Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-21 00:00:00

У березні 2021 року до Заводського районного суду міста Дніпродзержинська Дніпропетровської області звернувся представник Нетесана Т.П. в інтересах позивача Кредитної спілки «Союз - Дніпро» з позовною заявою до [PERSON] , за яким позивач - Кредитна спілка «Союз - Дніпро» просить стягнути з відповідача - [PERSON] на їх користь: заборгованість за кредитним договором № 1912/19 від 21.11.2019 року у сумі 15572,21 грн., яка складається з наступного: 6967,43 грн. - заборгованість по кредиту; 8604,78 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками за користуванням кредитом з урахуванням прострочення платежів та судові витрати у розмірі 2270,00 грн. сплачений судовий збір. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 21 листопада 2019 року між позивачем, Кредитною спілкою "Союз-Дніпро", як Кредитором, та Відповідачем, [PERSON] , як Позичальником, був укладений Договір споживчого кредиту № 1912/19, згідно умов якого, позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі - 7000 грн. 00 коп., строком на 12 місяців, починаючи з 21 листопада 2019 року до 20 листопада 2020 року, а відповідач зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити проценти за користування кредитом. Кредит був отриманий відповідачем 21 листопада 2019 року на суму 7000 грн. 00 коп., відповідно до видаткового касового ордеру № 2904 від 21.11.2019 року на суму 7000,00грн. Відповідно до умов Договору споживчого кредиту № 1912/19 від 21 листопада 2019 року [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість по Кредитному договору щомісячно у період з «16» по «30» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по Договору споживчого кредиту, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 20 листопада 2020 року. Відповідач повинен був повернути 7000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів відповідно п. 6.2. Договору споживчого кредиту. Проте, відповідач неналежним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору. Порушення при виконанні зобов`язань виявились в тому, що відповідач несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредиту, а з квітня 2020 року повністю припинила погашення заборгованості за кредитом, тому при несвоєчасному внесенні платежів по поверненню кредиту нарахування процентів розраховувалось відповідно до п.6.6. Договору споживчого кредиту за кожен день простроченого платежу. Строк дії Договору споживчого кредиту № 1912/19 від 21 листопада 2019 року закінчився 20 листопада 2020 року, але сума кредиту не погашена та залишок за кредитом складає 6967,43 грн. (7000,00 (сума кредиту) - 32,57 (фактично сплачено кредиту) = 6 967,43 грн.). Згідно до розрахунку заборгованості Відповідач повинен повернути: залишок по кредиту у розмірі 6967,43 грн. та проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів у розмірі 8604,78 грн. (12 417,21 грн. - 3 812,43 грн. = 8 604,78 грн.) Таким чином загальна заборгованість за Договором споживчого кредиту № 1912/19 від 21 листопада 2019 року становить 15572 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 21 копійку. Представники Позивача неодноразово спілкувались з Відповідачем, вимагали погасити суму наявної поточної заборгованості, та попереджали, що у разі невиконання даних вимог Позивач буде вимушений звернутися до суду. Проте Відповідач жодних дій на виконання своїх зобов`язань не вчинив. З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу Відповідача направлялася вимоги про погашення поточної заборгованості за кредитом з проханням погасити існуючу заборгованість, але Відповідач проігнорував висунуті вимоги, та самоусунувся від виконання зобов`язань. На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь КС «Союз-Дніпро» за Договором споживчого кредиту № 1912/19 від 21 листопада 2019 року заборгованість у розмірі 15572 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 21 копійку та судові витрати сплачені при подачі позовної заяви у розмірі 2270,00 грн.. Ухвалою від 19.03.2021 року провадження у справі було відкрито та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтвердив та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Надала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутністю, зазначила, що позовні вимоги позивача та обставини, якими вони обґрунтовані, визнає в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд. Суд приймає до уваги, що відповідачка, в своїй заяві про розгляд справи за її відсутності зазначила, що вона визнає позовні вимоги позивача щодо стягнення з неї заборгованості за користування кредитом, тобто є згодною з ними. Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що між Кредитною спілкою «Союз-Дніпро» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1912/19 від 21.11.2019 року (а.с.5-7), згідно з яким позивач надав відповідачу 21.11.2019 року кредит у розмірі 7000 грн. 00 коп. строком на 12 календарних місяців до 20 листопада 2020 року, зі сплатою відсотків за користуванням кредитними коштами відповідно до п.6.2 Договору споживчого кредиту (а.с.5-7). Факт отримання коштів [PERSON] підтверджується копією видаткового касового ордеру № 2904 від 21.11.2019 року на суму 7000,00 грн. (а.с.8). Відповідно до умов кредитного договору № 1912/19 від 21.11.2019 року [PERSON] зобов`язалася погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно у період з «16» по «30» число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та процентів за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий відповідачем у строк до 20 листопада 2020 року. Відповідач повинен був повернути 7000,00 грн. - суму кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів відповідно п. 6.2. кредитного договору, відповідач свої зобов`язання по кредитному договору не виконав, плату по кредиту здійснював не в повному обсязі, а з листопада 2020 року припинив сплату по кредиту взагалі, порушуючи запланований графік повернення кредиту. Оскільки Відповідачем платежі по поверненню кредиту вносились несвоєчасно, то відповідно до п.6.6. Договору, нараховуються проценти за кожен день простроченого платежу. Згідно розрахунку (а.с.4), відповідач має заборгованість за договором споживчого кредиту у розмірі 15572 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот сімдесят дві) гривні 21 копійку з яких: 6967,43 грн. (7000,00 (сума кредиту) - 32,57 (фактично сплачено кредиту) = 6 967,43 грн.) залишок по кредиту; 8604,78 грн. (12417,21 грн. - 3812,43 грн. = 8 604,78 грн.) проценти нараховані за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів у розмірі. На адресу відповідача направлялися вимоги (а.с.9, 10) про погашення заборгованості за кредитом з проханням погасити існуючу заборгованість, але до теперішнього часу заборгованість Відповідачем не погашена. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК). Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі ч.2 ст.80 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти». Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, щодо відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. За змістом статті 1056-1ЦК України розмір відсотків та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована відсоткова ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої відсоткової ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої відсоткової ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Частина 1 ст. 509 ЦК України зазначає, що «зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку». Згідно зі ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання, або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття. 610 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідач, порушуючи виконання умов Договору кредиту в односторонньому порядку, всупереч ст. 526, 530, 629 ЦК України, припинив повертати основну суму кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом. Тим самим відповідач порушив норми ст. 1054 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Цією ж статтею ЦК передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідач не виконує (неналежно виконує) обов`язки щодо своєчасного повернення основної суми заборгованості по кредиту та сплати відсотків за користування Кредитом. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. За приписами частин першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Оскільки відповідач у справі позов визнав, доводи позивача щодо невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором, а також розміру прострочених платежів слід вважати доведеними. За таких обставин позов заявлено обґрунтовано та у відповідності до вимог чинного законодавства, тому він підлягає задоволенню. З урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в сумі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) гривень 00 копійок.

Outcome: approved