Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача [PERSON] (Позивач) звернулась до суду з вище вказаним позовом, під час розгляду справи 21.03.2018 року до суду було надано уточнену позовну заяву, в якій просила суд стягнути з Відділу освіти виконкому Саксаганської районної у місті ради (Відповідач) на користь Позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 04 вересня 2016 року по 01 лютого 2018 року в сумі 58\~183,44 грн. та судові витрати. В обґрунтування вимог представник позивача вказала, що Позивач з 02.09.2015 року по 03.09.2016 року працювала на посаді соціального педагога Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №58 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. Наказом від 02 вересня 2016 року №351-к/тр відділу освіти виконкому Саксаганської районної у місті ради 03.09.2016 року Позивач була звільнена із займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. У порушення вимог ст.ст. 47, 116 КЗпП України у день звільнення з роботи позивачу не була виплачена компенсація за невикористанні нею 24 календарних дня додаткової відпустки як одинокій матері та жінці, яка працює та має дитину інваліда ( 17 днів за 2015 рік, 7 днів за 2016 рік) та не було видане письмове повідомлення про розмір сум, які були нараховані при звільненні. Про те, що при звільненні не були виплачені суми компенсації за невикористані нею дні щорічної додаткової відпустки, Позивачу стало відомо з інформації, викладеній у листі Криворізького коледжу Національної металургійної академії України від 20.12.2017 року №293, в якому вона працювала після звільнення із США №58. В січні 2018 року Позивач звернулась до відповідача з проханням усунути порушення. 02.01.2018 року відповідач надав позивачу довідку про доходи та визнав порушення трудового законодавства щодо оплати праці провівши повний розрахунок, перерахувавши заборговану заробітну плату за 24 календарних дні додаткової відпустки як одинокій матері та жінці, яка працює та має дитину інваліда в сумі 2394,16 грн., з урахуванням утриманих обовязкових платежів, до банківської установи. Вважає, що у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, відповідно до норм ст. 117 КЗпП України Позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 04 вересня 2016 року по 01 лютого 2018 року в сумі 58\~183,44 грн. (164,36 грн. /розмір середньоденної заробітної плати/ х 354 робочих дня/кількість днів затримки розрахунку при звільненні. 20.03.2018 року відповідачем надано письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 21-23), в якому просив задовольнити позов частково в розмірі 2\~958, 48 грн.( з моменту звернення до відділу освіти з відповідною вимогою). Зазначивши, що Позивач при прийомі на посаду соціального педагога КЗШ №58 не надала жодних документів, що підтверджують її право на соціальну відпустку. Підставою для надання соціальної відпустки є написання заяви, відповідно до якої навчальний заклад видає відповідний наказ, але від позивача такі в 2015 році не надходили. Лише 23.08.2016 Позивачем надано заяву на одну із підстав додаткової відпустки (має дитину -інваліда), а отже за всі інші періоди Позивач своє право на додаткову відпустку не реалізовувала. До відома зазначили, що виплата додаткової відпустки Відділом освіти виконкому Саксаганської районної у місті ради здійснюється на підставі Наказу навчального закладу. Оскільки відповідних Наказів не було, правові підстави виплати будь-яких сум позивачу відсутні. Вказали, що в період з 25.08.2016 року по 03.09.2016 р. [PERSON] відповідно до ст. 19 КЗпП України, перебувала у соціальній відпустці, а з 03.09.2016 року звільнена за власним бажанням, отже в день звільнення не працювала, тому відповідно до вимог ст. 116 КЗпП України повинна була предявити вимогу про розрахунок. Крім того, в заяві про звільнення Позивач не вказала вимогу про виплату компенсації за невикористані додаткові соціальні відпустки. Крім того, вважають, що Позивачем пропущені строки звернення до суду про вирішення трудового спору, а саме вона мала звернутись протягом трьох місяців з дня звільнення, тому що хоч і не скористувалась своїм правом, однак знала, що могла отримати розрахунок за невикористанні відпустки. Затримки у розрахунку не було б, якщо б Позивач вчасно звернулась з вимогою про розрахунок. Тому відповідач, врахувавши надані позивачем документи, що підтверджують її право на соціальну відпустку та з метою врегулювання питання в досудовому порядку, відділом освіти виплачено компенсацію в розмірі 3011 грн. 52 коп. за невикористану соціальну відпустку, як одинокій матері та жінці, яка має дитину інваліда у кількості 17 календарних днів за 2015 рік та 7 календарних днів за 2016 рік та надано всі запитувані довідки. Насамкінець вказали, що згодні виплатити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 2958 грн. 48 коп., виходячи з розрахунку з 12.01.2018 року по 06.02.2018 року. 28.03.2018 року представником позивача [PERSON] надана відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] (а.с. 49 -51), в якій зазначено, що доводи відповідача про те, що йому на день звільнення позивача не було відомо про наявність у неї права на додаткову соціальну відпустку суперечать обставинам справи та документам, які надані позивачем та відповідачем. На її думку, аналіз ст.47, ч.1 ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» дає підстави для висновку, що обовязок про проведення повного розрахунку із звільненим працівником покладається на роботодавця, який повинен був виплатити грошову компенсацію за усі дні невикористаних працівником відпусток, в тому числі і соціальних. При цьому законодавець не вимагає від працівника обовязку звертатися до роботодавця з відповідною заявою та обовязковою письмовою заявою про проведення ним повного розрахунку. Також зазначила, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом. Представник позивача в суді позовні вимоги підтримала наполягала на їх задоволенні. В подальшому надала заяву про розгляд справи за її відсутності та позивача, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позовних вимог. В подальшому надаладо суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи Криворізької загальноосвітньої школа І-ІІІ ступенів №58 Криворізької міської ради Дніпропетровської області заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказавщши, що працює директором даної школи з 2017 року та не знає чи є в особовій справі Позивача є документи, що надають право на отримання додаткових відпусток. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку письмовим доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в їх сукупності,\~суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно наказу Відділу освіти виконкому Саксаганської районної у місті ради від 01.09.2015 року за №371-к/тр [PERSON] було призначено на посаду соціального педагога Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №58 Криворізької міської ради Дніпропетровської області з 02.09.2015 року з навантаженням 0,5 ставки (а.с.24). Згідно наказу Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №58 від 23.08.2016 року на підставі заяви Позивача про надання соціальної відпустки, як матері, яка виховує дитину-інваліда була надана соціальна відпустка (10 днів) з 25.08.2016 р. по 03.09.2016 р., з підстави зазначеної у заяві відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про відпустки» (а.с. 28, 29), а отже за інші періоди з моменту працевлаштування позивачем не була використана соціальна відпустка. Наказом Відділу освіти виконкому Саксаганської районної у місті ради №351-к/тр від 02 вересня 2016 року, Позивач з 03 вересня 2016 року була звільнена із займаної посади за власним бажанням за ст. 38 Кодексу законів про працю України (а.с.26), що також підтверджується відповідними записами у її трудовій книжці (а.с.10-11). Як вбачається, з листа Криворізького коледжу Національної металургійної академії України від 20.12.2017 р. №293, що згідно наказу за попереднім місцем роботи Позивача - КЗШ І-ІІ ступенів № 58, їй було надано соціальну відпустку терміном 10 днів, як матері, яка працює і має дитину-інваліда. Додаткова соціальна відпустка надається один раз на рік, тобто Позивач скористалась своїм правом на додаткову оплачувану відпустку у 2016 році. Разом з тим, Позивач мала дві підстави для надання додаткової соціальної відпустки (тривалістю 17 днів) за попереднім місцем роботи, а поділу на частини даний вид відпустки не підлягає, і вона надається повною тривалістю, у звязку із чим Позивачу було рекомендовано звернутись попереднього місця роботи з приводу порушень трудового законодавства, щодо поділу відпустки (а.с. 45-46). Після того, як Позивач дізналась про порушення Відповідачем вимог ст. 19,24 Закону України «Про відпустки» та ст. 116 КЗпП України, вона звернулась до нього з проханням усунути порушення вимог чинного законодавства. Згідно з листом Відповідача від 26.01.2018 року №01-14/210 зазначено, що централізованою бухгалтерію відділу освіти Позивачу нарахована компенсація, як одинокій матері та жінці, яка має дитину інваліда у кількості 14 календарних днів за 2015 рік та 7 календарних днів за 2016 рік, так як відпустку на 10 календарних днів Позивачем було використано. Заявку на фінансування 3011 грн. 52 грн. буде надано до управління освіти і науки виконкому Криворізької міської ради у лютому 2018 року (а.с. 15). Згідно з платіжного доручення № 272 від 01.02.2018 р., одержаного банком 02.02.2018 р. позивачу нараховано 2\~394,16 грн. (а.с. 32) та згідно виписки ПАТ КБ «Приватбанк» з особового рахунку позивача 06.02.2018 року на рахунок позивача зараховано 2\~394, 16 грн. (а.с.12). Відповідно до вимог\~ст. 47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~ст. 116 КЗпП України. Згідно зі\~ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніш наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Нормою ч.1\~ст.\~83\~КЗпП України\~та \~ч.1\~ст.\~24\~Закону України\~«Про відпустки» передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Статтею 117 КЗпП України\~передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що передбачений ч.1\~ст.117\~КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої\~ст.117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. У відповідності до норм статті 19 Закону України «Про відпуски» жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або яка усиновила дитину, матері особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73\~Кодексу законів\~про працю\~України). За наявності декількох підстав для надання цієї відпустки її загальна тривалість не може перевищувати 17 календарних днів. Оскільки зазначена відпустка є соціальною відпусткою і не належить до виду щорічних, то вона може надаватися у будь-який час протягом календарного року, незалежно від відпрацьованого часу і дати народження дитини - до чи після. У разі коли працівник, який має право на соціальну відпустку, з якихось причин не скористався цим правом у році досягнення дитиною певного віку або ж за кілька попередніх років, він має право використати цю відпустку, і в разі звільнення, незалежно від підстав, йому має\~бути виплачена\~компенсація за всі невикористані дні відпусток, як це передбачено статтею 24 Закону України "Про відпустки". В судовому засіданні представником відповідача не заперечувалась обізнаність з наявністю у Позивача права на додаткову відпустку( мати, що працює та виховую дитину-інваліда), проте компенсацію навіть за цей вид додаткової соціальної відпустки Позивачу надано не було. Також, судом встановлено, що лише 06.02.2018 р. Відповідач провів повний розрахунок з Позивачем, перерахувавши заборгованість за заробітною платою та компенсацію за 17 днів невикористаної додаткової відпустки за 2015 рік, 7 днів невикористаної відпустки за 2016 рік в загальному розмірі 2\~394,16 грн., яку позивачу зараховано на картку в ПАТ КБ «ПриватБанк» 06.02.2018 року, дата фактичного розрахунку (а.с. 12). Відповідно до пункту 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~\~ від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»,установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного\~дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст. 117 КЗпП України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по\~день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому суд зазначає, що позивач звернувся до суду в межах тримісячного строку позовної давності, про який йдеться в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 1-5/2012, оскільки згідно з даним рішенням Конституційний Суд України розтлумачив положення частини першої\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~116,\~117,\~237-1\~цього\~кодексу\~так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, та заперечення відповідача судом не приймаються до уваги. Враховуючи викладене, суд вважає, що, оскільки позивачу не були виплачені всі належні їй суми під час її звільнення та Відповідачу було відомо про право Позивача на додаткову соціальну відпустку у кількості 17 календарних днів, без урахування святкових і неробочих днів, та даний факт не було спростовано відповідачем, а у відповідності до с. 81 ЦПК У країни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, то позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з 04.09.2016 року (наступного дня після звільнення) та по 01 лютого 2018 року (в межах заявлених позовних вимог, а датою фактичного розрахунку є 06.02.2018 р.), тобто за 354 робочих днів. Середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення становить : 5916,95/дохід за останні два робочі місяці/ : 36 /кількість робочих днів у розрахунковому періоді/ = 164,36 грн., згідно довідки відділу освіти Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради від 13.02.2018 року №38 (а.с. 13), а отже середній заробіток за час затримки виплати належних сум при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 58\~183 грн. 44 коп. (164,36 грн. х 354 днів). \~\~\~Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже, враховуючи, що Позивач звільнена від сплати судового збору, судовий збір компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved