Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-15 00:00:00

Позивач у серпні 2014 року звернувся до суду з позовом до відповідачів, у якому просив виселити мешканців із житлового будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 20 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та [PERSON] укладено кредитний договір №014/0023/82/80750, відповідно до умов якого позивач надав йому кредит у розмірі 208 488,00 доларів США з терміном користування кредитними коштами до 20.01.2027 року. У якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, крім договору поруки, який укладений між позивачем та [PERSON] та [PERSON] є іпотечний договір № 014/0023/82/80750 від 20.04.2007 р., згідно з яким в іпотеку банку передано житловий будинок [ADDRESS]. Через невиконання умов кредитного договору, рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі - 1 661 110, 58 грн. До початку розгляду справи судом представник позивача доповнила позовні вимоги та просила звернути стягнення на нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 344,9 кв. м з господарськими спорудами, та земельну ділянку площею 0,20 га, на якій він розташований, шляхом продажу на прилюдних торгах для задоволення грошових вимог ПАТ«Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/0023/82/80750 від 20.04.2007 року у розмірі 899,116,76 доларів США; виселити [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] із зазначеного будинку та зняти їх з реєстраційного обліку. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, попередньо надавши суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити та справу розглядати без її участі на підставі наявних у ній доказів. Співвідповідачі у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності не надавали. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Представник служби у справах дітей Полтавського районної державної адміністрації у судове засідання не з'явилася, попередньо надавши заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог заперечував. Представник Ковалівської сільської ради у судове засідання не з'явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні питання поклався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що 20 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», далі - Банк) та [PERSON] укладений кредитний договір №014/0023/82/80750, відповідно до умов якого банк надав їй кредит у розмірі 208 488,00 доларів США з терміном користування кредитними коштами до 20.01.2027 року ( а.с.4-6 ). З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та [PERSON] укладений іпотечний договір № 014/0023/82/80750 від 20.04.2007 року, згідно з яким в іпотеку банку передано житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 344,9 кв. м з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,20 га (а.с. 10-12). Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 05 серпня 2010 року стягнуто з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 1 661 110, 58 грн. та судові витрати - по 606,66 грн. з кожного (а.с. 16). На виконання рішення суду за заявою стягувача відкрито виконавче провадження та накладений арешт на житловий будинок [ADDRESS], загальною площею 344,9 кв. м., з господарськими спорудами та земельна ділянка площею 0,20 га на якій він розташований. (а.с.17-21). Як вбачається з наданого розрахунку, станом на 14.08.2014 року заборгованість [PERSON] перед банком склала 899 116,76 дол. США(а.с.14-15). Із довідки, виданої виконкомом Ковалівської сільської ради від 23.12.2012 року, вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1955 р.н.; [PERSON], 1963 р.н.; [PERSON], 1995 р.н.; [PERSON], 1978 р.н.; [PERSON], 2007 р.н.; [PERSON], 1976 р.н.; [PERSON], 1996 р.н. (а.с. 23). Відповідно до ст.1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч.1 ст.33 зазначеного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Оцінивши співвмірність суми заборгованості за кредитом(899 116,76 дол. США, що по курсу НБУ на день ухвалення рішення становить 19 585 484,65 грн.) та вартості іпотечного майна(1 475 200 грн.), визначившись, що його застосування не суперечить загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини забезпечення виконання зобов'язання), та врахувавши загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті З ЦК України), суд приходить до висновку, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки не порушується співмірність суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, тому позов у частині звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає задоволенню. У ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Частинами 2 і 3 цієї ж статті установлений певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок, житлове приміщення у встановлений, або інший погоджений сторонами строк добровільно, їхнє примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.3 ст. 109 Житлового Кодексу України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, позовні вимоги позивача про виселення мешканців житлового будинку [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року №6-57цс11 вироблена правова позиція про те, що за змістом ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року №1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. У зв'язку з тим, що зазначений Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Вирішуючи питання про зняття місця проживання особи з реєстраційного обліку суд виходить з того, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування квартирою, тому, у зв'язку з виселенням [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] з будинку, на який звернуто стягнення у порядку Закону України «Про іпотеку», підлягають задоволенню позовні вимоги банку про зняття останніх з державної реєстрації. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved