Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в інтересах позивача [PERSON] та просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON], [INFO], право на завершення приватизації земельної ділянки відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації від 18 червня 2008 року за №362, площею 1,0001 га (рілля) для ведення особистого селянського господарства, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, що розташована за межами населеного пункту на території [PERSON] сільської ради Недригайлівського району Сумської області, приватизації якої розпочата [PERSON], яка померла 1 лютого 2005 року. Вказані позовні вимоги обгрунтовані тим, що матері позивача [PERSON] належала земельна ділянка на підставі розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №362 від 18.06.2008. Даним розпорядженням затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийнято рішення про передачу у власність [PERSON] на території [PERSON] сільської ради землі для ведення особистого селянського господарства площею 1,0001 га (рілля). Але за життя [PERSON] не встигла отримати державний акт та зареєструвати за собою право власності, оскільки 01 лютого 2005 року померла. Після її смерті позивач, син спадкодавця, [PERSON], належним чином прийняв спадщину матері. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,0001 га для ведення особистого селянського господарства, яка розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації №362 від 18.06.2008 була передана у власність його матері [PERSON], позивач [PERSON] не має можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вказану земельну ділянку, так як за життя мати не отримала державного акту. Тому позивач вимушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права, чим його представник і скористався. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не прибув, подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити (а.с. 44). Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації у судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с. 37). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Недригайлівського району Сумської області у судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позовні вимоги [PERSON] визнає повністю (а.с. 36). Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Сумській області у судове засідання не прибув, направив до суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, проти позовних вимог [PERSON] не заперечує (а.с. 40-41). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачами обставин, які наведені позивачем у позовній заяві, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, пересвідчившись, що визнання відповідачами позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідачів), вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] народився 20 лютого 1961 року в селі Коровинці Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією сторінок паспорту серії МА №809276 (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження позивача його батьками записані: у графі «батько» - [PERSON], у графі «мати» - [PERSON] (а.с. 14). [PERSON], мати позивача, померла 01 лютого 2005 року у селі Коровинці Недригайлівського району Сумської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-БП №209660 (а.с. 10). Відповідно до копії довідки-характеристики, наданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Недригайлівського району Сумської області за №1339 від 31 травня 2017 року (а.с. 11), [PERSON], [INFO], до дня смерті 01 лютого 2005 року була зареєстрована за адресою: [INFO] (Жовтнева), буд. 5, Недригайлівського району Сумської області. На момент смерті з нею проживали та були зареєстровані: чоловік [PERSON], [INFO]. Заповіт від імені [PERSON] у виконавчому комітеті [PERSON] сільської ради Недригайлівського району Сумської області посвідчувався 25 травня 1998 року за реєстровим номером 71 (його не змінено і не відмінено). Із дублікату заповіту [PERSON], посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Недригайлівськоого району Сумської області, вбачається, що все своє майно після її смерті вона заповідає [PERSON], позивачу по справі (а.с. 13). Після смерті спадкодавця [PERSON], позивач, син спадкодавця [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було заведено спадкову справу 61097073 (номер у нотаріуса 275/2017), що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49587074 та інформацією приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], з якої вбачається, що після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу 17 серпня 2017 року на підставі заяви від спадкоємця за заповітом [PERSON], свідоцтва про право на спадщину не видавалися (а.с. 30-31). Таким чином, позивач [PERSON] належним чином прийняв спадщину після смерті матері [PERSON], оскільки відповідного до ст. 1269 ЦК України подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за заповітом. Позивач [PERSON] звертався до нотаріуса з метою отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,0001 га для ведення особистого селянського господарства, що належала його матері [PERSON] Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 1,0001 га, оскільки відсутній правовстановлюючий документ - державний акт на право приватної власності на землю, так як за життя спадкодавця не був нею отриманий (а.с. 16). Відповідно до розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації №362 від 18 червня 2008 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянам, жителям с. Коровинці, у власність для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності ненаданих у власність і користування на території [PERSON] сільської ради, а також надано земельні ділянки громадянам [PERSON] сільської ради у власність для ведення особистого селянського господарства згідно додатку, у пункті 64 якого зазначена [PERSON], площа земельної ділянки 1,0001 га (рілля) (а.с. 15). З копії листа відділу Держгеокадастру в [PERSON] районі Сумської області, (а.с. 12), вбачається, що державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Недригайлівського району Сумської області, на імя [PERSON] не видавався. Таким чином, земельна ділянка площею 1,0001 га (рілля), що розташована на території [PERSON] сільської ради Недригайлівського району Сумської області, для ведення особистого селянського господарства, фактично була виділена спадкодавцю [PERSON], що підтверджується вищезазначеними доказами. Оскільки на момент державної реєстрації земельної ділянки [PERSON] померла, право власності на спірну земельну ділянку за [PERSON] зареєстровано не було, державний акт на право приватної власності на земельну ділянку не видавався. Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюються відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Згідно з ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України). Стаття 345 ЦК України визначає, що фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. У відповідності до ч. 2, 3 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 9 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. З аналізу наведених норм, можливо прийти до висновку, що право на завершення приватизації може бути успадковане за умови, що спадкодавець в установленому законом порядку розпочав процедуру приватизації, але не встиг завершити її у зв'язку зі смертю. Зокрема, у листі Вищого спеціалізованого суду від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п 3.5.) зазначено, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст. 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Таким чином, оскільки [PERSON], мати позивача, розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, вчинила всі визначені законом дії щодо отримання її у власність, але померла до видачі державного акту на право приватної власності, то позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті матері [PERSON], набув право на завершення процесу приватизації спірної земельної ділянки, а тому позовні вимоги визнаються судом обгрунтованими та підлягають задоволенню. Вимога про стягнення судових витрат з відповідачів представником позивача не заявлена. На підставі викладеного,

Outcome: approved