Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-25 00:00:00

стислий виклад позиції позивача У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у серпні 2021 року з Єдиного реєстру боржників він дізнався про наявність виконавчого провадження № 66655709, звернувся до виконавця за копіями документів та виявив, що 30.03.2021р. приватним нотаріусом Головкіною Я.В. видано виконавчий напис № 55177 про стягнення з нього на користь відповідача на підставі кредитного договору № 423783-А укладеного 20.11.2018р. з ТОВ «СС Лоун» заборгованості в розмірі 2 448,50 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис не є безспірним, оскільки: у кредитному договорі відсутні як електронно-цифрові так і власноручні підписи; приватний нотаріус не мав документ, який би підтверджував отримання боржником вимоги стягувача, з підписом боржника; виконавчим написом стягуються штрафні санкції з пропуском строку позовної давності, які на період карантину нараховувати заборонено. Крім цього, вважає, що у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення оспорюваного напису, оскільки за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017р., залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017р. визнано незаконною та нечинною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а тому нотаріус не повинен був вчиняти напис на підставі п. 2 вказаної постанови КМУ. У зв`язку з наведеним позивач просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на його користь судовий збір. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі За ухвалою від 22.09.2021 задоволено заяву позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису (а.с.27-28). Згідно ухвали суду від 22.09.2021р. у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін, залучено до участі у справі третіх осіб (а.с.29). Позиції учасників судового провадження Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідач копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження у справі отримав 30.09.2021р. (а.с.34), але в установлений судом 15-денний строк відзив на позов не направив. Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд проведено без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин Суд, дослідивши докази у справі, дійшов такого висновку. Судом установлено, що 30.03.2021 року приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Я.В. вчинила виконавчий напис за № 55177 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС» якому відступлено право вимоги ТОВ «ФІНФОРС» на підставі Договору № 28/1220-01 від 28.12.2020р., якому, в свою чергу, ТОВ «СС ЛОУН» відступило право вимоги на підставі Договору № 40071779-10 від 28.03.2019р. за кредитним договором № 423783-А від 20.11.2018р. заборгованості в розмірі 2 448, 50 грн за період з 28.12.2020р. по 10.03.2021р., що включає: прострочену заборгованість за сумою кредиту - 1 000, 00 грн, прострочена заборгованість за несплаченими процентами - 248, 50 грн, 1 200, 00 грн - плата за вчинення виконавчого напису (а.с.10). 20.11.2018р. між позивачем та ТОВ «СС ЛОУН» укладений Договір № 423783-А надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту за умовами якої позичальнику надається кредит в розмірі 1 000, 00 грн, з терміном платежу до 18.12.2018р. та фіксованою процентною ставкою 1, 33% за день, що становить 478, 8 % річних (п.п. 2.1.1.-2.1.3.) (а.с.11-16). 30.08.2021р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису № 55177 від 30.03.2021р. (а.с.18), а 13.09.2021р. звернено стягнення на доходи боржника (а.с.24). Мотиви суду Щодо вимог позивача про відсутність в нотаріуса права на вчинення виконавчого напису, суд зазначає таке. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого2012 року № 296/5(далі Порядок). Відповідно до ч.1 ст.87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною 1 ст. 88 цього Закону передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 Розділу ІІ для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року затверджено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. В пункті 2 даної Постанови передбачено, що за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як видно зі змісту оспорюваного виконавчого напису нотаріус при його вчиненні посилався на ст.ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункт 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Але, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 були визнанi незаконними i нечинними, зокрема, положення пункту 2 Переліку. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 06.03.2017 року було відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. та до закінчення касаційного розгляду було зупинено виконання постанови Київського апеляційне адміністративного суду від 22.02.2017року. Касаційний розгляд зазначеної справи закінчено 01.11.2017 року. За таких обставин до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» № 1172 в редакції від 29.11.2001, тобто в редакції, яка діяла до моменту доповнення Переліку п. 2 Розділу ІІ, якою не було передбачено вчинення виконавчих написів на кредитних договорах, які не посвідчені нотаріально. Щодо доводів позивача про відсутність у кредитному договорі як електронно-цифрових так і власноручних підписів. Так, як свідчать матеріали справи кредитний договір, на виконання якого був виданий оспорюваний виконавчий напис, містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором позивача та електронний підпис директора СС «ЛОУН» Відповідно до п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно ч.2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Згідно ч.4, 6 ст. 11 цього Закону пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ч.8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «СС ЛОУН» в електронній формі. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). За таких обставин, суд визнає необґрунтованими доводи позивача про відсутність підпису сторін у договорі. Щодо доводів позивача, що приватний нотаріус не мав документ, який би підтверджував отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника та виконавчим написом стягуються штрафні санкції з пропуском строку позовної давності, які на період карантину нараховувати заборонено, суд зазначає наступне. Так, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів . Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Отже, обґрунтованими є доводи позивача про відсутність вимоги стягувача про погашення ним заборгованості з його підписом. Водночас, суд не погоджується з доводами позивача про стягнення з нього штрафних санкцій з пропуском строку позовної давності, які на період карантину нараховувати заборонено, оскільки відповідно до ч.1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, враховуючи дату укладення договору 20.11.2018р. навіть на час розгляду справи в суді строк позовної давності не закінчився. Крім цього, оскільки відповідальність сторін за умовами договору визначена у вигляді пені, а стягувач просив лише стягнути тіло кредиту та відсотки, які не є штрафними санкціями, а відтак доводи позивач в цій частині є безпідставними. Даючи оцінку зібраним у справі доказам, суд вважає, що з огляду на те, що оспорюваний виконавчий напис нотаріуса вчинено 30.03.2021р. на підставі пункту 2 Переліку, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999р. №1172, який втратив чинність з 22 лютого 2017 року, тобто з цієї дати у нотаріуса були відсутні правові підстави вчиняти виконавчий напис на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений, вказана у виконавчому написі заборгованість не була безспірною, а відтак суд дійшов висновку, що оспорюваний виконавчий напис необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Вказаний висновок ґрунтується на правовій позиції ВП ВС висловленій у Постанові від 16.05.2018 року, справа № 320/8269/15-ц. Мотив рішення щодо розподілу судових витрат Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позов задоволено, а тому судовий збір за подачу позову до суду в розмірі 908, 00 грн та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 454 грн, а всього 1362 грн, потрібно стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1, 19). На підставі викладеного,

Outcome: approved