Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області звернувся до суду із позовом в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , а також стягнути аліменти з [PERSON] та [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач позов обгрунтовує тим, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] не перебувають у шлюбі. [PERSON] від першого шлюбу має двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які згідно рішення виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 23.07.2019 № 229 проживають з батьком [PERSON] 06.06.2019 до служби у справах дітей, сім`ї та молодіжної політики надійшло повідомлення від адміністрації Центру ПМСД м. Горішні Плавні (вих. № 343) про те, що за адресою: [ADDRESS] прибула новонароджена дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина народилась в машині екстреної медичної допомоги та з 11.05.2019 по 06.06.2019 перебувала на лікуванні у відділенні інтенсивного виходжування новонароджених Полтавської обласної клінічної лікарні і з 06.06.2019 переведена у дитяче відділення «КНП ЛІЛ І рівня м. Горішні Плавні» для подальшого медичного спостереження, виходжування та лікування. 07.06.2019 мати з дитиною самовільно залишила відділення, незважаючи на проведені роз`яснювальні бесіди завідуючої дитячим відділенням [PERSON] та завідуючої педіатричним відділенням Центру ПМСД м. Горішні Плавні [PERSON] 10.06.2019 спеціалістами служби у справах дітей відвідано сім`ю [PERSON] за місцем проживання та встановлено, що у новонародженої дитини є окреме місце для сну, одяг та необхідні речі, дитина перебуває на штучному вигодовуванні. Санітарно-гігієнічний стан помешкання частково задовільний, стіни обписані, місцями відсутні шпалери, лінолеум на підлозі обірваний, у кухні розбита шибка. Є готова їжа та продукти харчування. З [PERSON] проведено профілактичну бесіду. 28.10.2019 та 28.02.2019 за інформацією Центру ПМСД м. Горішні Плавні № 638 та № 127 мати дитини не виконує свої обов`язки в питанні збереження здоров`я дитини, двері медичній сестрі не відкриває, на телефонні дзвінки не відповідає. Також медичні працівники звертали увагу батьків, що хлопчик не добре додає у вазі, іноді не доглянутий. Мати ігнорує рекомендації дільничного лікаря та зі слів сусідів, батьки часто сваряться і періодично їх бачать з ознаками сп`яніння з дитиною на руках. З [PERSON] неодноразово проводились профілактичні бесіди та остання надавала письмові пояснення, в яких категорично не визнавала проблем у власній родині, відмовлялась від співпраці, ігнорувала рекомендації спеціалістів служби. 02.07.2020 до служби у справах дітей надійшла інформація від ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області (вих. № 4190/115/110/14/01-2020) про те, що 30.06.2020 близько 18 год. 30 хв. поруч з «Парковим озером» [PERSON] перебувала у стані алкогольного сп`яніння разом з дитиною. Дитина була передана працівниками поліції батькові [PERSON] , який проживає по [ADDRESS] . 01.07.2020 та 03.07.2020 спеціалістами служби відвідано сім`ю [PERSON] за місцем проживання по [ADDRESS] , але двері жінка не відкрила, на телефонні дзвінки не відповідала. 08.07.2020 на засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилась. Прийнято рішення взяти на облік служби малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка проживає в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків та рекомендовано [PERSON] звернутись до служби стосовно вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини разом з ним. Станом на 23.09.2020 [PERSON] так і не звернувся з заявою про визначення місця проживання дитини з ним. 15.07.2020 спеціалістами служби повторно відвідано сім`ю [PERSON] по [ADDRESS] та встановлено, що в квартирі мінімум необхідних меблів, квартира має занедбаний вигляд, вхідні двері пошкоджені, у кухні розбита шибка. Зі слів [PERSON] , батько дитини [PERSON] не працює, матері дитини допомоги не надає, з продуктами харчування допомагають знайомі та родичі. 16.07.2020 спеціалістами служби у справах дітей спільно з інспектором з ювенальної превенції сектору превенції ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області відвідано сім`ю [PERSON] у вечірній час. Мати з дитиною були вдома, санітарно-гігієнічний стан помешкання задовільний, в наявності продукти харчування. 27.08.2020 та 21.09.2020 спеціалістами служби повторно відвідано сім`ю [PERSON] по [ADDRESS] , але двері помешкання жінка не відкрила та на телефонні дзвінки не відповідала. Згідно інформації ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області від 23.09.2020 (вих. № 6430/115/110/14/01-2020) інспектором ювенальної превенції 13.07.2020 складено протоколи за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 1 ст. 184 КУпАП про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] . [PERSON] притягався до кримінальної відповідальності за ч. 2, 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 187 КК України. 22.09.2020 у ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області зареєстровано повідомлення ЄО № 7043, 7049 про нанесення тілесних ушкоджень, які мали місце по [ADDRESS] , яке відбулося за участю [PERSON] та при малолітній дитині [PERSON] , [INFO] . [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Згідно висновку № 6 від 22.03.2020 щодо результатів медичного огляду, [PERSON] перебувала в стані алкогольного сп`яніння. При проведенні профілактичної роботи [PERSON] поводила себе неадекватно, використовувала нецензурну лексику, проявляла невербальну агресію, спотсерігалися сплески істерики. За місцем мешкання за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] характеризуються вкрай негативно, вели асоціальний спосіб життя, вчиняли сварки, побиття. Під час ремонту у під`їзді будинку [PERSON] , шляхом проникнення у підсобне приміщення вкрав у одного з робітників кошти в сумі близько 6 000 грн., що було зафіксовано камерами відеоспостереження. 24.09.2020 виконавчим комітетом Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області було прийнято позачергове рішення про негайне відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від його батьків та його влаштування. Представник позивача в судовому засіданні, підтримала позовні вимоги та посилаючись на обставини справи просила їх задовольнити. Відповідачі заперечили проти задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та надавши їм правову оцінку за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з точки зору належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд дійшов наступних висновків. Відповідачі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , 1983 року народження, є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 11). Згідно повідомлення адміністрації Центру ПМСД м. Горішні Плавні від 06.06.2019 за вих. № 343 за адресою: [ADDRESS] прибула новонароджена дитина - [PERSON] , [INFO] . Дитина народилась в машині екстреної медичної допомоги та з 11.05.2019 по 06.06.2019 перебувала на лікуванні у відділенні інтенсивного виходжування новонароджених Полтавської обласної клінічної лікарні і з 06.06.2019 переведена у дитяче відділення «КНП ЛІЛ І рівня м. Горішні Плавні» для подальшого медичного спостереження, виходжування та лікування. 07.06.2019 мати з дитиною самовільно залишила відділення, незважаючи на проведені роз`яснювальні бесіди завідуючої дитячим відділенням [PERSON] та завідуючої педіатричним відділенням Центру ПМСД м. Горішні Плавні [PERSON] (а.с. 19) Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 10.06.2019 за адресою: [ADDRESS] умови проживання задовільні, у новонародженої дитини є окреме місце для сну, одяг та необхідні речі, дитина перебуває на штучному вигодовуванні. Санітарно-гігієнічний стан помешкання частково задовільний (а.с. 20). За повідомленням Центру ПМСД м. Горішні Плавні від 28.10.2019 № 638 та від 28.02.2020 № 127 мати не виконує своє батьківські обов`язки в питанні збереження здоров`я своєї дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 21, 23). Згідно інформації ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області (вих. № 4190/115/110/14/01-2020) 30.06.2020 близько 18 год. 23 хв. поруч з «Парковим озером» [PERSON] неналежним чином доглядала за дитиною [PERSON] , [INFO] , що зареєстровано у ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області ЄО № 4706 від 30.06.2020 (а.с. 25). 08.07.2020 на засідання комісії з питань захисту прав дитини [PERSON] не з`явилась. Прийнято рішення взяти на облік служби малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , як дитину, яка проживає в сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків та рекомендовано [PERSON] звернутись до служби стосовно вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини разом з ним. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання сім`ї [PERSON] за адресою [ADDRESS] умови проживання частково задовільні. Постачання електроенергії відключено. З [PERSON] проведено бесіду та рекомендовано звернутись до лікаря-нарколога, відвідувати з дитиною лікаря педіатра та належним чином виконувати батьківські обов`язки. Сім`ю залишено на контролі ССДСМП. Відповідно до інформації ВП № 2 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області від 23.09.2020 (вих. № 6430/115/110/14/01-2020) інспектором ювенальної превенції 13.07.2020 складено протокол від 22.09.2020 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та направлено на медичний огляд [PERSON] . Згідно медичного висновку № 6 від 22.03.2020 [PERSON] перебуває в стані алкогольного сп`яніння. 13.07.2020 складено протокол про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП відносно [PERSON] . Батько дитини [PERSON] притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2, 3 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 187 КК України. (а.с. 30-31). Разом з тим, у контексті підстав позову таких, як притягнення до відповідальності відповідачів у справі, що, на думку позивача, є обставинами, які характерезують особи [PERSON] та [PERSON] , суд бере до уваги вимоги ст. 62 Конститкуції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У разі скасування вироку суду як неправосудного держава відшкодовує матеріальну і моральну шкоду, завдану безпідставним засудженням. Оскільки позивач не довів наявність відповідних судових рішень, якими було визнано винними відповідачів у цій справі, та які набрали законної сили, та відсутність таких доказів у матеріалах справи, суд не враховує викладені доводи позивача. Згідно характеристики з місця проживання наданої ОСББ «Гірники» [PERSON] мешкала по [ADDRESS] з 2014 року. Увесь час вела асоціальний спосіб життя, після народження дитини постійно перебувала на підпитку, були постійні сварки та побиття. [PERSON] вів аморальний спосіб життя. Характеризуються вкрай негативно. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України)передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ч.1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною другою статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ч.1 ст.180, 181 Сімейного кодексу України(далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В ст.182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Верховний суд у складі колегії суддів Третьої Судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 02 жовтня 2019 року по справі № 461/7387/16-ц(провадження № 61-29266св18) зазначив: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійних характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст. 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та усвідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.» Судом прийнято до уваги те, що подані позивачем документи підтверджують проведення неодноразових бесід із відповідачами щодо необхідності належного виконання обов`язку щодо утримання та виховання дитини та відсутність доказів, які б свідчили про позитивний результат таких бесід. При винесенні вказаного рішення, суд враховує положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, де зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У рішенні від 11 липня 2017року у справі «М. С. проти України»(заява №2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти:1) інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. В усіх рішеннях, які стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини, залежно від їх характеру та серйозності, можуть перевищувати інтереси батьків. Згідно з положеннями ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Відповідачі доводів позивача не спростували, та не довели належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, обставини, на які вони посилались як на підставу своїх заперечень. Згідно з положеннями ч. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд бере до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, з врахуванням всіх обставин справи, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітніх дітей відповідного віку, матеріального становища дитини та платника аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК Україниз відповідачів підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі по 1686 грн. 60 коп. з кожного.

Outcome: approved