Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивачка [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким провести розподіл житлового будинку із земельною ділянкою по 1/2 частині кожному, що знаходяться за адресою: Сумська область, м. Ромни, вул. Сумська, 13, що є спільною власністю подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03 серпня 2002 року виконкомом Іваницької сільської ради Недригайлівського району Сумської області зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] 18 квітня 2007 року [PERSON] уклав договір купівлі продажу нерухомого майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташований в місті Ромни, Сумської області, по вулиці Сумській, за номером 13 (тринадцять) на земельній ділянці площею 0,0797 га. кадастровий номер 5910700000:01:013:0217. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Згідно ст.355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч.1, 2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Нормою ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.07 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Незважаючи на той факт, що вищевказаний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці був зареєстрований лише на ім'я відповідача (як одного з подружжя), це майно вважається спільним майном подружжя. Оскільки жоден із подружжя не вчинив дій щодо отримання грошової компенсації за належну їм частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на земельній ділянці, що знаходиться за адресою: м. Ромни, вул. Сумська, буд. 13, Сумської області, а вони не можуть бути реально поділені між ними, суд визнає за позивачем та відповідачем в порядку розподілу: житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами право власності на 1/2 його частини та земельної ділянки право власності на 1/2 її частини. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може перебувати у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників цієї власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників (спільна сумісна власність). Зазначена земельно-правова норма пов'язує спільну власність із визначеністю або невизначеністю частки. Право спільної власності на землю, як і інші види права земельної власності, посвідчується державним актом, що передбачено ч. 4 ст. 86 Земельного Кодексу України. Частки учасників спільної часткової власності на земельну ділянку як єдиний об'єкт, а відповідно, і частки їхніх прав на неї відомі заздалегідь. Ця визначеність часток закладена у самих підставах виникнення права спільної часткової власності, закріплених у ст. 87 ЗК України, згідно якої право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок, придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами, прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами, за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЗК України, договір по спільну часткову власність на земельну ділянку має укладатися у письмовій формі та посвідчуватися нотаріально. Заздалегідь визначений розмір частки землі дає учаснику спільної часткової власності право вимагати виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Згідно ч. 1 ст. 89 ЗК України земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: подружжя, членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними, співвласників житлового будинку. Відповідно до ч.4 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Нерухомий характер земельної ділянки зумовлює ту обставину, що виділення частки співвласника являє собою окремий випадок поділу спільної сумісної ділянки. Це випливає із закріпленого у ч. 5 ст. 89 ЗК України положення, згідно з яким поділ земельної ділянки, що є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Відхилення від рівності часток може мати місце при поділі за судовим рішенням земельної ділянки між співвласниками житлового будинку, під час якого буде встановлено, що конфігурація земельної ділянки або інші обставини не дають змоги забезпечити реальну рівність часток учасників спільної сумісної власності. Таким чином, частки кожного із сторін у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, загальною площею 0,0797 га, що розташована за адресою: м. Ромни, Сумська область, вул. Сумська, 13, є рівними. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки ухвалою судді від 02 грудня 2016 року відстрочено позивачці сплату судового збору до ухвалення судового рішення по справі на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України, то суд вважає за необхідне стягнути із сторін судовий збір на користь держави в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved