Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

Позивач ПАТ Страхова група «ТАС» звернулась до суду з цивільним позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 15 листопада 2015 року між ПрАТ «СТ «ТАС» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5521316. Забезпеченим транспортним засобом є Чері д/н [NUMBER]. 27 травня 2016 року о 20 год. 45 хв. по вул.О.Теліги, 57 в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Чері д/н [NUMBER]. під керуванням [PERSON] та автомобілем «Деу» д.н. [NUMBER]. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04.11.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Власник пошкодженого транспортного засобу «Деу» д.н. [NUMBER] звернувся до позивача з повідомленням про ДТП. 20 липня 2017 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 13 483.00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №97151. Оскільки відповідач не виконав свій обов'язок по повідомленню страховика про страховий випадок в порядку ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у позивача виникло право регресу. Посилаючись на зазначені обставини. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 13 483,00 грн. матеріальної шкоди в порядку регресу та 1600,00 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, в позовній заяві просив суд слухати справу без участі їхнього представника за наявними у справі доказами. Відповідач про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення в пресі, причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило, і тому суд, на підставі ст. 224, 225 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Оглянувши матеріали справи та дослідивши наявні в ній докази, суд приходить до висновків, які мотивує наступним чином. Судом встановлено, що 15 листопада 2015 року між ПрАТ «СТ «ТАС» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/5521316. Забезпеченим транспортним засобом є Чері д/н [NUMBER]. 27 травня 2016 року о 20 год. 45 хв. по вул. О.Теліги, 57 в м.Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу Чері д/н [NUMBER]. під керуванням [PERSON] та автомобілем «Деу» д.н. [NUMBER]. Постановою Подільського районного суду міста Києва від 04.11.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні зазначеної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Власник пошкодженого транспортного засобу «Деу» д.н. [NUMBER] звернувся до позивача з повідомленням про ДТП. 20 липня 2017 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 13 483.00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №97151. Вирішуючи по суті даний спір, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 3. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України, відповідно до якої, особа, яка відшкодувала шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. а, п. 38.1.1, п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно до ст.33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Позивач вказує, що приписи названої статті відповідачем не виконано, страховика належним чином і у визначені строки не повідомлено про настання ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Доказів зворотного відповідачем не надано, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) щодо відповідача з приводу стягнення відшкодування проведеної виплати. Відповідно до п. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно із ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. За таких обставин, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача. В матеріалах справи достатньо доказів які дають можливість суду дійти висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог позивача. Таким чином позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, понесені ним судові витрати, а саме: 1600,00 судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved