Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказуючи, що 18 березня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] укладений кредитний договір № DNH4KP30780668 за умовами якого позивач надавав відповідачу кредит в розмірі 4063,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язувався щомісяця виконувати свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Всупереч умовам договору, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилась прострочена заборгованість по тілу кредиту - 3876,08 грн., по процентам за користування кредитом - 17 945,36 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 31120,40 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна частина) - 2647,09 грн., загальна сума заборгованості складає 56 088,93 грн., яку просять стягнути з відповідача в примусовому порядку. Крім того просять стягнути з відповідача 560,89 грн. сплаченого судового збору. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Резніченко Д.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що 18 березня 2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 4063,80 грн. на умовах, передбачених Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам «Розтрочка»/«Стандарт». Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить його підпис у заяві. Умови договору відповідач виконував не належним чином, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 56088,93 грн., яку просить стягнути з відповідача в примусовому порядку. Посилання відповдача [PERSON] на пропущення ними строків позовної давності вважає безпідставними, оскільки позовна давність за домовленість сторін, відповідно до 5.5. Умов договору була встановлено терміном в 5 років, останній платіж відповідачем по кредитному довгору був здійснений 12.08.2009 року в розмірі 4067,63 грн., тобто з вимогою до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором вони звернулись в межах строку позовної давності, який має обчислюватися з дати останнього платежу відповідача за кредитним договором. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що дійсно 18.03.2006 року отримав споживий кредит в розмірі 4063,80 грн. Заборгованість за вказаним кредитним договором погасив у повному обсязі, оскільки на протязі останніх років Банк з притензіями про погашення кредиту не звертався. Просить суд відмовити позивачу в задоволенні позову в зв'язку з пропуском ними строку позовної давності, так як строк позовної давності в п'ять років закінчився в 2011 році. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 18 березня 2006 року між закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNH4KP30780668 шляхом підписання відповідачем заяви позичальника, яка разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам /Розстрочка/ /Стандарт/ складає договір, за умовами якого, банк надав позичальнику строковий кредит у розмірі 4063,80 на строк 24 місяців по 18.03.2008 року включно з умовами сплати відсотків за його користування у розмірі 2,09 % у місяць на суму залишку заборгованості по кредиту в обмін на зобов'язання позичальника по поверненю кредиту, сплати процентів, в обумовлених у заяві та Умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки, а також сплати комісії, яка зазначена в Умовах./а.с.6/. Відповідач [PERSON] був ознайомлений та згоден з Умовами надання споживчогго кредиту фізичним особам, як і підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з запропонованими Приватбанком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним та Банком кредитно-заставний договір, що підтверджується його підписом у заяві від 18.03.2006 року та визнано самим відповідачем у судовому засіданні/ а. с. 6-10 /. Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам /Розстрочка/ /Стандарт/, копія яких є в матеріалах справи, визначено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених Заявою та п.п.3.2.2, 3.2.3 даних Умов, банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу /п.5.1 Умов/. Згідно п. 5.3 даних Умов, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості. Проте зобов'язання за вказаним договором відповідач [PERSON] належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 07 липня 2014 року, згідно розрахунку позивача, має заборгованість перед позивачем за кредитним договором у сумі 56 088,93 грн., де заборгованість по тілу кредиту - 3876,08 грн., по процентам за користування кредитом - 17 945,36 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 31120,40 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн., штраф (процентна частина) - 2647,09 грн. /а.с.5/. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу. Вимогами ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Нормою ч. 1 ст. 260 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. При укладанні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Я убачається із матеріалів справи, відповідно до п.5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки-пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю в 5 років. Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 260 ЦК України, сторони у справі відповідно до Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) досягли домовленості про збільшення строку позовної давності з трьох до п'яти років. Крім того, відповідно до п. 31 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року за № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" з наступними змінами та доповненнями, при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (ч. 1 ст. 264 ЦК України). З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] 12.08.2009 року здійснив часткове погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 4067,63 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та меморіальним ордером від 12.08.2009 року. Враховуючи те, що позовна давність за вимогою позивача до відповідача про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за кредитним договором дорівнює п'яти рокам, а останній платіж відповідачем був здійсненний 12.08.2009 року в розмірі 4067,63 грн, суд приходить до висновку, що позивач звернувся з вимогою до відповідача в межах строку позовної давності, який має обчислюватися з дати останнього платежу відповідача за кредитним договором, а тому посилання відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є необґрунтованим. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Відповідач [PERSON] в судовому засідання пояснив, що заборгованість за вказаним кредитним договором погасив у повному обсязі, оскільки на протязі останніх років Банк з притензіями про погашення кредиту не звертався, проте доказів, передбачених ст.ст. 57, 58 ЦПК України, які б свідчили про відсутність заборгованості перед Банком суду не надав, в той час, як відповідно до положень ст. 60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, судом встановлено, що 18 березня 2006 року на підставі кредитного договору [PERSON] отримав від закритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» кредит в розмірі 4063,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач зобов'язувався щомісяця виконувати свої зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, однак взяте на себе зобов'язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість в сумі 56 088,93 грн., що і дає підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача в сумі 560,89 грн. підлягають стягненню з відповідача. На підставі ст. 259, 264, 267, 526, 549-550, 610-612, 1049, 1050,1054 ЦК України та

Outcome: approved