Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

Представник позивача адвокат [PERSON] в інтересах позивача, [PERSON], предявлено до суду позов до відповідача, [PERSON] міської ради Чернігівської області, в якому представник позивача просить визнати за [PERSON], [INFO], право на земельну частку (пай) розміром 6,78 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки (паю) по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Кірова села Костобобрів Семенівського району Чернігівської області, яке належало померлій 23 грудня 1996 року [PERSON], за рахунок земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача у позовній заяві зазначив про те, що 23 грудня 1996 року померла мати позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І ЕЛ № 312936, видане [PERSON] районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 18 грудня 2017 року). Мати позивача працювала в колгоспі ім. Кірова села Костобобрів Семенівського району Чернігівської області з 1957 року по 1975 рік, було членом колгоспу, а згодом членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова. Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Кірова було створено на базі ліквідованого колгоспу ім. Кірова згідно загальних зборів колгоспників від 02 лютого 1993 року. На підставі рішення загальних зборів колгоспників від 13 березня 2000 року колективне сільськогосподарське підприємство «ім. Кірова» було реорганізовано. На його базі створене сільське товариство з обмеженою відповідальністю «Костобобрів», яке згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридичну особу було припинено за рішенням засновників, дата та номер запису про припинення юридичної особи: 13.03.2006 року, 10561110002000112, правонаступники відсутні. Коли позивач після смерті матері звернулася до [PERSON] районної державної нотаріальної контори для оформлення права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова села Костобобрів (колишня територія Костобобрівської сільської ради, наразі територія [PERSON] міської ради Чернігівської області), то нотаріус повідомила позивачу, що отримати свідоцтво про право на спадщину буде не можливим, оскільки свідоцтво на право на земельну частку (пай) не надано, і в даному випадку оформлення спадкових прав можливо вирішити тільки в судовому порядку. В березня 2018 року позивач звернулася до відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру в чернігівській області за отриманням інформації чи оформлювався на імя померлої матері сертифікат на земельну частку (пай) по колективному сільськогосподарському підприємству ім. Кірова села Костобобрів. Листами від 12 березня 2018 року відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі повідомив про те, що 16 листопада 1995 року колективним сільськогосподарським підприємством ім. Кірова було видано державний акт на право колективної власності на землю, через відсутність [PERSON] у списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай) останній не видавався. Розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Кірова» складає 6,78 умовні кадастрові гектари. Представник позивача вважає, що позивач має право на земельну частку (пай). Ухвалою судді від 29 березня 2018 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання на 24 квітня 2018 року. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилася, доручила представляти свої інтереси в суді адвокату [PERSON]. У підготовче судове засідання представник позивача - адвокат [PERSON] не зявився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду надав письмову заяву, згідно даних якої просить розгляд даної справи провести без його участі та без участі позивача, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити повністю. Представник відповідача, [PERSON] міської ради Чернігівської області, [PERSON] міський голова Чернігівської області [PERSON] у підготовче судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав до суду письмову заяву, згідно даних якої просить розглянути справу без участі представника [PERSON] міської ради, позовні вимоги [PERSON] міська рада Чернігівської області визнає повністю, наслідки визнання позову згідно ст. 206 ЦПК України [PERSON] міській раді розяснено та зрозуміло. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, головний спеціаліст відділу представництва в судах та інших органах юридичного управління Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, [PERSON], у підготовче судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, надала до суду письмове пояснення, згідно даних якого, у звязку з неможливістю забезпечення явки представника, просить розглянути дану справу без участі представника Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, залишає вирішення спору на розсуд суду. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області, [PERSON] у підготовче судове засідання не зявилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала до суду письмову заяву, у якій просить суд розглянути справу без участі представника [PERSON] районної державної нотаріальної контори на розсуд суду, та надала інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно даних якого після померлої 23 грудня 1996 року [PERSON] [PERSON] районною державною нотаріальною конторою Чернігівської області 10 вересня 2008 року заведена спадкова справа № 396 (номер у Спадковому реєстрі 45414000), на підставі якої 04 жовтня 2008 року видано свідоцтво про спадщину серії ВКТ № 773990 (номер у Спадковому реєстрі 45562249). Відповідно до ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що ухвалення в підготовчому судовому засіданні рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У справі встановлено, що 23 грудня 1996 року померла мати позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І ЕЛ № 312936, видане [PERSON] районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 18 грудня 2017 року). Мати позивача працювала в колгоспі ім. Кірова села Костобобрів Семенівського району Чернігівської області з 1957 року по 1975 рік, було членом колгоспу, а згодом членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова. Колективне сільськогосподарське підприємство ім. Кірова було створено на базі ліквідованого колгоспу ім. Кірова згідно загальних зборів колгоспників від 02 лютого 1993 року. На підставі рішення загальних зборів колгоспників від 13 березня 2000 року колективне сільськогосподарське підприємство «ім. Кірова» було реорганізовано. На його базі створене сільське товариство з обмеженою відповідальністю «Костобобрів», яке згідно витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як юридичну особу було припинено за рішенням засновників, дата та номер запису про припинення юридичної особи: 13.03.2006 року, 10561110002000112, правонаступники відсутні. Коли позивач після смерті матері звернулася до [PERSON] районної державної нотаріальної контори Чернігівської області для оформлення права на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова села Костобобрів (колишня територія Костобобрівської сільської ради, на даний час територія [PERSON] міської ради Чернігівської області), то нотаріус повідомила позивачу, що отримати свідоцтво про право на спадщину буде не можливим, оскільки свідоцтво на право на земельну частку (пай) не надано, і в даному випадку оформлення спадкових прав можливо вирішити тільки в судовому порядку. В березня 2018 року позивач звернулася до відділу у [PERSON] районі Головного управління Держгеокадастру в чернігівській області за отриманням інформації чи оформлювався на імя померлої матері сертифікат на земельну частку (пай) по колективному сільськогосподарському підприємству «ім. Кірова» села Костобобрів. Листами від 12 березня 2018 року відділ Держгеокадастру у [PERSON] районі повідомив про те, що 16 листопада 1995 року колективним сільськогосподарським підприємством ім. Кірова було видано державний акт на право колективної власності на землю, через відсутність [PERSON] у списку осіб, що мають право на земельну частку (пай), що додається до державного акту на право колективної власності на землю, сертифікат на право на земельну частку (пай) останній не видавався. Розмір земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова складає 6,78 умовні кадастрові гектари. У відповідності до п. 3 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали у ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, мати позивача, яка була членом колгоспу ім. Кірова, а згодом - членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Кірова, повинна була під час реформування підприємства бути внесеною до списку додатку до державного акту на право колективної власності на землю, і на момент розпаювання мала право на виділ їй земельної частки (паю). Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», невнесення до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання, відповідно до п. 7 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720 «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Згідно з п. 6 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» у разі виходу власника земельної частки (паю) з колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства за його заявою здійснюється відведення земельної ділянки в натурі в установленому порядку і видається державний акт на право приватної власності на цю земельну ділянку. Відповідно до ч. 3 ст. 152 Земельного Кодексу України захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права. За правилами Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» моментом виникнення права на земельну частку (пай) є момент виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Згідно законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач не має іншої можливості, аніж через суд, визнати право на майновий пай та на земельну частку (пай), внаслідок чого вимушена звернутися до суду з позовною заявою. Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо позивач мав право на земельну частку (пай), але сертифікат про право власності було втрачено, при вирішенні спору про право на земельну частку (пай) застосовуються положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми Цивільного кодексу УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно абзацу 2 п. 1 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. На підставі ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач не має іншої можливості, аніж через суд, визнати право на земельну частку (пай). Оскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону, тому що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом першої черги після померлої [PERSON], та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому судовому засіданні. Виходячи з викладеного, позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved