Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

Представник позивача ПАТ «СК «Уніка» 24.05.2021 року звернулася до Київського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] в якому просив суд стягнути з відповідача на користь страхової компанії шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 49 650,88 грн.. а також судові витрати в розмірі 2270,00 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18,05.2018 в м. Харкові сталося ДТП за участю транспортного засобу ВАЗ (д.р.н [NUMBER] ), під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Мазда (д.р.н, [NUMBER] ) під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Мазда (д.р.н, [NUMBER] ), що бук застрахований ПрАТ «СК «УНІКА» за Договором добровільного страхування наземного транспорту N«021190/4605/0000027. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду від 22.06.2018 року, ДТП сталося внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху України. На підставі заяви потерпілої особи, Договору добровільного страхування транспортного засобу та на підставі вимог Закону України «Про страхування», ПрАТ «СК «УНІКА» складено страховий акт № 00260218 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі - 135 870,87 грн., які були перераховані згідно платіжного доручення №035531. Розрахунок страхового відшкодування: 139 120,87грн. - вартість відновлювального ремонту згідно рахунку-фактури ТОВ «АККО Моторс - 3 250,00грн, (франшиза) = 135 870,87 грн. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу ВАЗ (д.р.н. [NUMBER] ) була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПрАТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АК/6927439. Ліміт відповідальності ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» згідно полісу № АК/6927439, становить -- 100 000,00грн., франшиза - 0,00грн. За заявою ПрАТ «СК «УНІКА», ПрАТ «СГ «ТАС» було відшкодовано 86 219,99грн., що дорівнює вартості матеріального збитку (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, який визначено у ЗВІТІ №712) завданого власнику автомобіля Мазда (д.р.н. [NUMBER] ). Тому представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] різниці між сумою виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» та сумою виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ПрАТ «СК «УНІКА». Представник позивача ПАТ «СК «УНІКА» в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без участі представника, позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину не явки суду не повідомив, про день та час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Відзиву на позовну заяву до суду не надав. Суд, дослідивши доводи позивача, викладені у позові, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Судом встановлено, що 18.05.2018 р. о 11:00 год. [PERSON] , рухаючись по вул. Архітекторів 38 в м. Харків, керуючи автомобілем ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Mazda CX-5, державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався попереду. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.06.2018 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченою ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. на користь держави. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, суд вважає встановленими та доведеними ті обставини, що саме між винними діями водія [PERSON] , який керував транспортним засобом ВАЗ 2109, державний номер [NUMBER] та заподіянню шкоди транспортному засобу Mazda CX-5, державний номер [NUMBER] , існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. [PERSON] , який керував транспортним засобом Mazda CX-5, державний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ СК «УНІКА» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, додавши копію паспорту, коду, посвідчення водія та договір страхування. З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «СК «Уніка». На підставі заяви, ПрАТ «СК «УНІКА» було складено страховий акт № 00260218 та визначено розмір страхового відшкодування 135 870,87 грн. (а.с. 8) Відповідно до платіжного доручення № 035531 вбачається, що вказана сума страхового відшкодування була перерахована на ім`я потерпілої особи [PERSON] (а.с. 7) Оскільки, транспортний засіб постраждалої сторони на момент дорожньо-транспортної пригоди був застрахований у ПрАТ «СК «УНІКА» згідно з договором страхування № 021190/4605/0000027 від 24.04.2018 року, та у зв`язку з відшкодування шкоди потерпілому в повному обсязі, ПрАТ «СК «УНІКА» звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 60). ПрАТ «СГ «ТАС» відшкодував ПрАТ СК «УНІКА» вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, який визначений звітом № 712. Таким чином, різниця між сумою сплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СК «УНІКА» та сумою виплаченого страхового відшкодування ПрАТ «СГ «ТАС» на користь ПрАТ «СК «УНІКА» залишилася не відшкодованою. Відповідно до статті 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Пунктом 2.1. статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно із абзацом 1 пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини шістнадцятої статті 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України «Про страхування»). В силу положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до частин першої, другої статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. За змістом частини 2 статті 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи. відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоду, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 Цивільного кодексу України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Така конструкція цивільно-правової відповідальності надає потерпілому можливість більш ефективно та оперативно захистити свої права та інтереси. Таким, чином, оскільки в результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини [PERSON] був пошкоджений автомобіль Mazda CX-5, державний номер [NUMBER] , та ПАТ «СК «УНІКА» сплатив потерпілому відшкодування шкоди та при зверненні до страхової компанії винної особи отримав відшкодування не в повному обсязі, вимоги ПАТ «СК «УНІКА» до [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно вимог частини 2 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням наведеного, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved