Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

У грудні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати право власності на квартиру, яка розташована: [ADDRESS] , за сторонами по 1/2 частці кожному. Позов обґрунтовано тим, що з 08 жовтня 2011 року по 13 березня 2018 року позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS] . Сторони в досудовому порядку не досягли згоди щодо поділу спільного майна, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом майнових прав. У судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві зазначив про слухання справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, причин неявки суду не повідомив, відзиву не подав. Зі згоди позивача та на підставі наявних у справі доказів суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13 березня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 08 жовтня 2011 року, розірвано, що підтверджується копією рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 13 березня 2018 року. (а.с. 13) За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу О.В. Терлецькою 24 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за №378. (а.с. 16-18) Зазначена квартира згідно з документами належать відповідачу на праві приватної власності. Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування при розгляді справ про шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно статті 69 СК України дружина та чоловік, мають право на поділ майна, належного їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З матеріалів справи не вбачається, що було укладено договір про зміну часток у праві сумісної власності між сторонами або було укладено шлюбний договір. Також з матеріалів справи не вбачається, що між сторонами було встановлено режим окремого проживання на час придбання спірного майн. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку про те, що вбачаються підстави для визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири , виділивши позивачу ідеальну частку в цьому майні без його реального поділу і залишивши майно у спільній частковій власності подружжя. Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved