Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

У вересні 2016 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції Рівенської області про звільнення майна з-під арешту. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеного договору № KIFOSM062 від 10.09.2008 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 385000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем 10 вересня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 60,6 кв. м., житловою площею 29,4 кв. м. та земельну ділянку загальною площею 0,09 га, кадастровий номер [NUMBER], які знаходяться за адресою: [ADDRESS], яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 09.09.2008 року. Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції Рівенської області, при примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] 13.05.2015 року, накладено арешт на все рухоме та не рухоме майно, в тому числі і на майно що є предметом іпотеки. Вищевказане обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчужень об'єктів нерухомого майна від 19.05.2015 року, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна від 15.09.2016 року. Договір іпотеки був укладений, як зазначено вище 10 вересня 2008 року, а обтяження (арешти нерухомого майна) виносився (приймалось рішення про арешт рухомого та не рухомого майна) починаючи з 13.05.2015 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Позивач зазначає, що ДВС Дубровицького районного управління юстиції в Рівенській області не мали правових підстав накладати арешт на предмет іпотеки, оскільки не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на корить стягувачів, які не є іпотекодержателями. Тому, з метою свого порушеного права позивач змушений звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи судом повідомлений належним чином. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте під час в судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Згідно зі статтею 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за кредитним договором № KIFOSM062 від 10.09.2008 року [PERSON] отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 385000,00 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідачем 10 вересня 2008 року було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: садовий будинок загальною площею 60,6 кв.м., житловою площею 29,4 кв. м. та земельну ділянку загальною площею 0,09 га, кадастровий номер [NUMBER], які знаходяться за адресою: [ADDRESS], яке належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу садового будинку від 09.09.2008 року. Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дубровицького районного управління юстиції Рівенської області, при примусовому виконанні виконавчого провадження про стягнення заборгованості з [PERSON] 13.05.2015 року, накладено арешт на все рухоме та не рухоме майно, в тому числі і на майно що є предметом іпотеки. Вищевказане обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчужень об'єктів нерухомого майна від 19.05.2015 року, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчужень об'єктів нерухомого майна від 15.09.2016 року. Відповідно до ст. 3 ЗУ "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Договір іпотеки був укладений, як зазначено вище 10 вересня 2008 року, а обтяження (арешти нерухомого майна) виносився (приймалось рішення про арешт рухомого та не рухомого майна) починаючи з 13.05.2015 року, тобто пізніше ніж було укладено договір іпотеки. Позивач зазначив, що ДВС Дубровицького районного управління юстиції в Рівенській області не мали правових підстав накладати арешт на предмет іпотеки, оскільки не має правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки на корить стягувачів, які не є іпотекодержателями. Вказана заборона перешкоджає реалізації своїх прав позивачу, як іпотекодержателю. Чинним законодавством не передбачено заборони накладення арешту на майно, що є предметом іпотеки. Разом із тим ст. 60 Закону № 606-ХІV «Про виконавче провадження» обумовлено випадки, підстави й порядок зняття арешту з майна, у тому числі відповідно до ч.5 цієї норми у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження (конкретні випадки визначені в частинах 1-4 вказаної статті) арешт із майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. У силу положень ст. 54 Закону № 606-ХІV «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно правової позиції ВСУ (лист від 01.02.2015року), викладеній у Аналізі судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна, заставодержатель має право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна у разі звернення стягнення на це майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями. При цьому встановлено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: 1) виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю (ч. 3 ст. 54 цього самого закону). Указані норми безпосередньо стосуються арешту як складової виконання рішення суду про задоволення вимог стягувачів, які не є іпотекодержателями. Ураховуючи вищенаведене, а також виходячи із суті іпотеки, визначення якої міститься в Законі № 898-ІV (ст. 1), відповідно до якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, установленому цим Законом, позов про зняття арешту, накладеного державним виконавцем, підлягає задоволенню, крім випадків, визначених ч. 3 ст. 54 Закону № 606-ХІV. Водночас законодавством не врегульована можливість звільнення з-під арешту заставленого майна, накладеного для забезпечення позову. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту частин 6 та 7 ст. 3 Закону № 898-ІV вбачається, що у разі, якщо належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше накладення арешту для забезпечення реального виконання рішення суду щодо задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд повинен приймати рішення про звільнення з-під арешту іпотечного майна. При цьому не має підстав відмовляти у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв'язку з відсутністю факту реального порушення забезпеченого іпотекою зобов'язання боржником на момент пред'явлення відповідної вимоги. Факт порушення основного зобов'язання, забезпеченого іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя й не пов'язується з його існуванням, а отже, і порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки. Такі правові позиції висловлені в Розділі VIII Аналізу Верховного Суду України судової практики застосування судами законодавства, яке регулює іпотеку як заставу нерухомого майна за 2015 рік. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог і необхідність їх задоволення, оскільки договір іпотеки між сторонами, предметом якого є садовий будинок загальною площею 60,6 кв. м., житловою площею 29,4 кв. м. та земельна ділянка загальною площею 0,09 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], був укладений до накладення арешту. 02 грудня 2016 року №47 в газеті «Час Київщини» опубліковано оголошення наступного змісту: «Фастівський міськрайонний суд Київської області викликає в судове засідання [PERSON] по цивільній справі №2/381/1383/16 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Справа до розгляду в судовому засіданні призначена на 06 грудня 2016 року о 15:30 год. за адресою: Київська область, м. Фастів, вул. Івана Ступака, 25. Явка відповідачки в судове засідання обов'язкова. В разі неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення про причини неявки, справа буде розглянута у його відсутності на підставі наявних доказів». Згідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1378,00 грн. та витрати пов'язані з оплатою оголошення в газету «Час Київщини» в розмірі 400 грн.

Outcome: approved