Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

У вересні 2019 позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 21.06.2008 між нею та відповідачем зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві. Спільне життя не склалося через відсутність порозуміння, різних поглядів на вирішення сімейних проблем, ігнорування налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати почуття поваги та любові один до одного. Сторони проживають окремо, фактично припинили спільне проживання та ведення спільного господарства та ведення спільного бюджету. з 2014 року стали проживати окремо, у зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2019 у справі було відкрито провадження (а.с.13). Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася у спосіб передбачений нормами ЦПК України. Надала до суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі, надала згоду на ухвалення рішення з застосуванням заочної процедури розгляду справи (а.с.24). Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, зазначив, що не заперечує проти розірвання шлюбу, строку на примирення просив не надавати (а.с.26). З огляду на подані заяви, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно з положеннями частини третьої статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що 21.06.2008 року між сторонами укладено шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис № 636. Згідно з ч.2, ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За змістом п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд вважає, що сім`я даного подружжя розпалась остаточно, терміну на примирення призначати не потрібно, так як встановлено судом, що будь-які відносини між ними припинені, сторони обопільно дійшли до згоди про розірвання шлюбу. За таких обставин укладений шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судові витрати позивач просила не стягувати з відповідача. З викладеного,

Outcome: approved