Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

Позивач у лютому 2017 року звернулася до суду з названим позовом, в якому вказувала, що вона перебуває з відповідачем у шлюбі, який в даний час проживає окремо. Від спільного проживання вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні та розвитку не приймає. Позивач просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 ( одній тисячі) гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.16 ). Відповідач в судове засідання не з'явився. На адресу суду надійшла заява, якою просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги позивача визнав (а.с.17). Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Пункт 24 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказує, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача та відповідача викладених у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає задоволенню . Із змісту позовної заяви та із матеріалів справи встановлено, що 20 квітня 2004 року сторони уклали шлюб ( а.с.4). Подружжя має двох синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с. 5,6 ). Діти проживають разом з позивачем та знаходиться її утриманні, що стверджено довідкою, виданою Березнянською сільською радою Володарського району Київської області від 03.02.2017 року № 32 (а.с.7). Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає, участі у їх вихованні та розвитку не приймає. В досудовому порядку угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із тих міркувань, що непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов'язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначено ст. 182 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 3 ст. 181 цього кодексу передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи встановлені судом обставини та зазначені норми закону, оскільки відповідач працездатного віку, матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, інших стягнень з нього не проводиться, тому він зобов'язаний належним чином забезпечувати та утримувати своїх дітей. Відповідач не надав до суду доказів офіційного працевлаштування із регулярним доходом, а позивач у своїй позовній заяві вказує, що відповідач не працює та не має постійного заробітку, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання синів, у твердій грошовій сумі, про яку просить позивач - у розмірі однієї тисячі гривень на кожну дитину , щомісячно, починаючи з 23.02.2017 року до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Визнання відповідачем позову не порушує права та інтереси інших осіб. Суд приймає визнання позову. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved