Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

У квітні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. Вказаний житловий будинок було придбано у громадян [PERSON] та [PERSON]. Земельна ділянка, на якій розташований зазначений житловий будинок, належала на праві спільної сумісної власності громадянам [PERSON] та позивачу. Рішенням Вінницької міської Ради народних депутатів від 30.11.1995 року №866 [PERSON] та [PERSON] було передано у постійне спільне користування земельну ділянку площею 840 кв.м., що розташована в [ADDRESS]. Одночасно п.2 даного рішення було створено проїзд загального користування з [ADDRESS] та [ADDRESS] довжиною 33,5 м., шириною 3.5 кв.м., площею 117 кв.м. На підставі вказаного рішення даними особами було отримано державний акт на право постійного користування землею, у якому в описі меж було зазначено, що від В до Г - проїзд загального користування. В подальшому, [PERSON] належні йому частину зазначеного вище будинковолодіння і частину земельної ділянки, на якій вона розташована, було відчужено позивачу, а частку будинковолодіння і земельної ділянки, що належали [PERSON] було відчужено [PERSON]. Відповідним рішенням Вінницької міської ради № 669 від 22.12.2006 року було вирішено передати у спільну сумісну власність позивача і [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку земельну ділянку площею 0,0841 га. по [ADDRESS]. На підставі вказаного вище рішення було оформлено відповідний державний акт про право власності на дану земельну ділянку, відповідно до якого в описі меж земельної ділянки зазначено, що від А до Б - проїзд загального користування. Після придбання позивачем частки вищевказаного будинковолодіння та частки земельної ділянки, що належали гр. [PERSON], він звернувся до виконавчого комітету Вінницької міської ради з приводу переоформлення права власності на земельну ділянку на єдиного власника житлового будинку, тобто на себе. Однак в травні 2011 року позивач дізнався про те, що в зв'язку з наявністю рішення виконкому Вінницької міської ради про надання в приватну власність земельних ділянок [PERSON], останньому було передано у приватну власність проїзд загального користування, який забезпечував можливість проїзду до належного позивачу будинковолодіння. Так, рішенням виконкому Вінницької міської ради № 1131 від 27.06.2001 року затверджено проект відведення земельної ділянки [PERSON] та вилучено земельну ділянку площею 761 кв.м. по [ADDRESS] із землекористування громадян [PERSON], [PERSON] за їх згодою і передано безоплатно у приватну власність [PERSON] по [ADDRESS] земельну ділянку площею 761 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, з виділенням в окреме будинковолодіння. На підставі даного рішення [PERSON] 13.08.2001 року видано державний акт на право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.08.2001 року [PERSON] придбав у [PERSON] дану земельну ділянку. На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу, 26.02.2002 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на вищезазначену земельну ділянку. Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.10.2013 року, яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року, визнано протиправним та скасовано рішення виконкому Вінницької міської ради №1131 від 27.06.2001 року в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 761 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. З огляду на те, що підставою для видачі вищевказаного державного акту на право приватної власності на землю, виданого [PERSON], стало рішення виконкому Вінницької міської ради № 1131 від 27.06.2001 року, яке визнано протиправним та скасовано, позивач просить суд зазначений державний акт визнати недійсним, та відповідно визнати недійсними всі подальші документи про перехід права власності від [PERSON] до [PERSON], а саме договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 23.08.2001 року і зареєстрований в реєстрі за № 3008, та державний акт на право приватної власності на зазначену вище земельну ділянку, виданий [PERSON] 26.02.2002 року. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити, також просила не застосовувати строк позовної давності так, як позивачу про те, що проїзд відійшов у власність відповідача стало відомо з початку травня 2011 року, коли розглядалася цивільна справа у Ленінському районному суді м. Вінниці про скасування рішення третейського суду. Представник відповідача Вінницької міської ради Федчишин В.А. позов не визнав, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, надавши суду письмові заперечення (а.с. 98-99), а також надали заяву про застосування строків позовної давності (а.с. 101-102). Відповідач [PERSON] позов не визнав, суду пояснивши, що позивачу було відомо, що зазначеного вище проїзду загального користування вже давно немає. Просив у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача Управління Держземагенства у Вінницькому районі Вінницької області - Павловська О.Л. при вирішенні даної справи поклалася на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності № 2035 на частину житлового будинку, виданим 05.05.2006 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 27.04.2006 року № 1070, зареєстрованим 06.05.2006 року в КП "ВООБТІ" за реєстровим № 21619 в реєстровій книзі № 151 (а.с. 10, 11) та рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.05.2011 року (а.с. 12-15). Також судом встановлено, що земельна ділянка площею 0, 0841 га, кадастровий номер 0510136600:02:087:0017, розташована в [ADDRESS], є об'єктом права приватної власності позивача [PERSON], що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим на ім'я [PERSON], на підставі рішення Вінницької міської ради від 22.12.2006 року за № 669. В описі меж даної земельної ділянки зазначено, що від А до Б - проїзд загального користування (а.с. 17, 18) та та рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 05.05.2011 року (а.с. 12-15). Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 27.06.2001 року № 1131 затверджено проект відведення земельної ділянки [PERSON] та вилучено земельну ділянку площею 761 кв.м. по [ADDRESS] із землекористування громадян [PERSON], [PERSON] за їх згодою і передано безоплатно у приватну власність [PERSON] по [ADDRESS] земельну ділянку площею 761 кв.м. для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, з виділенням в окреме будинковолодіння (а.с.7). На підставі даного рішення [PERSON] 13.08.2001 року видано державний акт на право приватної власності на зазначену вище земельну ділянку. (а.с. 16). Відповідно до договору купівлі-продажу від 23.08.2001 року, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0, 0761 га, розташовану в [ADDRESS] (а.с. 19). На підставі зазначеного договору купівлі-продажу 26.02.2002 року [PERSON] було видано державний акт на право приватної власності на зазначену вище земельну ділянку. Відповідно до даного державного акта, земельна ділянка, яка розташована в [ADDRESS], знаходиться в межах: від А до Б - землі гр. [PERSON] - 27,44 м; від Б до В - землі міськземфонду -28,10 м; від В до Г - землі гр. [PERSON]- 26,94 м; від Г до А - проїзд загального користування - 28,05 м. (а.с. 112). Постановою Вінницького міського суду Вінннцької області від 07.10.2013 року (а.с. 20-24), яку залишено без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 20.11.2013 року (а.с. 25-28), визнано протиправним та скасовано вищезазначене рішення виконкому Вінницької міської ради № 1131 від 27.06.2001 року в частині передачі у приватну власність гр. [PERSON] земельної ділянки площею 761 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Ст. 261 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могля довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З матеріалів справи та пояснень представника позивача, вбачає, що позивачу стало відомо про порушення його прав щодо можливості проїзду до належної йому земельної ділянки лише в травні 2011 року, а саме коли розглядалася цивільна спара за позовом [PERSON] до [PERSON] про скасування рішення третейського суду, визнання дійсним договору купівлі-продажу та інше (а.с.12-15). Тому, суд вважає, що [PERSON] не пропущено строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і гозпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути -ротиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не оборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначено статтею 126 ЗК України - так, право постійного користування земельної ділянки посвідчується державним актом, право оренди землі оформляється договором. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначено статтею 126 ЗК України - так, право постійного користування земельної ділянки посвідчується державним актом, право оренди землі оформляється договором. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму. Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст. 215, ч. ч. 1, 2 ст. 216 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З огляду на те, що підставою для видачі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ВН № 066122, виданого [PERSON] стало рішення виконкому Вінницької міської ради № 1131 від 27.06.2001 року, яке визнано протиправним та скасовано, відповідно зазначений державний акт підлягає визнанню недійсним, та відповідно всі подальші документи про перехід права власності від [PERSON] до [PERSON], а саме: договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] 23.08.2001 року і зареєстрований в реєстрі за № 3008 та державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS], виданий [PERSON] 26.02.2002 року. Також, виходячи із вищенаведеного, суд не застосовує строк позовної давності. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та враховуючи заяву позивача, суд вважає за можливе судові витрати залишити за позивачем. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved