Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

У вересні 2015 року позивач звернувся до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом до Комунального виробничого підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал», [PERSON] « про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05 січня 2015 року, [PERSON], перебуваючи у трудових взаємовідносинах з КВП ДМР "Міськводоканал" приблизно о 18.00 керуючи трактором ЭО-2621 р/н [NUMBER], на провулку Більшовицькому в м. Дніпродзержинську, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечний інтервал, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Тойота - Авенсіс р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29.07.2015 року, розглянуто адміністративну справу № 208/151/15-п, де [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, але враховуючи ст..38 КУпАП, - був звільнений від адміністративного стягнення внаслідок спливу строків його накладення. Відповідно до встановлених фактів,встановлених при розгляді адміністративної справи є преюдиціальними фактами при розгляді цивільної справи. В результаті ДТП автомобіль Тойота - Авенсіс р/н [NUMBER] зазнав механічних ушкоджень, а саме пошкоджено дзеркало заднього виду. В зв'язку з тим, що цивільно - правова відповідальність у [PERSON] відсутня та комунальним виробничим підприємством Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» не укладено договір страхування цивільно - правової відповідальності за шкоду спричинену третім особам, тому мені до теперішнього моменту не компенсовані завдані збитки які мені були спричинені внаслідок пошкодження автомобіля при ДТП. У відповідності до рахунку № АМ12615 від 14 січня 2015 року сума на проведення відновлювальних робіт дорівнює 7759,40 гривень. До теперішнього часу власник як власник транспортного засобу - трактору - комунальне виробниче підприємство Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» так і винна в скоєні ДТП - [PERSON] спричинену йому матеріальну шкоду внаслідок ДТП не компенсували, а останній взагалі уникає з ним спілкування з питань відшкодування шкоди. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та прохає стягнути з відповідача 7759 (сім тисяч сімсот пятдесят девять) гривень 40 копійок у відшкодування матеріальної шкоди ; - 500 (пятсот) гривень 00 копійок у відшкодування витрат на правову допомогу; - 492 (чотириста девяносто дві) гривні 07 копійок витрати на сплату судового збору. В судовому засіданні позивачем було уточнено позовні вимоги стосовно суми матеріальної шкоди, просив стягнути з відповідача на свою користь 7934 (сім тисяч девятсот тридцять чотири) гривні 46 копійок, яка складається з: - понесених ним витрати на оплату виконаних робіт на суму 1134 (одна тисяча сто тридцять чотири) гривні 46 копійок - відповідно до акту виконаних робіт №2312-1 від 15.01.2015 року; - понесених витрати на придбання пошкодженої частини автомобіля зовнішнього дзеркала вартістю 6300 (шість тисяч триста) гривень 00 копійок відповідно до товарного чеку №2312-1 від 15.01.2015 року; - понесених витрати на оплату послуг адвоката 500 (пятсот) гривень 00 копійок відповідно до акту виконаних робіт від 03.09.2015 року; та у відшкодування сплаченого судового збору стягнути з відповідача на його користь 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] прохали уточнені позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, на підставі наданих ними доказів. Представник відповідача комунального підприємства Дніпродзержинської міської ради «Міськводоканал» [PERSON] надала заперечення, в якому уточнені позовні вимоги не визнала, вважає недоведеність фактів того, що позивач поніс витрати заявлені до відшкодування. Співвідповідач [PERSON] підтримав позицію КП ДМР «Міськводоканал» у повному обсязі, не оспорюючи що саме він керував на час ДТП трактором ЭО-2621 р/н [NUMBER], перебуваючи з КП ДМР «Міськводоканал» у трудових правовідносинах, та виконуючи свої трудові обовязки, прохав у задоволені позовних вимог [PERSON] відмовити. Вислухав позивача, представника позивача, представника відповідача, та співвідповідача, матеріали цивільної справи, дослідив докази надані сторонами, з врахуванням письмово викладених позицій сторін, суд приходить до наступного: Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Як встановлено судом, під час судового розгляду, що винною особою у скоєнні ДТП є [PERSON], що встановлено постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.07.2015 року, яка набрала законної чинності, що не оспорювалося відповідачем та співвідповідачем. За зазначеним судовим рішенням Постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.07.2015 року (а.с. 8), відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України, а саме у скоєнні 05.01.2015 року об 18.00 годині по пр. Більшовицькому в м. Дніпродзержинську, який керував трактором ЭО-2621 р/н [NUMBER], не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечний інтервал, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Тойота - Авенсіс р/н [NUMBER] під керуванням [PERSON], що рухався в зустрічному напрямку легковий транспортний засіб отримав зовнішні механічні пошкодження. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Щодо переліку отриманих пошкоджень внаслідок ДТП автомобілем Тойота - Авенсіс р/н [NUMBER], визначеним за протоколом огляду транспортного засобу сторони не оспорювали обґрунтування та відповідачем не спростовані в цій частині позовні вимоги, щодо переліку пошкоджених частин (вузлів) транспортного засобу. Таким чином, обставини, встановлені постановою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 29.07.2015 року дають підстави суду встановити, та вважати доведеним той факт, що, 05.01.2015 року з вини відповідача [PERSON] по пров. Більшовицькому у м. Дніпродзержинську відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої через зіткнення трактора відповідача та автомобіля позивача, внаслідок чого, останньому завдано матеріальної шкоди. Будучи потерпілим у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, позивач, посилаючись на положення ст.1187 ЦК України, просить суд стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду, уточнив свої вимоги при розгляді справи, на загальну суму 7934 (сім тисяч девятсот тридцять чотири) гривні 46 копійок, яку обґрунтував наданими доказами, а саме: - що він є власником транспортного засобу автомобіля Тойота - Авенсіс р/н [NUMBER], свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 68); - понесені витрати на оплату виконаних робіт на суму 1134 (одна тисяча сто тридцять чотири) гривні 46 копійок - відповідно до акту виконаних робіт №2312-1 від 15.01.2015 року (а.с. 69); - понесені витрати на придбання пошкодженої частини автомобіля зовнішнього дзеркала вартістю 6300 (шість тисяч триста) гривень 00 копійок відповідно до товарного чеку №2312-1 від 15.01.2015 року (а.с. 70); - понесені витрати на оплату послуг адвоката 500 (пятсот) гривень 00 копійок відповідно до акту виконаних робіт від 03.09.2015 року (а.с. 13); - 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок витрати по сплаті судового збору (а.с. 1). Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно роз'яснень, наданих у п.4 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. У відповідності до аб. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Згідно до аб. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», Джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об'єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояві їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля). Аб. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Аб. 3 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). П. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року N 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», визначено, що при розгляді справ про відшкодування шкоди за ст. 441 ЦК суди повинні мати на увазі, що крім загальних підстав, передбачених ст. 440 ЦК, відповідальність юридичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків, незалежно від того, постійним, сезонним, тимчасовим за трудовим договором чи на інших умовах вона була працівником цієї організації. Таким чином, враховуючи, що на час ДТП [PERSON] перебував у трудових взаємовідносинах з КВП ДМР «Міськводоканал», здійснюючи керування трактором ЭО-2621 р/н [NUMBER], то саме КВП ДМР «Міськводоканал», згідно до приписів законодавства, є належним відповідачем, за завдану майнову шкоду позивачеві, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Дослідивши надані суду позивачем письмові докази, та, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що, завдана позивачу діями відповідача матеріальна шкода підтверджується у розмірі: - понесених витрат на оплату виконаних робіт на суму 1134 (одна тисяча сто тридцять чотири) гривні 46 копійок - відповідно до акту виконаних робіт №2312-1 від 15.01.2015 року (а.с. 69); - понесених витрати на придбання пошкодженої частини автомобіля зовнішнього дзеркала вартістю 6300 (шість тисяч триста) гривень 00 копійок відповідно до товарного чеку №2312-1 від 15.01.2015 року (а.с. 70). Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини на які посилався як на підставу своїх позовних вимог. Також, враховуючи положення ст.88 ЦПК України, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним, та документально підтверджених судових витрат, а саме витрат на правову допомогу у розмірі 500 гривень та сплату судового збору у розмірі 487,20 гривень на користь держави. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved