Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачі є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.03.2003 року, та на підставі Договору купівлі-продажу частки квартири від 13.08.2018 року на праві спільної часткової власності належить 2/3 житлової квартири, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.03.2003 року на праві спільної часткової власності належить інша 1/3 частка вказаної квартири. Зазначає, що відповідачі є колишнім чоловіком [PERSON] , шлюб між ними було розірвано 08 травня 2018 року. За вищезазначеною адресою відповідач не проживає з 2009 року, особистих речей в квартирі не має. Відповідно до п.13 Договору купівлі-продажу частки квартири від 13.08.2018 року відповідач зобов`язався протягом тижня, тобто до 20 серпня 2018 року зареєструвати зміну свого місця проживання. Позивачі [PERSON] , [PERSON] та їх представник [PERSON] у судове засідання не з`явилися про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку судового засідання надали заяву про розгляд справи за їх відсутністю, просили позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходив, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 27 березня 2003 року, видане Відділом реформування управління та утримання житлового фонду Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 27.03.2003 року № 19396, квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної, спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до договору купівлі - продажу частки квартири від 13 серпня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області Пигідою С.І., [PERSON] продав, а [PERSON] купила належну продавцеві 1/3 частку квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п.13 Договору купівлі-продажу частки квартири від 13.08.2018 року відповідач [PERSON] зобов`язався протягом тижня, тобто до 20 серпня 2018 року зареєструвати зміну свого місця проживання Отже, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.03.2003 року, та на підставі Договору купівлі-продажу частки квартири від 13.08.2018 року на праві спільної часткової власності належить 2/3 житлової квартири, [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 27.03.2003 року на праві спільної часткової власності належить інша 1/3 частка вказаної квартири. Актом про не проживання від 21.05.2019 року, складеним комісійно зам.директора ВАТ «ВІЛС ПЛЮС», майстром участка [PERSON] , паспортистом [PERSON] , встановлено, що в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до пояснень сусідів [PERSON] , [PERSON] , в квартирі за вищезазначеною адресою [PERSON] , [INFO] , не проживає з 2009 року. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирі [ADDRESS]

Outcome: approved