Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Прокурор в інтересах держави в особі Мирноградської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення збитків, завданих використанням земельної ділянки без правовстановлюючих документів. Вимоги мотивує тим, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2004 на праві приватної власності належить цілісний майновий комплекс за адресою: [ADDRESS]. До підписання договору нотаріусом було роз'яснено відповідачеві норми чинного законодавства щодо порядку оформлення права на землю. В лютому 2009 року [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку площею 0,8462га, для розміщення і обслуговування будівель та споруд хлібозаводу по [ADDRESS]. Станом на 22.03.2018 [PERSON] є власником даних будівель і споруд, однак кошти за користування земельною ділянкою до міського бюджету за останні три роки від нього не надходили, договір оренди земельної ділянки не укладався і вона використовується із порушенням ст.ст.125,126 Земельного кодексу України. Дана земельна ділянка належить Мирноградській міській раді. Рішенням виконкому ради №238 від 19.07.2017 затверджено акт комісії про визначення розміру збитків, заподіяних [PERSON] використанням земель ділянки без укладення договору оренди за період з 01.07.2014 по 30.06.2017 в розмірі 295124,94 гривень орендної плати: з 01.07.2014 по 31.12.2014 - 35144,38 гривень; з 01.01.2015 по 31.12.2015 - 70288,76 гривень; з 01.01.2016 по 31.12.2016 - 100721,49 гривень та з 01.01.2017 по 30.06.2017 - 88970,31 гривень. При цьому враховано, що нормативна грошова оцінки 1м2 земельної ділянки для розміщення і обслуговування виробничої бази у даному місті складає у 2014- році - 276,88 гривень, у 2015 році - 276,88 гривень, у 2016 році - 396,76 гривень і у 2017 році - 700,94 гривень. Рішенням виконкому ради від 13.02.2018 №36 із урахуванням положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яка звільняє суб'єктів господарювання м. Димитрова (в теперішній час - Мирнограда) від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, та розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 зі змінами, яке з 08.06.2016 виключає м. Димитров з переліку населених пунктів, на які розповсюджується дія ст.2 вищеназваного Закону, затверджено додаток до акту про визначення збитків власникам землі та землекористувачам від 18.07.2017 №1, заподіяних відповідачем використанням земельної ділянки без укладення договору оренди за період з 01.07.2016 по 31.12.2017 - з 01.07.2016 по 31.12.2016 - 50360,74 гривень, з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 177940,63 гривень, а всього 228301,37 гривень. [PERSON] двічі викликався на засідання комісії для визначення відшкодування збитків, але не прибув туди, 18.07.2017 на засіданні комісії узгоджено акт №1, рішенням виконкому №238 від 19.07.2017 цей акт затверджено, копії акту і рішення надіслані відповідачеві 25.07.2017. До цього часу визначена сума збитків ним не сплачена. Звернення саме прокурора із цим позовом обґрунтоване тим, що Мирноградська міська рада як орган місцевого самоврядування територіальної громади, будучи зобов'язаною здійснювати захист комунальних майнових прав, не здійснила такий захист протягом тривалого часу, що призвело до спричинення шкоди державі у вигляді недоотримання коштів міським бюджетом та тягне за собою невиконання програм про охорону і збереження земельних ресурсів, порушення бюджетного законодавства. Просить стягнути з [PERSON] на користь Мирноградської міської ради збитки в розмірі 228301,37 гривень та стягнути на користь прокуратури Донецької області сплачений при пред'явленні позову судовий збір в сумі 3424,52 гривен. В судовому засіданні прокурор Ніколаєнко О.С. підтримала заявлені вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними у позовній заяві доводами, наполягала на задоволенні позову. Представник Мирноградської міської ради Лаврова М.А. в судовому засіданні також підтримала позов прокурора. Пояснила, що [PERSON], володіючи цілісним майновим комплексом в [ADDRESS], дійсно не уклав із радою договору оренди земельної ділянки, внаслідок чого спричинені збитки саме в тому розмірі, який зазначено прокурором, і ці збитки мають бути відшкодовані відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пред'явлені вимоги не визнав у повному обсязі. Посилаючись на відзив, поданий ним судові, пояснив, що дійсно хлібозавод належить йому, нотаріусом посвідчувався договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, але згодом виявилося, що на території хлібозаводу наявні споруди, що не входять у договір, про які в момент купівлі йому відомо не було. Він придбав комплекс як приватний підприємець після банкрутства Димитровського хлібозаводу. Власником і постійним користувачем земельної ділянки він не є, а тому не є суб'єктом плати за землю у формі земельного податку, єдина можлива для нього форма здійснення плати за землю - орендна плата. В ході спілкування з виконкомом йому запропонувати платити за фактом, але він відмовився. На плані вказані споруди, які не входять до договору, в договорі не зазначена площа. Витяг із зазначенням кадастрового номеру він спростовує, кадастровий номер йому не надавався. До кадастрового відділу він приносив техпаспорт, щоб оформити землю, тоді і виявилося, що деякі споруди йому не належать. На необліковані об'єкти не було технічної документації, хлібозавод побудував їх самовільно, вони перешкоджали оформленню документів. В 2015 році він тимчасово припинив підприємницьку діяльність, потім знов зареєструвався 18.06.2018. Він заперечує розмір площі, зазначений в техпаспорті БТІ. Письмової відповіді з кадастрового відділу він не отримував. На виготовлення технічної документації потрібні немалі гроші, яких в нього немає. Повідомлення виконкому він не отримував, оскільки не мешкає за зазначеною там адресою. Вважає, що до виниклих у справі правовідносин має застосовуватися положення цивільного законодавства про відшкодування шкоди, що, у свою чергу, передбачає наявність всіх складових цивільного правопорушення, оцінку ступеню вини. Також вважає необґрунтованим і безпідставним представництво прокурором інтересів держави у цій справі. Просив у позові відмовити. Суд, вислухавши сторін і дослідивши докази у справі окремо і в сукупності, встановивши обставини справи і відповідні ним правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Суб'єктами права на землі комунальної власності згідно зі статтею 80 ЗК України є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні. Судом встановлено, що 03.08.2004 між [PERSON], ліквідатором ВАТ «Димитровський хлібозавод», та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким продавець [PERSON] передав, а покупець [PERSON] прийняв у власність цілісний майновий комплекс, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та складається з: будівлі основного корпусу (А); компресорної (Д-1); складу паливно-мастильних матеріалів (І-1); складу безтарного зберігання муки (Ж-1); трансформаторної (Г-1); прохідної вісової (Б-1); ями вісової (К-1); будівлі магазину «Гарячий хліб» (В-1); паркану (№4). При посвідченні договору [PERSON] роз'яснено зміст ст.120 ЗК України, про що свідчить його підпис в договорі (а.с.14). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.06.2017 №88882918 право власності на зазначене нерухоме майно було зареєстровано в Реєстрі 01.09.2004 (а.с.12). Те ж саме підтверджено витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №4605853 від 01.09.2004 (а.с.13). Відповідно до витягу б/н з технічної документації про нормативну оцінку земельної ділянки за кадастровим [NUMBER] відділу Держкомзему у м. Димитрові Донецької області ГУ Держкомзему у Донецькій області загальна площа земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], на якій розташовані будівлі та споруди хлібозаводу та користувачем якої є [PERSON], становить 8462 м2 (а.с.10). Статтями 125, 126 ЗК України передбачено, що право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону. Статтею 206 ЗК України та статтею 2 Закону України «Про плату за землю» визначено, що використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Частиною четвертою статті 2 Закону України «Про плату за землю» передбачено, що за земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата. За приписами статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Відповідно до частини другої статті 120 ЗК України, якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, право на земельну ділянку в набувача будівлі або споруди виникає з моменту набуття права на будівлю або споруду незалежно від будь-яких подальших дій набувача щодо оформлення права на земельну ділянку. Таке оформлення може мати місце в подальшому, в тому числі шляхом підписання відповідного договору (оренди, емфітевзису, суперфіцію). Отже, з 01.09.2004 до [PERSON] перейшло право користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Димитровської міської ради №V/38-24 від 11.02.2009 ФОП [PERSON] видано дозвіл на виконання технічної документації із землеустрою з складання документа, що посвідчує право на земельну ділянку, під розміщення та обслуговування будівель і споруд хлібозаводу по [ADDRESS], із земель Димитровської міської ради (а.с.11). В той самий час судом встановлено, що після оформлення [PERSON] права власності на будівлі та споруди, розташовані на земельній ділянці площею 8462 м2 по [ADDRESS], і по теперішній час договір оренди вказаної земельної ділянки він не укладав, орендної плати за договором не сплачує, хоча земельна ділянка використовується ним для розміщення об'єктів нерухомого майна. 16.03.2016 за вих.№01-18-018 Димитровською міською радою [PERSON] направлено листа із пропозицією провести інвентаризацію земельної ділянки та зареєструвати земельну ділянку у встановленому законодавством порядку. Для цього відповідачеві повідомлено про необхідність протягом місяця з'явитися до ради із клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою (а.с.28,29). 29.04.2016 за №01-18-053 Димитровською міською радою вдруге направлено [PERSON] вищевказаний лист у зв'язку із нереагуванням на висловлені вимоги (а.с.30-31). Вказані листи відповідачем [PERSON] були проігноровані, жодних заходів щодо реєстрації земельної ділянки ним вжито не було. Так, за відомостями Красноармійської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Донецькій області від 05.07.2016 за останні три роки від землекористувача земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], [PERSON] за користування земельною ділянкою надходжень до бюджету не було (а.с.9). Крім того, в судовому засіданні відповідачем [PERSON] підтверджено, що ним не сплачувалися грошові кошти за користування вказаною земельною ділянкою. Отже, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON], будучи власником будівель і споруд та використовуючи земельну ділянку, на яких вони розташовані, фактично не сплачував належних платежів за таке користування. Позиція відповідача про те, що виниклі правовідносини мають розглядатися в контексті положень про відшкодування шкоди (ст.ст.1166, 1193 ЦК України), є хибною з огляду на таке. Перехід прав на земельну ділянку, пов'язаний із переходом права на будівлю або споруду, регламентований у ЗК України. Як вже зазначалося судом, якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (частина друга статті 120 ЗК України). Набуття іншою особою права власності на будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, є підставою припинення права користування земельною ділянкою у попереднього землекористувача (пункт «е» частини першої статті 141 ЗК України). За змістом глави 15 ЗК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується через право постійного користування або право оренди. Частина перша статті 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України). Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права (стаття 125 ЗК України). За змістом вказаних приписів виникнення права власності на будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені і яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте, враховуючи приписи частини другої статті 120 ЗК України, не є правопорушенням відсутність у власника будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівля, споруда розташовані. Відтак, є відсутніми підстави застосовувати до спірних правовідносин приписи чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок. Саме така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.05.2018 у справі №629/4628/16-ц. До моменту оформлення власником об'єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об'єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов'язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (близькі за змістом висновки сформульовані у постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі №922/207/15). Вина заподіювача шкоди, про необхідність наявності якої вказує [PERSON] у своєму відзиві, є обов'язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов'язаннях, в той час як для кондикційних зобов'язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов'язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов'язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна. Земельний кодекс України та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин є спеціальними до правовідносин щодо відшкодування збитків землевласникам та землекористувачам, у тому числі у вигляді неодержаних ними доходів. Згідно із частиною другою статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки (пункт "д" частини першої статті 156 ЗК України). За змістом статті 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють, зокрема, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. З аналізу наведених норм вбачається, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 1 Порядку власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні, зокрема, неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок. Відповідно до пункту 3 Порядку відшкодуванню підлягають збитки власників землі і землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. При цьому неодержаний доход - це доход, який міг би одержати власник землі, землекористувач, у тому числі орендар, із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її вилучення (викупу) або тимчасового зайняття, обмеження прав, погіршення якості землі або приведення її у непридатність для використання за цільовим призначенням у результаті негативного впливу, спричиненого діяльністю підприємств, установ, організацій та громадян. Розміри збитків, у тому числі неодержані доходи, згідно з п.2 Порядку визначаються комісіями, створеними Київською та Севастопольською міськими, районними державними адміністраціями, виконавчими комітетами міських (міст обласного значення) рад. 21.06.2017 та 05.07.2017 комісією для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам за вих.№4 [PERSON] направлено виклик на засідання комісії, які були призначені на 04.07.2017, а потім на 18.07.2017, так само зроблені аналогічні оголошення у пресі до уваги землекористувача відповідної земельної ділянки (а.с.24-27, 32-34). 18.07.2017 комісією для визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам при виконкому Мирноградської міської ради був проведений розрахунок збитків, завданих раді як власникові землі [PERSON] (акт від 18.07.2017, а.с.18) та визначено суму збитків, завданих за період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з 01.07.2014 по 30.06.2017, яка склала 295124,94 гривень. Рішенням виконкому Мирноградської міської ради від 19.07.2017 №238 зазначений акт затверджено (а.с.17). Розрахунок збитків, завданих раді [PERSON], здійснювався відповідно до нормативної грошової оцінки 1 м2 земельної ділянки в даному місті та визначався виходячи з площі 8462 м2, період використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів визначено з 01.07.2014 по 30.06.2017. Додатком від 13.02.2018 до Акту про визначення збитків власникам землі та землекористувачам від 18.07.2017 №1 комісія, врахувавши вимоги положень ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яка звільняє суб'єктів господарювання м. Димитрова (нині - Мирнограда) від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, та розпорядження КМУ №1085-р від 07.11.2014 зі змінами, яке з 08.06.2016 виключає м. Димитров з переліку населених пунктів, на які розповсюджується дія ст.2 вищеназваного Закону, зменшила розмір відшкодування збитків і визначила період з 01.07.2016 по 31.12.2017 як такий, за який збитки мають бути відшкодовані. Згідно з розрахунком з 01.07.2016 по 31.12.2016 збитки становлять 396,76 гривень (нормативна вартість 1 м2 земельної ділянки) х 8462 м2 (площа ділянки) х 3% = 100721,49 гривень : 12 х 6 = 50360,74 гривень; з 01.01.2017 по 31.12.2017 збитки становлять 700,94 гривень (нормативна вартість 1 м2 земельної ділянки) х 8462 м2 = 5931354,28 х 3% = 177940,63 гривень, а всього - 228301,37 гривень. На підставі проведеного розрахунку міською радою [PERSON] спрямовувалися повідомлення з додатками у вигляді копій вищевказаного акту комісії (в другий раз - додатку до акту від 13.02.2018) та рішення ради, а також договору про добровільне відшкодування збитків і бланку заяви про згоду на врегулювання спору та сплату збитків (а.с.15,16). Однак ці документи відповідачем [PERSON] також були проігноровані. Суд вважає, що використання відповідачем земельної ділянки без оформлення правовстановлюючих документів завдає істотної шкоди економічним інтересам держави, унеможливлюючи надходження коштів у визначеному законом розмірі до бюджету. Доводи відповідача щодо незазначення у договорі площі земельної ділянки, з урахуванням якої нараховані збитки, та з переліком об'єктів, фактично наявних та зазначених у договорі купівлі-продажу, не впливають на висновки суду, оскільки площа земельної ділянки зазначена у витязі з технічної документації, а фактична наявність об'єктів нерухомості і співвідношення їх із договором купівлі-продажу відома відповідачеві з моменту укладення договору. Відповідач не надав суду доказів, що ним вживалися будь-які дії щодо оспорювання відомостей про площу ділянки протягом володіння ним нерухомим майном з 2004 року по теперішній час, так само й про те, що ним вживалися будь-які дії, спрямовані на розроблення технічної документації, приведення правовідносин щодо використання земельної ділянки у відповідність із чинним законодавством. Реалізовуючи визначені законом повноваження в земельних правовідносинах, міська рада ще 11.02.2009 прийняла рішення про надання дозволу для складання технічної документації із землеустрою. Вказані дії є однією з передумов для оформлення договору оренди, і при цьому в подальшому саме на орендаря покладається обов'язок з вчинення дій, спрямованих на оформлення документів, зокрема, звернення для затвердження технічної документації, подання відповідної заяви і пакету документів про розгляд питання щодо надання земельної ділянки в оренду. Натомість, відповідачем не вчинено таких дій. Суд зауважує, що пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Сам факт значного строку з моменту отримання рішення по наданню згоди на складання технічної документації і відсутності будь-яких активних дій з боку [PERSON], направлених на оформлення орендних правовідносин, свідчить про втрату міською радою майна (грошових коштів від оренди землі), яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Частинами 1,2,3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При ухваленні рішення суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема, достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували його заперечення проти позовних вимог, в той час як прокурором достатньою мірою доведена обґрунтованість пред'явлених вимог. Посилання відповідача на безпідставність представництва прокурором інтересів держави в цій справі не ґрунтуються на законі і не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки прокурором доведена у відповідності до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.56 ЦПК України обґрунтованість свого звернення до суду, наявність порушення інтересів держави, необхідність їхнього захисту, а також визначені підстави для звернення до суду, оскільки орган місцевого самоврядування неналежним чином здійснює відповідні функції та повноваження. Отже, позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь прокуратури Донецької області необхідно стягнути 3424,52 гривень судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved