Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-23 00:00:00

Позивачка звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Одеської міської ради, [PERSON] про визнання договору\~№3345 від 10.09.1997 року, купівлі-продажу дійсним, відповідно до якого просила визнати дійсним Договір купівлі-продажу 1/25 частин будинку №4 по вул. Дюковській в м. Одесі, укладеного та зареєстрованого на Центральній Одеській біржі. Також просить визнати за неї право власності в порядку спадкування за законом на 1/25 частин будинку №4 по вул. Дюківській в м. Одесі, яка в свою чергу складається з: А-житлове, Б-житлове, В-житлове, И житлове, Г, З, Н-сарай,К-вбиральна, П, Е, Ж сарай, Л, Т, С-сарай, Ч,Ш-гараж, Д-літня кухня, Х-сарай, №1-4-огорожа, І-мощення після смерті [PERSON]. Позовні вимоги мотивувала тим, що 10.09.1997 року на Центральній Одеській біржі між [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №3345 від 10.09.1997 року, а саме 1/25 частин будинку №4 по вул. Дюківській в м. Одесі.\~Умови вказаного договору купівлі-продажу були виконанні сторонами в повному обсязі: покупцю передана у власність квартира, а продавцю\~грошові кошти на суму, передбачені договором. 25.02.2003 року помер [PERSON], який є сином позивачки [PERSON]. В судове засідання зявився представник позивачки [PERSON], який підтримав позовні вимога та просив їх задовольнити. В судове засідання зявилась відповідачка [PERSON] яка позов визнала повністю та підтвердила викладені в позові обставини і що всі умови угоди були виконані. Відповідач ОМР у судове засідання не зявились, але про дату, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 10.09.1997 року на Центральній Одеській біржі між [PERSON] з одного боку та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №3345 від 10.09.1997 року, а саме 1/25 частин будинку №4 по вул. Дюківській в м. Одесі.\~Умови вказаного договору купівлі-продажу були виконанні сторонами в повному обсязі: покупцю передана у власність квартира, а продавцю\~грошові кошти на суму, передбачені договором. Згідно відповіді з КП «БТІ» ОМР від 20.02.2016 року вбачається, що 1/25 частин будинку №4 по вул. Дюківській в м. Одесізареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на підставі дублікату договору №3345 від 15.09.2000 року купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого Центральній Одеській біржі(реєстрація від 29.11.2002 року, 152 стр 144 кн. №400). Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна здійсненого судом, вбачається, що право власності за [PERSON] спірної частини домоволодіння не значиться. Відповідно до\~ст. 55 Конституції України\~права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями\~ст. 124 Конституції України\~юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Відповідно до ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також суд враховує, що у згідно з ст. ст.\~8,\~9,\~15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Відповідно до\~ст.657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири складається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, у випадку недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір у відповідності з ч.1\~ст. 220 ЦК України\~є нікчемним. Обовязковість нотаріального посвідчення даної угоди була також передбачена ст.\~227 ЦК України(1963 року), який діяв на момент укладення договору. Разом з тим, у відповідності з ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.2\~ст. 47 ЦК УРСР\~(1963 р.), діючого на момент укладення сторонами договору, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою виконавчої договір сторони визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тому суд вважає вимогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що сторони виконали усі вимоги договору №3345 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрували за собою право власності на квартиру за зазначеною адресою у органах КП\~ОМБТІ та РОН, проживали та зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі. Стосовно позовних вимог, щодо визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом. З матеріалів справи вбачається, [PERSON] помер 25.02.2003 року, згідно свідоцтва про смерть І-ЖД№328322, виданого першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 26.02.2003 року актовий запис №2045(а.с.5). Згідно свідоцтва про народження серії 1-ЧМ-353614виданого 25.03.1966 року РАЦС Бердюженського району Тюменської області, вбачається що [PERSON] є рідним сином позивачки [PERSON] (а.с. 9). Згідно відповіді пятої Одеської державної нотаріальної контори №199/01-16 від 23.02.2016 року, вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавалось. Крім того, на цей час [PERSON] проживає та зареєстрована в [INFO], що підтверджує Довідка № 2372 від 03.09.2015р. За правилами ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України: "До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті" Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до\~ст.15 ЦК\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст.16 ЦК\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13\~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Саме такий концептуальний підхід до застосування судами положень\~ст. 16 ЦК\~знайшов своє втілення в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-20цс11. Згідно ст.. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності» Позивач вправі на свій розсуд скористатися одним із передбачених законом способів захисту свого порушеного (невизнаного) права, оскільки позбавлений правової можливості оформити спадщину в загальному порядку нотаріусом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає докази, надані позивачем достатніми та такими, що в повній мірі підтверджують обґрунтованість і правомірність позовних вимог. А тому суд приходить до висновку, що позов базуються на законних підставах, у звязку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved