Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що нормальні подружні стосунки у них з відповідачем не склалися, він зловживає спиртними напоями та в стані алкогольного сп`яніння влаштовує сварки, через що наразі вони не підтримують жодних подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, між ними немає порозуміння та жодних спільних інтересів, сім`я розпалася та подальше збереження шлюбу неможливе, дитина проживає з нею, але відповідач допомоги на утримання дитини не надає, позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить їх шлюб розірвати, судові витрати покласти на відповідача, стягнути з нього аліменти на неповнолітню дитину в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, місце та час розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. Від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про дату, місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, через публікацію оголошення про його виклик на сайті Рівненського районного суду, оскільки адресований йому конверт повернувся на адресу суду з причини "за закінченням терміну зберігання". Причину неявки відповідач суду не повідомив і від нього не надходило клопотання про відкладення розгляду справи чи слухання справи за його відсутності. Суд визнав неявку відповідача до суду неповажною. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за можливе провести слухання справи у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. А в зв`язку з неявкою відповідача, суд приходить до висновку, що є можливим провести заочний розгляд справи і ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує, вказавши про це у своїй заяві. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11 січня 2018 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, дочку - [PERSON] , [INFO] . Дитина на даний час проживає з матір`ю. Нормальні подружні стосунки між сторонами не склалися, тривалий час сторони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають різні бюджети. Відповідач не піклується дитиною, матеріальної допомоги на її утримання не надає. Позивачка категорично заперечує проти примирення і наполягає на розірванні шлюбу. Суд, відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, прийшов до переконання, що дана сім`я існує формально, примирення подружжя неможливе, їх подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам кожного з них і інтересам їх неповнолітньої дитини. Тому суд вважає за необхідне і доцільне розірвати шлюб між ними. На думку суду, неповнолітню дитину необхідно залишити з матір`ю, проти чого сторони не заперечують. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 183 Сімейного кодексу України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи, що відповідач є здоровим, працездатним, інших утриманців немає, оскільки доказів, які б це спростували, суду не надано, суд вважає, що позов підлягає до задоволення і з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Встановлюючи вказаний розмір аліментів, суд враховує наведені вище обставини в їх сукупності, також береться до уваги матеріальний стан позивачки і дитини та матеріальний стан відповідача, стан здоров`я дитини та відповідача, а також мінімальний рекомендований та гарантований розмір аліментів, який встановлено ст.182 Сімейного кодексу України. На думку суду ця сума аліментів є реальною для стягнення в даному регіоні, вона буде достатньою для належного утримання неповнолітньої дитини. Як стверджує позивачка в позові, відповідач працює не офіційно, має заробіток, тому зможе сплачувати аліменти в такому розмірі. Неявку відповідача до суду, розцінено як самоусунення від вирішення спору. Відзиву на позов, будь яких пояснень чи заперечень проти позову, які б підтверджувалися відповідними доказами, відповідач суду не надав. Відповідно до п.1 ч.1 і ч.2 ст.430 ЦПК України, суд вважає за можливе допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В зв`язку з задоволенням позову, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу, який був сплачений нею при подачі позову до суду. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір по вимозі про стягнення аліментів, від сплати якого була звільнена позивачка при подачі позову до суду.

Outcome: approved