Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

У вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ДП "Вугілля України", в якому, згідно уточненої позовної заяви просить: стягнути з відповідача на свою користь суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період прострочки з 01 червня 2015 року по 31 жовтня 2016 року у розмірі 84473,34 грн (вісімдесят чотири тисячі чотириста сімдесят три гривні 34 копійки). В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що з 19.06.2013 року по 31.05.2015 року він працював провідним економістом у відокремленому підрозділі «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» державного підприємства «Вугілля України». У день звільнення 31 травня 2015 року позивач не отримав заробітну плату за період починаючи з 01 листопада 2014 року. Остаточний розрахунок з позивачем не було проведено у зв'язку з відсутністю грошових коштів на поточних рахунках підприємства. На виконання судового наказу Шевченківського районного суду від 30 червня 2016 року, відповідач перерахував належну позивачу заробітну плату у розмірі 25515,49 грн. Оскільки позивач отримав заробітну плату у розмірі 25 515,49 грн фактично тільки 31 жовтня 2016 р., на його користь підлягає стягненню з ДП «Вугілля України» за період прострочки з 01 червня 2015 року по 30 жовтня 2016 року середній заробіток у розмірі 84473,34 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2018 року відкрито провадження у справі та запропоновано відповідачу в порядку ст. 178 ЦПК України подати відзив на позов. На день розгляду справи відзиву на позов від відповідача до суду не надходило, копію ухвали про відкриття провадження у справі отримано його представником 06 листопада 2018 року. Вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного. Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 76, ч. 2 ст. 77, ч 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач з 19.06.2013 року по 31.05.2015 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується копією трудової книжки та довідкою ВП «Галузевий інформаційно-розрахунковий центр» ДП «Вугілля України» від 09.06.2015 року № 146-2/15 (а.с.5-6,17). Судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, копія якого міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень, з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 25515,49грн. Зазначену суму було нараховано позивачу на картковий рахунок 31.10.2016 року, що підтверджується відповідною випискою (а.с.25). Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Згідно зч. 1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто, середній заробіток за весь час затримки при звільненні слід нараховувати з дня звільнення позивача - 01 червня 2015 року по день фактичного розрахунку - 31 жовтня 2016 року. З червня 2015 року по жовтень 2016 року робочих днів було 357, середньоденна заробітна плата становить 236,62 грн, а отже середній заробіток за весь час затримки при звільненні складає: 357 х 236,62 = 84473,34 грн. Враховуючи наведене, та те, що відповідач не скористався своїм право надати суду відзив, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості середнього заробітку за весь час затримки в сумі 84473,34 грн. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору та те, що судом задоволено позовні вимоги повністю, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 844,73 грн.

Outcome: approved