Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

У вересні 2020\~р. [PERSON] звернувся з позовом, у якому просить визнати квартиру [ADDRESS] , його та [PERSON] спільною сумісною власністю, поділити цю квартиру та визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири, залишивши за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира, яка стосується предмета спору, була придбана за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] під час їх перебування у шлюбі, після розірвання шлюбу між ними не досягнуто згоди щодо поділу цієї квартири. [PERSON] своєї позиції щодо позову у порядку, передбаченому нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила. Судом з`ясовано, що між [PERSON] та [PERSON] 08.12.2000\~р. було зареєстровано шлюб, що встановлено\~рішенням Бердичівського\~міськрайонного суду\~Житомирської області\~від 10.07.2019\~р.\~у справі\~№\~274/4538/18\~за позовом\~ [PERSON] до\~ [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 10.08.2019\~р. (а.\~с.\~16, при цьому Судом за відомостями бази даних програми "Д-З" перевірено, що особою_1 та особою_2, які вказані у рішенні, дійсно є [PERSON] та [PERSON] ). Цим же рішенням зазначений шлюб розірвано. 05.05.2018\~р. між [PERSON] та [PERSON] зі згоди [PERSON] , викладеній у нотаріально посвідченій заяві від 05.05.2018\~р. (а.\~с.\~11), було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] (а.\~с.\~12 13). На підставі вказаного договору за [PERSON] 05.05.2018\~р. було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , що підтверджується інформацією від 19.09.2020\~р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.\~с.\~14 15). Згідно з частиною третьою статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. У нотаріально посвідченій заяві (згоді) від 05.05.2018\~р. [PERSON] зазначено, що, зокрема, він дає згоду своїй дружині [PERSON] на купівлю квартири [ADDRESS] , за спільно ними набуті під час зареєстрованого шлюбу кошти, для потреб їхньої сім`ї (а.\~с.\~11). Зважаючи на наведене, Суд вважає, що майно, щодо якого виник спір, є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] , є різними, а відтак Суд виходить з того, що ці частки є рівними. Також у матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на необхідність відступити від засади рівності часток або збільшити частку [PERSON] у праві власності на квартиру [ADDRESS] , а тому Суд вважає, що підстави для цього відсутні. Відповідно до\~статті 71\~Сімейного кодексу\~України майно,\~що є\~об`єктом\~права спільної\~сумісної власності\~подружжя,\~ділиться між\~ними в\~натурі. Якщо\~дружина та\~чоловік не\~домовилися про\~порядок поділу\~майна,\~спір може\~бути вирішений\~судом.\~При цьому\~суд бере\~до уваги\~інтереси дружини,\~чоловіка,\~дітей та\~інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Неподільні\~речі присуджуються\~одному з\~подружжя,\~якщо інше\~не визначено\~домовленістю між\~ними. Речі\~для професійних\~занять присуджуються\~тому з\~подружжя,\~хто використовував\~їх у\~своїй професійній\~діяльності.\~Вартість цих\~речей враховується\~при присудженні\~іншого майна\~другому з\~подружжя. Присудження\~одному з\~подружжя грошової\~компенсації замість\~його частки\~у праві\~спільної сумісної\~власності на\~майно,\~зокрема на\~житловий будинок,\~квартиру,\~земельну ділянку,\~допускається лише\~за його\~згодою,\~крім випадків,\~передбачених Цивільним\~кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України та підлягає задоволенню. На підставі статі 141 Цивільного процесуального кодексу України з [PERSON] на користь [PERSON] у якості відшкодування судових витрат підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80\~грн.

Outcome: approved