Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-02 00:00:00

Позивачка, в особі представника [PERSON] звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до ЧЛемешівської сільської ради Яготинського району Київської області про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на спадкове майно, в якому вказала, що [INFO] помер її рідний дід з боку батька - [PERSON] . Спадщина, яка залишилася після його смерті складається із земельної ділянки, площею 4,3200 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3225583000:08:009:0002, що знаходиться на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області, яка належала померлому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №410238, виданого 29 грудня 2002 р. на підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 24.03.2005 року №67 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 114614 гривень. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За час життя, він не склав заповіт як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті. Спадкоємицею за законом є вона - онука, як спадкоємець за правом представлення, оскільки спадкоємцем за законом після смерті спадкодавця був її батько тобто рідний син спадкодавця - [PERSON] , який помер [INFO] , до відкриття спадщини, та дружина спадкодавця - [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. В шестимісячний термін позивач заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подала, але спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого законодавством, не заявила відмову від неї. Згідно ч.3 статті 1268 Цивільного кодексу України, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦКУ, він не заявив про відмову від неї. [INFO] померла дружина [PERSON] - [PERSON] . Спадщина, яка залишилася після її смерті складається із земельної ділянки, площею 4,3200 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3225583000:08:009:0001, що знаходиться на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №410239, виданого 29 грудня 2002 р. на підставі розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 24.03.2005 року №67 та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 114614 гривень. Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За час життя, [PERSON] не склала заповіт як розпорядження своїм майном та іншими майновими правами на випадок своєї смерті. Спадкоємців першої - третьої черг, у неї немає. Відповідно до ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги та відповідно до ст. 1264 ЦК України спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] є, вона онука її чоловіка - [PERSON] , оскільки проживала зі нею однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 1999 р. по 2005 р. Вели спільне господарство, мали єдиний бюджет та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Також нею було здійснено поховання [PERSON] за особисті кошти. Оскільки вона не має можливості подати нотаріусу для оформлення оригінали правовстановлюючих документів на вищевказане майно (земельні ділянки), з причини їх втрати, нотаріусом було роз`яснено, що видати Свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно, не можливо, в зв`язку з тим, що згідно глави 10 п. 4.15, п.4.18 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. №282/20595 (із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції № 235/5 від 27.01.2016), видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Враховуючи викладене просила встановити, що вона постійно проживала зі [PERSON] , який помер [INFO] , на час відкриття спадщини, встановити, що вона проживала зі [PERSON] , яка померла [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а також визнати за нею, право власності на земельної ділянки, площею 4,3200 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3225583000:08:009:0002, що знаходиться на території Лемешівської сільської ряди Яготинського району Київської області, що належала [PERSON] , який помер [INFO] , на праві власності та визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 4,3200 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3225583000:08:009:0001, що знаходиться на території Лемешівської сільської ради Яготинського району Київської області, що належала [PERSON] , яка померла [INFO] , на праві власності. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги визнав. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши покази свідків, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають до задоволення. Свідок [PERSON] в судовому засіданні суду показав, що позивачка із своєю матір`ю [PERSON] проживала з дня її народження постійно спільно із [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю до дня їх смерті. Вони вели спільне господарство, вона поховала їх після смерті. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що дійсно вони весь час проживали спільно із дідом та бабою з 1986 року. Вели спільне господарство та поховали їх після смерті. Позивачка проживала з дня народження з [PERSON] та [PERSON] і на час їх смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивачка [PERSON] народилась в с.Лемешівка Яготинського району та проживає там і даного часу (а.с.5-7). В наслідок уладення шлюбу 19.11.2004 року прізвище позивачки було змінено із [PERSON] на [PERSON] (а.с.8). Згідно свідоцтва про народження позивачка народилась [INFO] в с.Лемешівка Яготинського району Київської області батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Із свідоцтва про смерть вбачається, що [INFO] помер [PERSON] (а.с.10). [PERSON] [INFO] був сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.11). Із свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.12, 19). Як видно із свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.13) [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] 30 листопада 1974 року , прізвище дружини після реєстрації шлюбу " [PERSON] ". [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 27.05.2005 р. (а.с.14). Із листа Держгеокадастру у Київській області вбачається, що [PERSON] належала земельна ділянка за кадастровим номером 3225583000:08:009:00001 а відповідно [PERSON] належала земельна ділянка за кадастровим номером 3225583000:08:009:00002 (а.с.15-18). У відповідності до статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуюче вище викладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved