Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS], що складається з приміщень, визначених у технічному паспорті. Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що починаючи з 1975 року постійно проживала разом з [PERSON] у вказаному будинку разом зі своїми дітьми, вела з ним спільне господарство, оплачувала комунальні послуги, та після його смерті [INFO] залишилась проживати в будинку і по цей час безперешкодно ним користується разом зі своїми дітьми, обслуговуючи приміщення та обробляючи земельну ділянку, здійснюючи поточні і капітальні ремонти, доглядаючи та утримуючи будинок. Також позивачка зазначила, що вказаний будинок належав на праві власності дружині [PERSON] - [PERSON], котра померла [INFO]. Посилаючись на вимоги ст.344 ЦК України, позивачка просить вимоги задовольнити. У судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої наполягала на задоволенні позовних вимог та просила розглядати справу за її відсутності, долучивши заяви сусідів на підтвердження факту сумісного проживання та фотографічні картки, при цьому не заперечувала проти заочного розгляду справи. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був своєчасно та належним чином сповіщений, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідача, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши надані позивачкою письмові докази, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість її позовних вимог з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що домоволодіння [ADDRESS] належало на праві власності [PERSON] згідно договору дарування домоволодіння, посвідченого 08.12.1938 року [PERSON], заст.Старшого нотаря Одеської обласної державної нотаріальної контори (а.с.9). [PERSON], котра приходилась дружиною [PERSON], померла [INFO]. Після смерті дружини [PERSON] залишився проживати у будинку, фактично прийнявши спадщину, а починаючи з 1975 року позивачка постійно проживала однією сім'єю з [PERSON] у вказаному будинку разом зі своїми дітьми, вела з ним спільне господарство, оплачувала комунальні послуги, та після його смерті [INFO] залишилась проживати в будинку і по цей час безперешкодно ним користується разом зі своїми дітьми, обслуговуючи приміщення та обробляючи земельну ділянку, здійснюючи поточні і капітальні ремонти, доглядаючи та утримуючи будинок. Вказані обставини підтверджуються наданими до суду письмовими доказами: квитанціями про оплату послуг, страховими свідоцтвами, технічною документацією, а також письмовими поясненнями сусідів [PERSON], [PERSON], [PERSON], та фотографічними картками. Жодних доказів на спростування зазначених позивачкою обставин постійного і безперешкодного проживання у домоволодінні з 1975 року відповідачем не надавалось. На виконання ухвали суду від 27.06.2014 року, Четвертою державною нотаріальною конторою повідомлено, що спадкові справи після смерті як [PERSON], котра померла [INFO], так і [PERSON], котрий помер [INFO], не заводилась. Таким чином, на протязі близько 22 років позивачка безперешкодно користується домоволодінням, жодних вимог від територіальної громади чи інших державних органів до неї не заявлялось. У відповідності до технічного паспорта на домоволодіння [ADDRESS], воно складається з: житлових будинків літ.А, Б, літ.В, Г - навісів, літ.Д, Е - гаражів, літ.Ж - сараю, №1-3 - огорожі, та має загальну площу приміщень 122,00 кв.м., загальну житлову площу - 67,8 кв.м. На підставі ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. На підставі ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема - визнання права. За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимоги позивачки правомірні, ґрунтуються на законі та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved