Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та володіння квартирою [ADDRESS] , та визнати відповідачів та їхнього сина [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування даною квартирою. Обґрунтовує свої вимоги тим, що у травні 2014 року відповідачі разом зі своїм малолітнім сином виїхали за межі України до Російської Федерації, де і мешкають. На даний час позивач здійснює плату за комунальні послуги, які нараховуються також й на відповідачів. Призначення субсидії на оплату комунальних послуг здійснюється з врахуванням реєстрації відповідачів, що унеможливлює її отримання. Ухвалою суду від 09.06. 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у спрощеному порядку, призначено судове засідання (а.с.33-34). В судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Відповідачі та третя особа [PERSON] , в судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.Надали суду заяву про розгляд спарви без їх участі. Не заперечують проти задоволення позову. Представник служби у справах дітей Дружківської міської ради в судове засідання не з"явився. про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що позивач [PERSON] є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , разом зі [PERSON] (а.с.15). Згідно довідки виконавчого комітету Дружківської міської ради від 07.05.2021 року, довідки про склад сім`ї, виданої КП «Комсервіс» Дружківської міської ради від 31.03.2021 року, та копії домової книжки відповідачі [PERSON] , [PERSON] та їх малолітній син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13,20,30-32). Судом встановлено, що відповідачі та їх дитини були зареєстрована у квартирі позивача як члени сім`ї (син, невістка та онук). Вищезазначене узгоджується з актом обстеження квартири, який затверджений директором КП «Комсервіс» О.В.Радіоновим (а.с. 20), згідно якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] , з травня 2014 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію за місцем перебування № 76 та № 260 від 18.02.2021 року, виданими відділом з питань міграції ОМВД Росії по Октябрському району м.Іваново УМВД Росії по Іванівській області відповідачі зареєстровані за місцем перебування: [ADDRESS] , є громадянами Росії (а.с. 21-22). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] втратили право користування житлом в квартирі [ADDRESS] , оскільки за вказаною адресою вони відсутні без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Частиною 3 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них , з ким вона проживає. Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням члени комісії прийшли до висновку, що в даній ситуації права дитини порушуються, оскільки документів, підтверджуючих постійну реєстрацію [PERSON] в будь- якому іншому житлі не надано. Суд не погоджується із даним висновком, та вважає, що вимоги позивача щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі позивача підлягають задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, [PERSON] є сином відповідачів (а.с. 13) і зареєстрований за адресою реєстраії відповідачів: [ADDRESS] (а.с. 23). Також судом встановлено, що [PERSON] навчається у Муніціпальній бюджетній загальноосвітній установі «Середня школа № 53» (а.с.24). За таких, обставин, суд вважає, що дитина проживає разом з батьками, які забезпечили їй умови проживання, навчання, забезпечена житлом, тому її житлові права та інтереси після зняття з реєстрації з квартири позивача порушені не будуть. Суд вважає, що реєстрація відповідачів та неповнолітнього [PERSON] в зазначеній квартирі створює перешкоди в користуванні позивачем власністю. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним усунути позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні власністю, визнавши [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою співвласником якої є позивач.

Outcome: approved