Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивач у вересні 2014 року звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в порядку регресу. Посилався на те, що 23.01.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1873413, строком дії до 23.01.2013 року та відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Опель д.н.з. [NUMBER]. Вказував на те, що 14.11.2012 року по вул. Кармелюка в м.Чернівці сталась ДТП за участю вищевказаного забезпеченого автомобіля під керуванням [PERSON] та автомобіля марки «Сітроен» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Постановою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.11.2012 року було встановлено, що вищезазначена ДТП сталась з вини відповідача. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження №154Е/12 від 28.11.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Сітроен Берлінго» д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження при вказаній ДТП, становить 15344,71 грн. На виконання умов полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між позивачем та відповідачем, та на підставі висновку експертного автотоварознавчого дослідження, за мінусом франшизи у розмірі 500 грн., позивачем було відшкодовано власнику пошкодженого транспортного засобу 14844,71 грн. Вважає, що відповідач порушив вимоги п. 33.1.2 п. 33.1 ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та не надав жодних документів, які б підтверджували неможливість виконання свого обов'язку відповідно до вказаних норм права, а саме не пізніше 3-х робочих днів з моменту настання ДТП письмово надати позивачу повідомлення про ДТП. 16.08.2013 року відповідачу було направлено претензію про перерахування позивачу суми сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу з метою досудового врегулювання спору, проте відповідач належним чином на вказану вимогу не відреагував. В зв'язку з вище наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просив стягнути з відповідача на користь позивача 14844,71 грн. та судовий збір. В судове засідання представник позивача не з'явився. Направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, у якому не заперечував проти винесення заочного рішення по справі та просив позов задовольнити. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання, незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду. Про причини своєї неявки суд не повідомив і не подав заяви про відкладення розгляду справи. Так, згідно положень ч.5 ст.76 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Як вбачається з довідки АДБ, відповідач зареєстрований за адресою - [ADDRESS] та саме за цією адресою судом неодноразово надсилались судові повістки та матеріали позовної заяви з додатками. У відповідності до вимог ч.4 ст.169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 23.01.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/1873413, строком дії до 23.01.2013 року, відповідно до якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль марки Опель д.н.з. [NUMBER] (а/с 7). Відповідно до ч. 4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з копії постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці від 23.11.2014 року, [PERSON] 14.11.2012 року, керуючи автомобілем марки «Опель» д.н.з. [NUMBER] по вул.Кармелюка, 91 в м.Чернівці, виїхав на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «Сітроен» д.н.з. [NUMBER], чим порушив п.п. 10.1, 11.2 ПДР України, у зв'язку з чим його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а/с 12). З відповідним повідомленням про настання події, яка має ознаки страхового випадку, до позивача звернулась потерпіла [PERSON] (а/с 14). Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Сітроен Берлінго», реєстраційний номер [NUMBER] від 28.11.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Сітроен Берлінго» д.н.з. [NUMBER], внаслідок його пошкодження при вказаній ДТП, становить 15344,71 грн. (а.с. 16). Як вбачається з розрахунку розміру страхового відшкодування та платіжного доручення №ЗР015866 від 11.04.2013 року позивачем було виплачено потерпілому суму страхового відшкодування в розмірі 14844,71 грн. (а.с.6). Відповідно до положень ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Судом встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталась 14.11.2012 року, у зв'язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми закону, які діяли на той час. Як вбачається зі змісту пп.ґ п.38.1 ст.38 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Згідно п.п.33.1.2 п.33.1 статті 33 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди. Проте відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилається позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону,- МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально. Аналогічні обов'язки про зобов'язання повідомити страховика у триденний термін про дорожньо-транспортну пригоду покладені на страхувальника поточною редакцією Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Верховний Суд України у постанові від 12.02.2014 року у справі №6-1 ЦС 14 висловив правову позицію, що висновок суду касаційної інстанції про те, що факт неповідомлення страховика про ДТП не є підставою для відшкодування страхувальником в порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування, є помилковим, та вказав, що виходячи з аналізу ст.ст.ЗЗ, 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції з 18.09.2011 року страхувальник зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів повідомити страховика про настання ДТП і відповідно страховик після виплати страхового відшкодування має право на регресний позов до страхувальника, якщо останній не повідомив його про настання ДТП. Відповідач [PERSON] своїх зобов'язань не виконав, письмово не повідомив страховика про настання дорожньо-транспортної пригоди у встановлений строк та за встановленою формою, чим порушив обов'язок передбачений законом, на підставі чого страховик отримав право на пред'явлення регресного позову. У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. За таких обставин, позов підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved