Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

У квітні 2016 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в обґрунтування якого посилався на те, що з відповідачкою у справі він перебуває у шлюбі, зареєстрованому 12 травня 1965 року Приморським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Одеси, актовий запис №647. Від шлюбу у сторін є повнолітній син [PERSON], [INFO]. Зазначав, що між ним та відповідачкою фактичні шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, тому подальше збереження сім`ї не вбачається можливим. Стверджував, що за час шлюбу, вони з відповідачкою придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., яка оформлена на праві власності за ним на підставі довідки ЖБК «Якорь» за №93 від 05.04.1996року; квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м., яка оформлена на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №4106 від 09.08.1994 року за [PERSON]; земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га, яка оформлена на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23 лютого 2001 року за [PERSON]; садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який оформлений на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 13.08.2009 року за [PERSON] Посилаючись на те, що між ним та відповідачкою не досягнуто домовленості щодо розірвання шлюбу та поділу спільного майна в добровільному порядку, позивач просив суд розірвати шлюб, укладений між ними, поділи спільне майно, визнати за ним, [PERSON], право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м.; право власності на ? частину земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га; право власності на ? частину садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]; та визнати за [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м.; право власності на ? частину земельної ділянки, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га; право власності на ? частину садового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 10 травня 2016 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ спільного майна були роз'єднані в різні провадження, виділені в окреме провадження позовні вимоги про поділ майна подружжя та присвоєний їм самостійний обліково-статистичний номер справи за 2016рік (а.с.1). 15 листопада 2016 року відповідачка [PERSON] звернулася до суду з уточненим та доповненим у подальшому зустрічним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що з останнім перебувала у шлюбі, зареєстрованому 12 травня 1965 року Приморським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Одеси, актовий запис №647. Зазначала, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2016 року шлюб між ними був розірваний. За час шлюбу вони з відповідачем придбали наступне майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., яка оформлена на праві власності на підставі довідки ЖБК «Якорь» за №93 від 05.04.1996року за [PERSON]; квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м., яка оформлена на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №4106 від 09.08.1994 року за [PERSON]; земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га, яка оформлена на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23 лютого 2001 року за [PERSON]; садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який оформлений на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 13.08.2009 року за [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, [PERSON] просила суд розділити між нею та [PERSON] спільне сумісне майно, та визнати за нею право особистої власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., яка оформлена на праві власності за [PERSON], на підставі довідки ЖБК «Якорь» за №93 від 05.04.1996року; квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м., яка оформлена на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №4106 від 09.08.1994 року за [PERSON] 25 листопада 2016 року [PERSON] надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, та остаточно просив суд розділити між ним та [PERSON] спільне сумісне майно, та визнати за ним право особистої власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га, яка оформлена на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23 лютого 2001 року за [PERSON]; садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який оформлений на праві власності на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 13.08.2009 року за [PERSON] (а.с.132-134). Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом, діюча за довіреністю від 08 листопада 2016 року в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог [PERSON], не заперечувала проти задоволення зустрічних вимог [PERSON], просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с. 117). Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом в судове засідання не з'явилась, надала заяву про підтримання зустрічних позовних вимог, не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутністю (а.с.16). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України та главою 26 книги третій ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 12 травня 1965 року Приморським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Одеси, актовий запис №647 (а.с. 31) . Від шлюбу у сторін є повнолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.06.2016 року шлюб між сторонами розірваний. Встановлено, що за час шлюбу сторони придбали наступне майно: - квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., яка оформлена на праві власності за [PERSON], що підтверджується реєстраційним посвідченням Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 14 травня 1996 року, довідкою КП «БТІ» Одеської міської ради від 31.03.2016року та довідкою ЖБК «Якорь» за №93 від 05.04.1996року (а.с.7,8, 9). - квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м. яка зареєстрована на праві власності за [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу №4106 від 09.08.1994 року та довідкою КП «БТІ» Одеської міської ради від 19 квітня 2016року (а.с.15-17,18). - земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га, яка оформлена на праві власності за [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Сухомлінської сільської ради народних депутатів Овідіопольського району Одеської області від 16 лютого 2001 року №27, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю від 23 лютого 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №636-17 (а.с.19-20). - садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], загальною площею 109,40 кв.м., який оформлений на праві власності за [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності серії [NUMBER] від 13.08.2009 року (а.с.21-22). 13 серпня 2008 року право власності [PERSON] на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] було зареєстроване в КП «Овідіопольське районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13 серпня 2009 року, технічним паспортом від 25 квітня 2009 року (а.с.23, 25-27). Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], складається з садового будинку,А-1,А1,а-а4, 109,40 кв.м.; в т.ч. літньою житловою площею,24,30 кв.м.;корисною площею,118,70 кв.м., гараж, Б, 20,60 кв.м.; навіс, В, 22,00 кв.м.; душ, 1,5,30 кв.м.; навіс, Д,24,30 кв.м.; споруди 1-6, 1 (а.с.21). Отже вказане майно було придбано сторонами у період шлюбу і є спільною частковою власністю. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розірвання шлюбу згідно ст.68 СК України не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. З роз'яснень п.23 Постанови Пленуму ВС України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Пунктом 30 вказаної вище Постанови передбачено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідністю взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України. Згідно ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 64 СК України дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки. Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Згідно ст. 68 СК України розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. При розгляді справи сторони прийшли до обоюдної домовленості щодо розподілу майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та визначились, яке майно виділяється кожному з них в особисту приватну власність, а саме: [PERSON] виділяється в особисту приватну власність земельна ділянка, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га, яка оформлена на праві власності за [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 23 лютого 2001 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №636-17 та садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з садового будинку,А-1,А1,а-а4, 109,40 кв.м.; в т.ч. літньою житловою площею,24,30 кв.м.;корисною площею,118,70 кв.м., гараж, Б, 20,60 кв.м.; навіс, В, 22,00 кв.м.; душ, 1,5,30 кв.м.; навіс, Д,24,30 кв.м.; споруди 1-6, 1, який оформлений на праві власності за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності серії [NUMBER] від 13.08.2009 року (а.с.21-22). [PERSON] виділяється в особисту приватну власність квартира [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., яка оформлена за [PERSON] на праві власності на підставі реєстраційним посвідченням Одеського міжміського бюро технічної інвентаризації від 14 травня 1996 року та довідки ЖБК «Якорь» за №93 від 05.04.1996року та квартира [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м., яка зареєстрована за [PERSON] на праві власності на підставі договора купівлі-продажу №4106 від 09.08.1994 року. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. За таких обставин суд доходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання за ним права особистої приватної власності на земельну ділянку, що розташована за адресою: [ADDRESS], площею 0,066 га, та права особистої приватної власності на садовий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з садового будинку,А-1,А1,а-а4, 109,40 кв.м.; в т.ч. літньою житловою площею,24,30 кв.м.;корисною площею,118,70 кв.м., гараж, Б, 20,60 кв.м.; навіс, В, 22,00 кв.м.; душ, 1,5,30 кв.м.; навіс, Д,24,30 кв.м.; споруди 1-6, 1. Крім того, суд також прийшов до висновку про задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] та визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 51,6 кв.м., та право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 30,0 кв.м. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі становить 3582, 80грн. та 3051,20грн., які були сплачені сторонами при зверненні до суду На підставі ст.ст. 15, 16, 368, 369, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved