Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулася до відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» з позовом в якому просить припинити дії договору іпотеки № 804/6/03/2006/840к/1485 від 15 березня 2006 року, який укладено між ПАТ КБ «Надра» і [PERSON] та зняти заборону відчуження з будинку з господарськими спорудами та побудовами [ADDRESS] і належить [PERSON] , яка зареєстрована 15 березня 2006 року № 2971500. Мотивуючи свої вимоги представник позивача вказує, що 15 березня 2006 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримав у борг кошти в сумі 18 800 доларів США. Вказане зобов`язання було забезпечено укладеним того ж дня між сторонами договором іпотеки № 804/6/03/2006/840к/1485. В рахунок іпотеки було передано житловий будинок з господарськими спорудами та побудовами [ADDRESS] . Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 08 вересня 2009 року з позивача на корить банку за вказаним кредитним договором було стягнуто борг в сумі 102 124,52 грн. На підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчі листи про стягнення вказаного боргу з позивача на користь банку, які перебували на виконанні в відділі державної виконавчої служби Каланчацького районного управління юстиції. 26 грудня 2014 року виконавче провадження з приводу примусового виконання вказаних виконавчих листів було завершено в зв`язку із фактичним виконанням, тобто повною сплатою боргу. В зв`язку з припиненням основного зобов`язанння забезпеченого заставою припиненню підлягає і дія договору іпотеки, а заборона відчуження нерухомого майна зняттю. Оскільки заборона відчуження майна перешкоджає позивачу, як власнику майна, належним чином розпоряджатися ним, захист його прав підлягає відновленню в судовому порядку. Ухвалою судді від 04 вересня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 10 травня 2019 року проведення судового засідання призначено в режимі відеоконференції. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні з підстав викладених у позові. Представник відповідача Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» в судове засідання призначене в режимі відеоконференції не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Крім того, відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. Як вбачається з матеріалів справи, 15 березня 2006 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра» було укладено кредитний договір № 804/6/03/2006/840к/1485, відповідно до умов якого позивач отримав позику в сумі 18 800 доларів США. В рахунок забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між позивачем [PERSON] та відповідачем Публічним акціонерним товариством Комерційний Банк «Надра» того ж дня було укладено договір іпотеки № 804/6/03/2006/840к/1485. Предметом іпотеки зазначеного договору став житловий будинок з господарськими забудовами та спорудами [ADDRESS] . В зв`язку з невиконанням позивачем [PERSON] умов вищезазначеного договору, рішенням Каланчацького районного суду, яке набуло чинності 10 листопада 2009 року, у справі № 2-375/09 з позивача на корить банку за вказаним кредитним договором було стягнуто борг в сумі 102 124,52 грн.. 07 грудня 2009 року на підставі зазначеного рішення суду було видано виконавчі листи про стягнення вказаного боргу з позивача на користь банку, які перебували на виконанні в відділі державної виконавчої служби Каланчацького районного управління юстиції. 26 грудня 2014 року виконавче провадження з приводу вказаних виконавчих листів закінчено в зв`язку з повним стягнення боргу та перерахування його стягувачу. З огляду на викладене та, як вбачається з матеріалів справи, позивачем [PERSON] зобов`язання за кредитним договором № 804/6/03/2006/840к/1485, виконані в повному обсязі. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. З метою належного виконання боржником зобов`язань цивільним законодавством передбачено забезпечення виконання зобов`язань, різновидом якого є застава нерухомого майна, що йменується іпотекою та регулюється загальними положеннями ст.ст. 572-593 ЦК України та спеціальним законодавством, зокрема, ЗУ «Про іпотеку». Стаття 1 Закону України «Про іпотеку» визначає іпотеку як вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ч. 4, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Отже, з наведених норм права слід дійти висновку, що іпотека є видом забезпечення зобов`язань, що має похідний характер від основного зобов`язання, нерозривно пов`язана з ним і є дійсною до припинення основного зобов`язання у передбаченому законом порядку або до закінчення строку дії іпотечного договору. Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється, зокрема, у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно із частиною першою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі, зокрема, у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Крім того, припинення договору іпотеки у випадку виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, передбачено п. 4.3 Договору іпотеки, укладеного між сторонами. Також п. 6.3 Договору іпотеки передбачено, що договір діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 4 ч. 1ст. 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Зі змісту ст. 182 ЦК вбачається, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно положення ч. 1 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності визначено у ст. 317 ЦК України, згідно якої власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України визначено право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що встановлено ст.391 ЦК України. Таким чином, суд належним чином оцінивши надані докази, вважає, що оскільки основне зобов`язання за кредитним Договором [PERSON] виконано у зв`язку з повним погашенням всієї суми заборгованості за кредитним Договором, отже, таке зобов`язання припинилось на підставістатті 593 ЦК України, внаслідок чого припинилось право застави (іпотеки), тому дія договору іпотеки підлягає припиненню. Частиною 3 статті 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, вимоги позивача [PERSON] про визнання договорів іпотеки припиненими та зняття заборони відчуження майна є взаємопов`язаними та такими, що випливають одна з одної, а тому підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved