Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на чотири земельні ділянки, площею 2,70 га; 3,39 га; 0,36 га та 0,55 га, які розташовані на території Жолобненської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області (далі - Земельні ділянки). В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті [PERSON], померлої [INFO], відкрилась спадщина, що складається з Земельних ділянок. Як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказане спадкове майно, у зв'язку з відсутністю доступу до усіх необхідних документів та спадкової справи, яка заведена та знаходиться в архіві державної нотаріальної контори у м. Костянтинівка Донецької області, яке відноситься до населених пунктів проведення антитерористичної операції. Сторони в судове засідання не прибули, про час і місце розгляду справи були повідомлені в порядку, визначеному ст. 76 ЦПК України. Надіслали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримав, проти чого представник відповідача - не заперечив. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на Земельні ділянки, які належали померлій на підставі Державних актів серії [NUMBER] від 24.05.2005 року: площею 2,70 га - [NUMBER]; площею 3,39 га - № [NUMBER]; площею 0,36 га - № [NUMBER] та площею 0,55 га - № [NUMBER], що підтверджується відповідними копіями Державних актів на право власності на земельну ділянку. За життя [PERSON] розпорядилась своїм майном, склавши 27.05.2013 року заповіт на ім'я [PERSON], позивача по справі, який спадщину прийняв, звернувшись з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса у встановлений законом шестимісячний термін. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.07.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на Земельні ділянки у зв'язку з відсутністю доступу до архіву Четвертої донецької державної нотаріальної контори у м. Костянтинівка Донецької області, в якому зберігається спадкова справа померлої [PERSON] Вказані обставини підтверджуються листом Четвертої донецької державної нотаріальної контори від 01.11.2016 року з якого слідує, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена 19.09.2014 року за № 255/2014 у вказаній нотаріальній конторі, проте надати інформацію про спадкоємців після її смерті не має можливості у зв'язку з відсутністю доступу до архіву. Вказана інформація також підтверджується листом державного нотаріуса Новоград-Волинської державної нотаріальної контори від 26.10.2016 року. Відповідно до п. 1 п. 15 Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02.12.2015 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» до таких в Донецькій області належить і м. Костянтинівка. Внаслідок проведення антитерористичної операції була заподіяна значна шкода усім державним установам, що призвела до втрати багатьох документів, які знаходились у них на зберіганні. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а відтак у зв'язку з неможливістю доступу до архіву Четвертої донецької державної нотаріальної контори, в якому заведено спадкову справу №255/2014 після смерті [PERSON], суд визнає за можливе визнати право власності на спадкове майно померлої в судовому порядку. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 328 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Виходячи зі змісту ч.1, 2 ст. 331, ч. 1 ст. 182 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон) право власності на нерухоме майно підлягає обов'язковій державній реєстрації. Пунктом 4 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що права на нерухоме майно, які виникли до набрання чинності цим Законом (тобто до 01.07.2004 року), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Основним юридичним документом на право власності на землю за життя спадкодавиці були Державні акти на право власності на земельну ділянку від 24.05.2005 року (ст. 126 ЗК України в редакції від 01.01.2004 року). З введенням в дію з 05.03.2009 року нової редакції ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав, яка, в свою чергу, проводиться за заявочним принципом. Як встановлено в судовому засіданні і слідує з матеріалів справи, за життя [PERSON] правомірно набула на Земельні ділянки право власності, отримавши Державні акти на них та відкрито користувалася ними. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю. Так як до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті, та, враховуючи неможливість оформлення позивачем своїх спадкових прав у нотаріальній конторі, яка знаходиться на території проведення антитерористичної операції Донецької області та неможливістю доступу до архіву, в якому знаходиться спадкова справа з усіма належними для видачі свідоцтва документами, суд приходить до висновку про можливість визнання за ним права власності в порядку спадкування за заповітом на Земельні ділянки, що залишились після смерті [PERSON] Відтак, позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved