Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим будинком, що знаходиться в м. Бобровиця Чернігівської області по вул.Щаслива (Артема), 78. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником вищезазначеного будинку . В даному будинку крім позивачки зареєстрований також її син [PERSON] та колишній чоловік [PERSON]. Рішенням Бобровицького районного суду від 21.08.2013 року шлюб між позивачем і відповідачем було розірвано, але [PERSON] не проживає за вищезазначеною адресою з 2011 року і до цього часу, тобто понад шість років. Перешкод у користуванні житловим приміщенням ніхто із мешканців йому не чинив. Де на даний час проживає відповідач не відомо. Факт відсутності відповідача за вказаною адресою підтверджується даними актів обстеження вищезгаданого будинку. Позивач самостійно сплачує комунальні платежі, за утримання будинку відповідач не сплачує кошти, особисто участь в утриманні не приймає. Реєстрація відповідача перешкоджає праву позивачки розпоряджатися даним будинком. Враховуючи вищезазначене позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням та обммежує в здійсненні інших законних прав. В судове засідання позивач надала письмову заяву про слухання справи в її відсутність , вимоги підтримала, не заперечує щодо заочного розгляду . Відповідач в судове засідання не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення, розміщене в газеті про його виклик до суду , заяв про перенесення розгляду не подавав, про причини неявки не повідомляв, а тому суд ухвалив розгляд провести на підставі наявних у справі доказів ( ст. 169 ч.4 ЦПК України). Розглянувши позовну заяву , дослідивши письмові докази , суд приходить до наступного висновку. Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При цьому ч.2 ст. 405 ЦК України, передбачені, спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України . В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами , що в м. Бобровиця Чернігівської області по вул. Щасливій (Артема), 78 (а.с.6). В будинку , що належить позивачці зареєстрований відповідач [PERSON] та син [PERSON], що підтверджується даними довідки міської ради (а.с. 12) та даними домової книги (а.с. 7) , проте відповідач не є членом сім"ї позивачки (а.с.8), не проживає в даному будинку з 2011 року, що підтверджується даними актів обстеження житлового будинку від 24.01.2017 року, 19.04.2017 року , 07.07.2017 року (а.с.9-11) . Отже відповідач відсутній за місцем реєстрації більше 1 року, договір оренди відсутній, домовленості про тривалу відсутність між сторонами не було, тобто вважати причини відсутності поважними не має . Враховуючи всі надані позивачкою докази, суд вважає, що відповідач відсутній за місцем реєстрації понад рік без поважних причин, а тому втратив право користуватися житлом позивачки. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. На підставі вищезазначеного та

Outcome: approved