Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовною заявою про встановлення факту її спільного проживання із [PERSON] до моменту її смерті та визнання за нею права на земельну ділянку площею 1,39 га на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого головою Зарічненської сільської ради народних депутатів 23 квітня 1997 року та земельну ділянку площею 0,9 в умовних кадастрових гектарах на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого головою Зарічненської сільської ради народних депутатів 23 квітня 1997 року, яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на усе його майно, у тому числі і на земельну ділянку площею 0,9 в умовних кадастрових гектарах на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого головою Зарічненської сільської ради народних депутатів 23 квітня 1997 року. На випадок своєї смерті її батько склав заповіт, яким частину свого майна заповів своїй дочці позивачці [PERSON] та частину - синові [PERSON] Однак жоден із вказаних спадкоємців спадщини не прийняв. Таким чином спадщину у вигляді земельної ділянки після смерті [PERSON] прийняла його дружина та мати позивачки [PERSON], яка постійно проживала із спадкодавцем та вступила у володіння та управління спадковим майном. [INFO] померла мати позивачки [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина на усе її майно, у тому числі і на земельну ділянку площею 1,39 га на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого головою Зарічненської сільської ради народних депутатів 23 квітня 1997 року та земельну ділянку площею 0,9 в умовних кадастрових гектарах на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, згідно Сертифікату на право на приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого головою Зарічненської сільської ради народних депутатів 23 квітня 1997 року, яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] На випадок своєї смерті усе своє майно заповіла своїй дочці [PERSON] Відтак позивачка як єдина спадкоємиця після смерті матері звернулася до нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус відмовив у цьому з підстави відсутності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на спадкові земельні ділянки. Позивачка подала до суду заяву про слухання справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області надіслав до суду заяву, якою просить суд справу розглянути без його участі. Позовні вимоги не заперечує. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частина 1 статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до положень ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно копії Сертифікату на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15 квітня 1997 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 0,90 в умовних кадастрових гектарах із земель, які на праві колективної власності належали ССП «Свіча», на підставі рішення голови Жидачівської РДА № 230 від 14 квітня 1997 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO], [PERSON] помер [INFO] у с. Лисків Жидачівського району Львівської області. Згідно із вимогами ч.1 ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За вимогами ст.ст.548,549 ЦК УРСР (1963р.) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст.553 ЦК УРСР, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що дружина померлого [PERSON] постійно до дня смерті свого чоловіка [PERSON] проживала разом із ним у с. Лисків Жидачівського району Львівської області, фактично спадщину прийняла, вступивши у володіння та управління таким майном. Однак належним чином своїх спадкових прав не оформила. Згідно копії Сертифікату на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 15 квітня 1997 року, [PERSON] належало право на земельну частку (пай) розміром 1,39 в умовних кадастрових гектарах із земель, які на праві колективної власності належали ССП «Свіча», на підставі рішення голови Жидачівської РДА № 230 від 14 квітня 1997 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 15 квітня 2009 року, [PERSON] померла [INFO] року у с. Лисків Жидачівського району Львівської області. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що останні роки померла [PERSON] постійно проживала у м. Жидачів Львівської області у своєї дочки позивачки по справі [PERSON], оскільки часто хворіла та потребувала стороннього догляду. Позивачка є такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, як така, що звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після її смерті. Постановою завідувача Жидачівської ДНК № 1084 від 27 грудня 2016 року, позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері у зв'язку з тим, що у неї відсутні оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно. Згідно зі ст. ст. 81, 126 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] сільська рада Жидачівського району Львівської області цілком визнала позов, про що представником відповідача подано суду заяву, і визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та враховуючи що відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню, а отже за позивачем, як за спадкоємцем за законом, слід визнати право власності на спадкові земельні ділянки.

Outcome: approved