Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з вищевказаним позовом в обґрунтування якого зазначив, що 09.06.2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником всіх прав та обовязків якого виступає позивач ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір № 10-29/7260. Згідно вищевказаного договору відповідач отримав кредит у розмірі 120700,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08.06.2033 року (а. с. 62-69). Позивач зазначив, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем власних зобовязань за вищевказаним договором, станом на 23.11.2015 року виникла заборгованість, загальний розмір якої склав 202826,08 (доллар США), що еквівалентна за курсом НБУ 4864697,55 грн.,у тому числі: - 118687,46 (доллар США), еквівалент в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку2846668,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 84138,62 (доллар США), еквівалент в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку2018029,14 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. В обґрунтування підстав для нарахування вищевказаних сум заборгованості позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості за договором від 09.06.2008 року № 10-29/7260 (а. с. 6-9). На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 4864697,55 грн. заборгованості за кредитним договором від 09.06.2008 року № 10-29/7260 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 72970,47 грн. Представник позивача в судове засідання не зявився, але направив до суду клопотання від 21.06.2016 року, в якому позовні вимоги підтримав повністю, просить суд задовольнити їх у повному обсязі, проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує та просить суд розглянути справу за його відсутності. Відповідач по справі в судове засідання не зявився. Судом за зареєстрованим місцем проживання визначеним згідно відповіді Катеринопільської селищної ради, були направлені повістки про судовий виклик, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення від 13.06.2017 року № 2050100357741 та від 07.07.2017 року № 2050100363989 з яких вбачається, що поштове відправлення повернуто з відміткою «отримано» (а. с. 110, 123). Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з копіями відповідних документів надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно кредитного договору від 09.06.2008 року № 10-29/7260 вбачається, що предметом вищевказаного договору є надання коштів (кредиту) в сумі 120700,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних та з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 08.06.2033 року (а. с. 62-69). Згідно додаткової угоди від 17.10.2008 року про внесення змін до кредитного договору від 09.06.2008 року № 10-29/7260 вбачається, що сторони досягли згоди щодо збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, встановивши її на рівні 14 процентів річних (а. с. 19). З розрахунку заборгованості (а. с. 6-9) за договором від 09.06.2008 року № 10-29/7260 вбачається, що станом на 23.11.2015 року за відповідачем обліковується заборгованість, загальний розмір якої склав 202826,08 (доллар США), що еквівалентна за курсом НБУ 4864697,55 грн.,у тому числі: - 118687,46 (доллар США), еквівалент в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку2846668,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 84138,62 (доллар США), еквівалент в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку2018029,14 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. 22.06.2017 року позивачем на адресу суду надано клопотання, яке можна вважати клопотанням про збільшення позовних вимог, оскільки до клопотання приєднано збільшений розрахунок заборгованості (а. с. 111, 115-121) за договором від 09.06.2008 року № 10-29/7260, згідно з яким за позивачем [PERSON] станом на 16.06.2017 року обліковується заборгованість перед банком у загальному розмірі - 270284,63 (доллар США), у тому числі: - 118687,46 (доллар США) - заборгованість за кредитом; - 110493,84 (доллар США) - заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 11306,21 (доллар США) - розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту; - 29797,12 (доллар США) розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків. Суд залишає без розгляду дане клопотання оскільки воно не відповідає вимогам процесуального закону, а саме не містить вимоги щодо стягнення з відповідача зазначеної суми заборгованості згідно наданого розрахунку - 270284,63 доларів США. Крім того позивачем не сплачено судовий збір за збільшення позовних вимог. За таких обставин суд, приймаючи рішення по справі бере до уваги розрахунок заборгованості наданий позивачем на момент звернення з позовом до суду, а саме розрахунок заборгованості станом на 23.11.2015 року на суму - 202826,08 доларів США. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 527 ЦК України, боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Право кредитора, в даному випадку, вимагати від боржника повернення кредиту, передбачене\~ст. 1050 ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання. Оцінивши, за своїм внутрішнім переконанням досліджені у судовому засіданні докази, врахувавши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок досліджених доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про повну обґрунтованість позовних вимог та наявність законних підстав для їх задоволення, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав законних вимог позивача щодо своєчасного повернення заборгованості за кредитним договором. За таких обставин, суд визнає, що відповідач [PERSON], допустив істотні порушення умов кредитного договору від 09.06.2008 року № 10-29/7260 та вимог ст.ст. 526, 610, 611, 1050 ч. 2, 1054 ч.1 ЦК України, тому присуджує стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 202826,08 (доллар США), що еквівалентна за курсом НБУ 4864697,55 грн.,у тому числі: - 118687,46 (доллар США), еквівалент в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку2846668,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 84138,62 (доллар США), еквівалент в національній валюті за курсом НБУ на дату розрахунку2018029,14 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Щодо доводів [PERSON], з приводу відсутності у відповідача заборгованості перед банком у звязку із продажем предмета іпотеки (квартири) банком та зміною обставин, які полягають у збільшенні валютного курсу у 2008 році - суд вважає їх не обґрунтованими за наступних підстав. Відповідно до\~ст.1 Закону України «Про іпотеку»\~іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 1 та ч. 3\~ст. 33 та Закону України «Про іпотеку»\~у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно із ч. 5 та 6\~ст. 38 ЗУ "Про іпотеку", дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого повноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. З договору купівлі-продажу квартири від 09.06.2008 року серія ВКІ № 271227 вбачається, що відповідач [PERSON] придбав квартиру, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби, будинок № 20,\~\~загальною площею 30,8 метрів квадратних, яка складається з 1 кімнати, вартістю - 606250,00 грн. та належить [PERSON] на праві приватної власності (а. с. 56-57). П.п. 1.3.1 кредитного договору від 09.06.2008 року № 10-29/7260, з подальшими змінами та доповненнями до нього передбачено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобовязань щодо погашення кредиту, сплати процентів за його користування, інших платежів, передбачених цим договором, а також можливих штрафних санкцій, позичальник укладає з банком у зазначені нижче строки іпотечний договір - квартири № 15, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби, будинок № 20\~\~загальною площею 30,8 метрів квадратних, яка складається з 1 кімнати. Згідно висновку з незалежної оцінки майна, вбачається, що станом на 13.12.2011 року ринкова вартість нерухомого майна однокімнатної квартири № 15, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. П. Лумумби, 20, загальною площею 30,8 кв. м, становить 326534,00 гривень (а. с. 104). Листом від 18.05.2012 року вих. № 2566 відповідача [PERSON] повідомлено про проведення прилюдних торгів, з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки). Згідно меморіального ордера № 339051757 від 06.08.2012 року позивач отримав кошти від реалізації предмета іпотеки в розмірі 31287,31 доларів США (а. с. 112). Отримані від продажу заставного нерухомого майна (квартири) кошти, згідно квитанції банку зараховані на погашення процентів по кредиту згідно договору від 09.06.2008 року № 10-29/7260 (а. с. 114). Судом встановлено, що коштів отриманих позивачем від реалізації квартири виявилося недостатньо для погашення заборгованості за кредитним договором від 09.06.2008 року № 10-29/7260. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи відповідача [PERSON] щодо відсутності в останнього заборгованості перед позивачем у звязку із продажем предмета іпотеки (квартири) є безпідставними. Згідно роз'яснень п. 15 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення ч. 2\~ст. 652 ЦК України\~і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених ч. 2 цієї статті, при істотній зміні обставин. Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Згідно зі\~ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню, Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Наприкінці 2008 року в України розпочався розвиток кризових явищ, зокрема, в фінансовому секторі, що призвели до знецінення національної валюти України, зростання курсу іноземних валют, в т.ч. долара США та фінансової кризи. У зв'язку з фінансовою кризою істотно змінилися обставини, якими сторони керувались при укладенні Кредитного договору, а саме у зв'язку зі зростанням курсу долара США, збільшився гривневий еквівалент розміру кредиту та передбачених кредитним договором платежів. Зазначені обставини визнаються судом загальновідомими, тому, відповідно до ч. 2\~ст.61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Разом з тим, відповідно до ч. 1\~ст. 652 ЦК України\~у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інакше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязань. Розірвання договору у звязку з істотними змінами обставин є самостійним випадком припинення договірних зобовязань, метою якого є необхідність відновлення балансу інтересів сторін договору, істотно порушеного внаслідок непередбачуваної зміни зовнішніх обставин, що не залежать від волі сторін. При наявності істотної зміни обставин, що істотно порушила баланс інтересів сторін, сторони спочатку здійснюють спроби щодо зміни або розірвання договору за взаємною згодою, як зазначено у частині першій\~статті 651 ЦК України. Однак частиною другою\~статті 652 ЦК України\~передбачено, що якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінилися, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик, зміни обставин несе заінтересована сторона. Отже, закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2\~ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин. До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі\~статті 652 ЦК України\~на позивача покладається у відповідності до\~статті 60 ЦПК України\~обовязок довести ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог. [PERSON] не доведено наявність одночасно чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у звязку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору. [PERSON] зобовязаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства. Оскільки [PERSON] не здійснено досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання кредитного договору на підставі\~статті 652 ЦК України\~у судовому порядку, тому доводи відповідача щодо зміни валютного курсу, як зміни обставин, що призвели до невиконання відповідачем [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором суд не бере до уваги. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені останнім і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, з урахуванням встановленого п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» мінімуму - 72970,47 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved