Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-14 00:00:00

У липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та дружини. Свої вимоги мотивує тим, що 02.03.2007 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління в м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 298. Від шлюбу мають дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON] [INFO], які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Позивачка зазначає, що відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку утримувати своїх дітей, а саме добровільно надавати кошти на їх утримання. Також відповідач ухиляється від утримання позивачки. Тому позивачка просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця м. Луцьк, Волинської області, кошти на утримання (аліменти) доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], в розмірі по 1/6 частки кожній з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути на утримання позивачки в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позові задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні. Позов не визнали, проти задоволення позову заперечували. Суд, заслухавши покази свідка, вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.03.2007 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 298 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис № 3025, видане 06.12.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, а також доньку [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER], актовий запис № 502, видане 30.12.2013 року виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області, батьком яких є відповідач, про що є запис у свідоцтвах про народження дітей. В судовому засіданні встановлено, що сторони разом з дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] згідно довідки КП «Управління міським господарством» форми № 3 від 05.08.2014 року за № 904. Згідно довідки виконкому Чорноминської сільської ради Піщанського району Вінницької області від 11.08.2014 року № 515, позивачка разом з дітьми з 02.03.2014 року фактично проживають у батьків за адресою: [ADDRESS] Ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 18 «Конвенції про права дитини» держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до абз. 1 п.17 пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України та абз.3 абз. 1 п.17 пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що позивачка, згідно наказу комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» Київської обласної державної адміністації від 03.02.2014 року № 26, перебуває у відпустці по догляду дитиною до трьох років з 24.02.2014 року по 22.12.2017 року. Крім того, згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 06.08.2014 року за № 3231 [PERSON] перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Києво-Святошинської РДА, а також з 01.12.2013 року до 31.12.2017 року їй призначено допомогу при народженні дитини на дочку [PERSON], 23.12.2013 року. У відповідності до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Оскільки угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами у справі не досягнуто, стан здоров'я та матеріальний стан відповідача [PERSON] дозволяють йому утримувати своїх дітей з дружиною, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 16.07.2014 року до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з 16.07.2014 року до досягнення донькою [PERSON], [INFO], трирічного віку. Враховуючи наведене та

Outcome: approved