Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про виключення майна з акту опису та арешту, мотивуючи тим, що 17.02.2009 року її мати [PERSON] подарувала їй, а вона прийняла в дар належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок з усією садибою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,15га. Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 621 від 17.02.2009 року. На час укладання договору, нотаріусом було перевірено та підтверджено, що зазначена майно та земельна ділянка не являється предметом залогу ні по жодному з договорів, немає також накладеного арешту та заборони щодо відчуження зазначеного майна та земельної ділянки. Вимоги, передбачені законодавцем в ст. 203, та ч. І ст.717 ЦК України були виконані сторонами договору у повному обсязі. Таким чином право власності на дароване нерухоме майно та земельну ділянку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 722 ЦК України у позивачки виникло з 17.02.2009року. В наслідок цього вона стала єдиною власницею зазначеного нерухомого майна та земельної ділянки. 14.01.2013 року відділом Державної виконавчої служби Якимівського району Запорізької області за заявою [PERSON] було відкрите виконавче провадження № 35961664 про примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 13.04.2012 року по цивільній справі № 2-7552/2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 761 491,30 грн., згідно виконавчого листа № 2-3242/11 виданого 10.01.2013 року, тим же судом. В межах даного провадження 12.09.2013 року державним виконавцем Холіною А.В. було проведено опис та арешт будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. В зв'язку з цим позивачка вважає, що такі дії державного виконавця не відповідають вимогам діючого законодавства. В судове засідання від представника позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та про зміну позовних вимог та просить суд виключити з акту опису та звільнити з-під арешту будинок [ADDRESS] та земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,15 га за цією ж адресою. В судове засідання представник відповідача [PERSON] та відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Відповідач [PERSON] та представник третьої особи в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 17.02.2009 року її мати [PERSON] подарувала їй, а вона прийняла в дар належне їй на праві приватної власності нерухоме майно: житловий будинок з усією садибою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та земельну ділянку для обслуговування будинку та господарських будівель, площею 0,15га. Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], та зареєстровано в реєстрі за № 621 від 17.02.2009 року. На час укладання договору, нотаріусом було перевірено та підтверджено, що зазначена майно та земельна ділянка не являється предметом залогу ні по жодному з договорів, немає також накладеного арешту та заборони щодо відчуження зазначеного майна та земельної ділянки. Вимоги, передбачені законодавцем в ст. 203, та ч. І ст.717 ЦК України були виконані сторонами договору у повному обсязі. Таким чином право власності на дароване нерухоме майно та земельну ділянку, відповідно до вимог ч. 1 ст. 722 ЦК України у позивачки виникло з 17.02.2009року. В наслідок цього вона стала єдиною власницею зазначеного нерухомого майна та земельної ділянки. 14.01.2013 року відділом Державної виконавчої служби Якимівського району Запорізької області за заявою [PERSON] було відкрите виконавче провадження № 35961664 про примусове виконання рішення Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 13.04.2012 року по цивільній справі № 2-7552/2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в сумі 761 491,30 грн., згідно виконавчого листа № 2-3242/11 виданого 10.01.2013 року, тим же судом. В межах даного провадження 12.09.2013 року державним виконавцем Холіною А.В. було проведено опис та арешт будинку та земельної ділянки, які знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05.03.2014 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: приватний нотаріус Мелітопольського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування в задоволенні позову відмовлено, рішення набуло чинності. Відповідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.316 ч.1 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем (ч. 5). Частиною 1 ст.55 Закону передбачено, що державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб. Зазначені особи зобов'язані подати на запит державного виконавця у визначений ним строк відомості про належне боржнику майно, що перебуває в них, та майно чи кошти, які вони мають передати боржнику. Частиною 1 ст.57 Закону, встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Пункт 5.1.4. Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 р., зазначає, що стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві власності. Отже, як вбачається з перелічених норм закону, державний виконавець має право вчиняти дії в межах виконавчого провадження тільки відносно майна боржника, тобто при вчиненні будь якої дії щодо майна чи коштів, він повинен впевнитись, що вони належать боржнику у виконавчому провадженні. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: відділ державної виконавчої служби Якимівського РУЮ Запорізької області, про виключення майна з акту опису та арешту законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved