Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що вона проживає в квартирі №50, яка знаходиться в буд. №16 по вул. Симоненка в м. Івано-Франківську та зареєстрована в ній з 10.10.1979 року. Також в даній квартирі з 10.11.1999 року зареєстрований її син [PERSON] та не зважаючи на це, понад 7 років в квартирі не проживає, оскільки виїхав в Австрію, де зараз і знаходиться. За вказаних обставин просила визнати відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в квартирі №50, яка знаходиться в буд. №16 по вул. Симоненка в м. Івано-Франківську. Позивачка в судове засідання не зявилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу у її відсутності. [PERSON] вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про місце й час слухання справи, про суть позовних вимог, через оголошення в газеті, у суд повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Заперечення на позов не надав, заяви про розгляд справи за його відсутністю до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання , у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово. Згідно зі ст.33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини. Позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Відповідно до виписки з будинкової книги (а.с.13), в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], онуки - [PERSON], [PERSON], син - [PERSON], дочка - [PERSON]. Згідно заяви, виданої КП "Єдиний розрахунковий центр" № 01-0311155 від 30.06.2015 року (а.с.23), в квартирі [ADDRESS] відповідач [PERSON] фактично не проживає по даній адресі з 2008 року. Відповідно до ст. 72 ЖК України, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Згідно зі ст. 71 ЖК України житлове приміщення зберігається за наймачем та членами його родини у випадку їх відсутності протягом шести місяців. Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову [PERSON] діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що відповідач [PERSON], який понад 6 місяців не проживає за вказаною адресою. Причини відсутності відповідача не є поважними. Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved