Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом про визнання права користування житлом та вселення, посилаючись на те, що вона з 2005 року проживала з відповідачем [PERSON] в його квартирі [ADDRESS]. В жовтні 2007р. між сторонами був укладений шлюб. Після розірвання шлюбу 17.11.2009р. позивачка з неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], який зареєстрований за вищезгаданою адресою продовжували проживати у даному помешканні. 18.09.2013р. позивачка повернувшись разом з сином від батьків з Хмельниччини не змогла потрапити до квартири, оскільки відповідач провів заміну замків у вхідних дверях, чим унеможливив доступ до помешкання, речей, які знаходяться в ньому. Просить вселити її з сином у спірну квартиру та визнати за ними право користування житлом. У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, дали аналогічні пояснення, просять позов задоволити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що позивачка не має жодних правових підстав для вселення, оскільки шлюбні відносини між ними припинено, вона не є членом сім'ї власника квартири та ніколи не була в ній зареєстрована. Окрім цього, позивачка має інше придатне для проживання приміщення, а саме зареєстрована за адресою - [ADDRESS]. Щодо проживання малолітнього сина [PERSON] в квартирі [ADDRESS] ніколи не заперечував. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечила, просить відмовити в його задоволенні за безпідставністю позовних вимог. Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні позов просить задоволити в частині визнання права користування житлом та вселення малолітнього [PERSON]. В задоволенні решти позовних вимог покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОКП ЛОР «БТІ та ЕО». Згідно довідки ЛКП «Південне» № 3128 від 15.08.2013р. у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р. відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції"закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР передбачає право власника квартири на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст.9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з наведеного, враховуючи ті обставини, що малолітній [PERSON], [INFO] є членом сім'ї власника квартири, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в частині визнання за ним права користування житлом та вселення в кваритиру [ADDRESS]. Позовні вимоги позивачки про визнання за нею права користування житлом та вселення в [ADDRESS] не підтверджені жодними належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, так як позивачка не є членом сім'ї власника квартири та ніколи не була в ній зареєстрована, окрім цього має інше придатне для проживання приміщення, а саме зареєстрована за адресою - [ADDRESS]. З огляду на вищевказане суд вважає, що в задоволенні позову в частині визнання за позивачкою права користування житлом та вселення в [ADDRESS] слід відмовити.

Outcome: approved