Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті діда [PERSON] , померлого [INFO] , на земельну ділянку, площею 4,3298 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області. В обґрунтування своїх вимог вказувала, що після смерті діда у спадок залишилося зазначене нерухоме майно, на яке вона претендує як спадкоємиця першої черги за законом за правом представлення, так як її батько [PERSON] помер [INFO] . Однак оформити спадщину вона не взмозі через те, що на спадщину претендують й інші спадкоємці: діти померлого - відповідачів в справі, а також через непідтвердження родинних відносин між дідом та нею та і батьком. В той же час, інші спадкоємці не заперечують проти оформлення спадщини на цю ділянку в цілому нею особисто. Тому, посилаючись на те, що вона прийняла спадщину після смерті [PERSON] , але не може її оформити із зазначених підстав, хоча інші спадкоємці не заперечують проти цього і доказами та свідченнями підтверджуються родинні відносини зі спадкодавцем, тому просила в судовому порядку визнати за нею право власності на земельну ділянку в порядку спадкування. 13 листопада 2019 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали, кожна окремий, відзив на позовну заяву, в яких вказали, що визнають позов і вважають можливим його задовольнити. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили задовольнити. Відповідачі та представник відповідачки [PERSON] позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення свідка, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , який на час смерті проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді земельної ділянки, площею 4,3298 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах території Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області, яка йому належала відповідно до державного акту на право приватної власності серії Р4 № 090717, виданого 23 травня 2002 року Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Слід відмітити, що постановою Верховної ради України № 13-VIII від 19 травня 2016 року "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" Жовтневий район перейменовано на Вітовський, а розпорядженням голови Жовтневої районної державної адміністрації Миколаївської області № 202-р від 06 червня 2016 року Жовтнева районна державна адміністрація перейменова у Вітовську районну державну адміністрацію. Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Заповіту [PERSON] не встановлено, тому спадкування після його смерті повинно здійснюватися за законом (ст. 1255 ЦК України). Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які визначаються ст.ст. 1261-1265 ЦК України. Як передбачено ст. 1258 ЦК України спадкування за законом здійснюється почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. До спадкоємців першої черги за законом згідно зі ст. 1261 ЦК України відносяться чоловік та дружина померлого та його діти. Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області від 27 вересня 2019 року на час смерті [PERSON] разом з ним на час смерті проживали: співмешканка [PERSON] , невістка [PERSON] , онука [PERSON] , онука [PERSON] , а також троє його правнуків. Також у цій довідці записано, що [PERSON] за життя проживав його син [PERSON] , який помер [INFO] . Зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області Красновою С.М., вбачається, що із заявами про прийняття спадщини також звернулися: дочка - [PERSON] та онуки [PERSON] і [PERSON] . Останні двоє претендують на спадщину за правом представлення. Відповідно до ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] , тобто до смерті спадкодавця [PERSON] . Позивачка, таким чином може претендувати на спадщину після смерті [PERSON] за правом представлення. В той же час, вона отримала від приватного нотаріуса Краснової С.М. постанову від 21 травня 2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - оформлення за нею спадщини за законом на земельну ділянку після смерті [PERSON] , оскільки не підтвердила родинні відносини між її батьком [PERSON] та померлим [PERSON] . Тобто їй потрібно підтвердити родинні відносини Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України). В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення суд розглядає, в тому числі і факт родинних відносин. З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачкою правомірно завлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за нею право власності на спадкове майно. Відповідно до копії свідоцтва про одруження, виданого 2002 року Пересадівською сільською ради Жовтневого (тепер - Вітовського) району Миколаївської області, позивачка [PERSON] , [INFO] , одружилася із [PERSON] і після одруження змінила своє прізвище на [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області 23 лютого 1984 року, позивачка народилася [INFO] , а її батьками були: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ; місце народження - с. Пересадівка Жовтневого району Миколаївської області. Відповідно до свідоцтва про смерть батька позивачки - [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про його народження серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 1963 року Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області, його матір`ю є [PERSON] , але запис про батька відсутній. Тобто при реєстрації народження батька позивачки дані про нього записані не були. Як вказувала позивачка її дід [PERSON] та баба [PERSON] спільно проживали як чоловік та дружина однією сім`єю, але офіційно одружені не були. Як вже зазначалося, то у довідці Воскресенської селищної ради Вітовського (раніше - Жовтневого) району Миколаївської області від 27 вересня 2019 року (а.с. 19) записано, що на час смерті [PERSON] з ним постійно проживала його співмешканка [PERSON] , тобто мати [PERSON] і таким чином достовірно підтверджується, що вона є бабусею позивачки. Це також підтверджується копіями погосподарської книги сільської ради (а.с. 26-61), в яких записано, що позивачка є онукою [PERSON] та [PERSON] є його сином. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] підтвердила, що [PERSON] та [PERSON] проживали спільно як чоловік та дружина, але не були одружені. [PERSON] був їх сином. Це також підтверджується письмовою заявою із аналогічними свідченнями іншого свідка - [PERSON] , завіреної Воскресенською селищною радою Вітовського району Миколаївської області. Також факт родинних відносин підтверджується фотознімками їх сім`ї. Таким чином, із представлених доказів слід констатувати, що [PERSON] , [INFO] , який є батьком позивачки, був сином [PERSON] Підтвердження даного факту є необхідним для встановлення родинних відносин між позивачкою та померлим спадкодавцем для оформлення спадщини. Крім того, перепоною в нотаріальному оформленні спадщини позивачкою після смерті [PERSON] в цілому на земельну ділянку, площею 4,3298 га, є наявність інших спадкоємців першої черги: дочка [PERSON] та інша онука за правом представлення (дочка [PERSON] ) [PERSON] . В той же час, [PERSON] та [PERSON] , які залучені до участі в справі як відповідачі, вказали в судовому засіданні, що вони між собою розподілили спадщину після смерті діда та баби і батьків, то не бажають оформляти спадщину на цю земельну ділянку і вважають за можливе оформлення її в порядку спадкування вцілому за позивачкою [PERSON] За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Частиною 2 та 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, а якщо ж це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, зміна розміру часток у спадщині спадкоємцями має бути вчинена за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом. Також у ч. 2 ст. 1278 ЦК України передбачено, що кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Таким чином, законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не забороняє розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, що і було вчинено спадкоємцями. Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що земельна ділянка площею 4,3298 га, належала [PERSON] і дане майно після його смерті входить до складу спадщини, тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям, тобто позивачці в справі як спадкоємиці першої черги за законом за правом представлення, з врахуванням встановлення факту родинних відносин та зазначеного розподілу між спадкоємцями спадщини і відмови від цієї спадщини інших спадкоємців. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачка не може захистити своє спадкове майнове право, оскільки законом прямо не передбачена можливість розподілу видів спадкового майна між спадкоємцями, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved