Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю факторингова компанія «Рантьє» (далі ТОВ «Рантьє») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості посилаючись на те, що 08 січня 2014 року між ПАТ "Ідея Банк " та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р21.178.72886 на суму 20000 грн., зі сплатою 9,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Банк повністю виконав свої зобов'язання згідно кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, що підтверджується видатковим касовим ордером. 31.12.2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» та Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» укладено договір факторингу №31/12-2. Згідно умов Договору факторингу Клієнт (первісний кредитор, Банк) відступив (передав у власність) Факторові (новому кредитору, позивачу) з 31.12.2015 року, а позивач, відповідно до Договору факторингу та вимог чинного законодавства, набув право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором. Право вимоги позивач набув з моменту підписання акту прийому-передачі прав вимог. На виконання вимог ст. 1082 ЦК України, відповідача письмово повідомлено про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Рантье» за кредитним договором шляхом направлення відповідного повідомлення на адресу реєстрації. Станом на 21.03.2016 року сума боргу відповідача за кредитним договором становила 28898,01 гривень, що складається: основний борг 16773,31 грн.; прострочений борг 2341,27 грн.; прострочені проценти 9783,43 грн. Після відступлення права вимоги відповідачем здійснено оплат на загальну суму 0 гривень, останній платіж боржником здійснено 07.11.2014 року. Станом на 21.03.2016 року заборгованість за кредитним договором становить : за тілом кредиту 19114,58 грн., за нарахованими та несплаченими відсотками та комісіями 9783,43 грн., а всього: 28898,01 грн.. Посилаючись на те, що відповідач у добровільному порядку не сплатив заборгованість за кредитним договором, позивач просить позов задовольнити та стягнути з [PERSON] 28898,01 грн. боргу. Відповідач [PERSON] в суді позов не визнав, посилаючись на неможливість встановлення обставин справи, що обґрунтовуються вимогами Позивача, оскільки Позивач не надав всіх наявних у нього документів, які можуть вплинути на результати розгляду справи. В судове, засідання, призначене на 11.10.2016 р. не з»явився, надав клопотання про проведення засідання без його участі. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено те, що 08.01.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р21.178.72886, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредит в розмірі 20000 грн., зі сплатою 9,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Розділом 6 кредитного договору сторонами погоджено графік щомісячних платежів за кредитним договором (а.с.77-79). Згідно із ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов»язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов»язків, встановлених договором позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів. Аналогічне передбачено і пунктом 4.2.3 кредитного договору. У відповідності до ст.525,526, абз.1 ч.1 ст.530 ЦК України зобов»язання повинно виконуватися належним чином у встановлені строки, а одностороння відмова від виконання зобов»язання не допускається. У відповідності до ст.610,611 ЦК України у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Всупереч умовам кредитного договору та наведеним нормам закону відповідачем порушено графік погашення заборгованості по кредиту, про що свідчить виписка по особовому рахунку (а.с. 75-76). Згідно із довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.7) заборгованість відповідача станом на 31 грудня 2015 року за кредитним договором становила 28898,01 гривень, що складається: основний борг 16773,31 грн; прострочений борг 2341,27 грн.; прострочені проценти 9783,43 грн. 31 грудня 2015 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» був укладений договір факторингу №31/12-2, за умовами якого клієнт (первісний кредитор ) відступив факторові ( новому кредитору ) з 31 грудня 2015 року права вимоги під фінансування від фактора, а фактор набув від клієнта права вимоги (а.с.22-24). Згідно із п.1.2 зазначеного договору факторингу ТОВ «Факторингова компанія «Рантье» після переходу до нього прав вимоги стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між клієнтом і боржниками, та одержує право замість клієнта вимагати від боржників належного виконання ними зобов»язань за такими кредитними договорами в межах переданих прав вимоги. Відповідно до витягу з додатку №2 до договору факторингу № 31/12-2 позивач набув право грошової вимоги до відповідача в загальній сумі 28898,01 гривень за кредитним договором № Р21.178.72886 від 01.08.2014 року (а.с.112). Позивач на виконання вимог ст.1082 ЦК України повідомив відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором новому кредитору та надав реквізити для оплати заборгованості за кредитним договором. З моменту відступлення права вимоги погашення щомісячних платежів за кредитним договором відповідачем не здійснювалося. Станом на 31 грудня 2015 року за кредитним договором становила 28898,01 гривень, що складається: основний борг 16773,31 грн; прострочений борг 2341,27 грн; прострочені проценти 9783,43 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.7) та відповідачем на спростовано. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення боргу за кредитним договором є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Суд не може взяти до уваги посилання відповідача на ту обставину, що позивач не надав всіх необхідних, на думку відповідача, доказів в підтвердження позову, оскільки відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до правил до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору, які підтверджені документально. Враховуючи викладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved