Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,151 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги позивачка мотивує тим, що рішенням Августівської сільської ради народних депутатів Біляївського району Одеської області їй було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована в селі [ADDRESS]. 03.08.1995 року на підставі вказаного рішення їй було видано Державний акт на право приватної власності на землю. 11.12.2013 року вона звернулась до державного нотаріуса Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області з приводу відчуження належної їй земельної ділянки, однак нотаріус пояснив, що не може посвідчити договір дарування земельної ділянки, оскільки в наданому державному акті на право приватної власності на землю є розбіжності, які не відповідають вимогам чинного законодавства, а саме: державний акт має закреслені слова та інші незастережні виправлення. Представник позивачки надав до суду заяву про розгляд справи за його та позивачки відсутності в якій також зазначив що позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.21). Від відповідача до суду надійшов лист про визнання вимог позивачки та клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача (а.с.22). Врахувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує чиїхось прав та інтересів, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову, згідно статті 174 ЦПК України. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням 14 сесії ХХІ скликання Августівської сільської Ради народних депутатів Біляївського району Одеської області №14 від 23.12.1993 року [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що розташована в селі [ADDRESS] (а.с.9-11). 03.08.1995 року, на підставі зазначеного рішення, Августівською сільською радою позивачці було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ОД, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за ОД-06 №3198 (а.с.6). Відповідно до рішення виконавчого комітету Августівської сільської ради Біляївського району Одеської області №36 від 17.03.2011 року, зазначеній земельній ділянці було присвоєно адресу: [ADDRESS] (а.с.12). Судом встановлено, що зазначений вище Державний акт дійсно має виправлення в частині зазначення ім'я власниці та має дописану адресу: "[ADDRESS]". Належність земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS], позивачці [PERSON] підтверджується наступним. Відповідно до довідки №1986, виданої 07.11.2013 року Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, земельна ділянка загальною площею 0,151 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] на праві власності згідно до державного акту серія ОД, зареєстрованого за ОД-06 №3198 (а.с.13). Відповідно до довідки №1976, виданої 07.11.2013 року Августівською сільською радою Біляївського району Одеської області, [PERSON] дійсно є власницею земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] (а.с.14). Із витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку вказаної вище земельної ділянки №6-6-14/10638, виданої 27.11.2013 року Управлінням Держземагенства у Біляївському районі Одеської області (а.с.15), її власницею зазначена [PERSON] (а.с.15). Статтею 316 ЦК України зазначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.78 ЗК України право власності на землю - право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України та ст.153 ЗК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у ході судового розгляду справи та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved