Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася 12.09.2018 року до суду з позовом до АТ КБ "Приватбанк" , приватного нотаріуса [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, вказуючи, що 24.12.2013 року між нею та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 11480 грн. Через захворювання, що призвело до ІІ групи інвалідності, за даним договором виникла заборгованість. В червні 2018 року позивачка дізналася, що 23.10.2017 року постановою головного державного виконавця Гадяцького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області відкрито виконавче провадження №54944127 щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса [PERSON] №5395 від 30.06.2017 року про стягнення з позивача на користь відповідача за кредитним договором в розмірі 93600 грн, з яких: 11480 грн - тіло кредиту; 74142,64 грн борг за відсотками; 3044,03 грн заборгованість з пені та комісії; 500 грн штраф (фіксована частина); 4433,33 грн - штраф (відсоток від суми заборгованості) . Позивач, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження вважає, що виконавчий напис вчинено з порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та його участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник третьої особи Гадяцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, заяв та клопотань до суду не надходило. Згідно ч. 2\~ст. 247 ЦПК України у\~разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на виконання ухвали суду від 20.11.2018 року приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] надав завірену належним чином копію нотаріальної справи, сформованої за виконавчим написом від 30.06.2017 року, зареєстрованим в реєстрі за № 5395. При ознайомлені з нотаріальною справою, судом встановлено, що представник Публічного акціонерного товариства комерційного банка «Приватбанк» [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про вчинення виконавчого напису на копії кредитного договору б/н від 24.12.2013 року для стягнення боргу з [PERSON] До заяви додано розрахунок заборгованості за даним договором, письмова вимога про усунення порушень за кредитним договором № б/н від 24.12.2013 року, анкета заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, опис вкладення в цінний лист, копія виписки з ЄДРПОУ, довіреність № 2124-К-Н-Н, копія інформаційної довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, скорочений витяг з Єдиного реєстру довіреностей (перевірка дійсності довіреності), копія паспорта представника на підтвердження повноважень . При цьому, нотаріальна справа не містить доказів одержання боржником [PERSON] вимоги банку. 23 жовтня 2017 року головним державним виконавцем Гадяцького відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області [PERSON] було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 5395 від 30.06.2017 р. 20.11.2017 року виконавець постановив звернути стягнення за виконавчим написом та проводити щомісячне утримання з пенсії боржника [PERSON] 20 відсотків від суми пенсії, щомісячно до повного погашення боргу у сумі 93600 грн., виконавчого збору у розмірі 9360 грн. та витрат виконавчого провадження у сумі 158,60 грн. Позивач [PERSON] вважає всі ці дії незаконними та просить суд захисти її цивільне право шляхом визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Правове обґрунтування суд базує на наступних нормах. За загальним правилом статей 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про\~нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства\~юстиції України\~22\~лютого 2012\~року №\~296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Відповідно до статті 87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету\~Міністрів України\~від 29\~червня 1999\~року №\~1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України\~«Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Стаття 50\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов'язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і неправильність вимог боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане вище відповідає висновкам, що викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі№ 6-887цс17 та підтверджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 16 травня 2018 року у справі №320/8269/15-ц. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності та взаємного зв'язку, суд установив, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису ПАТ КБ «ПриватБанк» не було дотримано всіх вимог передбачених Порядком вчинення нотаріальних дій, а саме нотаріусом вчинено виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимог кредитора. Суд перевірив твердження позивача [PERSON] та встановив, що банк, окрім стягнень по основних зобовязаннях, просив стягнути неустойку: заборгованість по процентам за користування кредитом 74142,64 грн.; заборгованість за пенею та комісією 3044,03 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн; штраф (відсоток від суми заборгованості) 4433 грн. Враховуючи вище викладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція висловлена у постанові ВСУ №6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року. З урахуванням вище наведенного, суд прийшов до висновку про задоволення позову [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Outcome: approved