Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

У грудні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 21.04.2004 року, є власником земельної ділянки площею 2,5685 га, розташованої на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER]. З 2012 року відповідач використовує вказану земельну ділянку, оскільки позивач не заперечував проти цього. 28.09.2015 року позивач направив відповідачу заяву, в якій просив повідомити підстави використання відповідачем зазначеної земельної ділянки, та вказав про намір самостійного використання земельної ділянки. [PERSON] від відповідача письмової відповіді не отримав, в усній формі йому повідомлено, що ТОВ «Агросолюшнс» використовує його земельну ділянку на підставі договору оренди землі, укладеного від його імені у 2012 році. Зазначив, що договір оренди землі є недійсним, оскільки його не підписував, не укладав, також не підписував і акт приймання-передачі об'єкта оренди. З урахуванням наведеного, позивач просив визнати недійсним договір оренди землі, укладений 29.08.2012 року між позивачем та ТОВ " Агросолюшнс ", усунути перешкоди у користуванні належною йому земельною ділянкою, зобов'язати звільнити її та надати вільний доступ, стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з письмовою заявою про заочний розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. В письмових запереченнях на позовну заяву зазначив, що договір оренди землі від 29.08.2012 року містить усі необхідні істотні умови відповідно до Закону України «Про оренду землі», погоджений сторонами шляхом підписання та перевірений державним реєстратором при здійсненні реєстрації договору. Зобов'язання за договором оренди землі відповідач виконує в повному обсязі. [PERSON] отримує орендну плату за цим договором, тим самим вчинив дії, що свідчать про прийняття його до виконання, чим схвалив даний правочин. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданого 21.04.2004 року, позивач є власником земельної ділянки площею 2,5685 га, розташованої на території Чубинецької сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки: [NUMBER] (а.с. 7). З 2012 року відповідач використовує вказану земельну ділянку, оскільки позивач не заперечував проти цього. 28.09.2015 року позивач направив відповідачу заяву, в якій просив повідомити підстави використання відповідачем зазначеної земельної ділянки, та вказав про намір самостійного використання земельної ділянки (а.с. 8). [PERSON] від відповідача письмової відповіді не отримав, в усній формі йому повідомлено, що ТОВ «Агросолюшнс» використовує його земельну ділянку на підставі договору оренди землі, укладеного від його імені у 2012 році. Договір оренди землі від 29.08.2012 року позивач не підписував, не укладав, також не підписував і акт приймання-передачі об'єкта оренди. На виконання ухвали суду від 02.02.2016 року про витребування доказів, відповідач надав суду ксерокопію договору оренди землі від 29.08.2012 року, підписаний від імені позивача та зареєстрований 30.08.2012 року Управлінням Держкомзему в Сквирському районі Київської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №322400004002585 та акт приймання-передачі орендованої земельної ділянки від 29.08.2012 року (а.с.38-41,42). Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.124 ЗК України передача землі в оренду здійснюється на підставі цивільно-правової угоди. Згідно з положеннями ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі. За змістом ст.125 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності; право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права. Відповідно до ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У частині першій статті 215 ЦК України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі якщо на виконання неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст.1212-1215 ЦК України). Судом установлено, що вказаний Договір оренди землі, укладений у письмовій формі, в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, є укладеним, а отже - оспорюваний, але волевиявлення позивача не було направлено на укладення угоди. За таких обставин не можна вважати, що договір оренди землі відповідав волі орендодавця та вимогам закону, а тому наявні правові підстави для визнання договору оренди землі недійсним з підстав, передбачених ч.3 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною. Відповідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст. 57-60 ЦПК України. При цьому суд зазначає, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, відповідно до засад змагальності сторін за ст.10 ЦПК України. За змістом ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема витрати, пов'язані з проведенням судових експертиз. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивача 487,20 грн. судових витрат.

Outcome: approved