Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеною позовною заявою, в якій після уточнення позовиних вимог просить: визнати [PERSON] батьком малолітнього [PERSON], [INFO]; в актовий запис про народження [PERSON], складений 24.07.2012р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Енергодарського МУЮ, внести зміни про батька, записавши батьком дитини [PERSON], [INFO], громадянина України; стягувати щомісячно з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/3 з усіх заробітків (доходів) відповідача починаючи з 01.05.2013 року та до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача на її користь сплачений нею судовий збір у розмірі 229 грн. 40 коп.. В судове засідання позивачка не з'явилася, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі та з проханням уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, уточнені позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить їх задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ст.128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, самою дитиною, яка досягла повноліття, а також особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль ної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 pоку, батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конститу ції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved