговорення умов договору про надання правової допомоги, складання договору, 640 грн. 08.08.2017р. (1 година). Згідно журналу судового засідання Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 8 серпня 2017 року сумарний час участі адвоката [PERSON] у судових засіданнях по даній справі дорівнює 31 хвилині. Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014р. № 10 витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь в судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2016 року дорівнює 1544грн. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 1070,67 грн. (320 грн. + 420 грн. + 330,67 грн.), яка не перевищує граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відповідно до ст. ст.126, 136 СК України,

Outcome: approved