Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі продажу 16.10.2004 року. У вказаному будинку також зареєстрований відповідач по справі [PERSON], який за вказаною вище адресою тривалий час з 2014 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Просить визнати [PERSON],[INFO] такими, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 21.12.2018 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм\~ майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник\~ майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 жовтня 2004 року позивачка по справі є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно МКП «Маріупольське бюро технічної інвентаризації» від 20.10.2004 року за №5131002. Факт непроживання відповідача за адресою: Донецька область, м.Маріуполь, с. Талаківка, вул. Курчатова, буд.43, кв.60. підтверджується актом від 20.09.2018 року та довідкою №9, складених головою ОСББ «Курчатова 43», відповідно до яких [PERSON], [INFO], зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає з 2014 року по теперішній час. Згідно інформації, наданої Центром адміністративних послуг Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 06 листопада 2018 року вбачається, що відповідач по справі зареєстровані за адресою: [INFO]. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою,\~ що втратила право\~ користування жилим приміщенням\~ внаслідок\~ відсутності\~ цієї\~ особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.\~\~ Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в [INFO] понад чотири роки, він втратив право користування цим житловим приміщенням.\~\~\~\~

Outcome: approved