Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просила витребувати у відповідача належний їй на підставі права власності металевий контейнер, який знаходився за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 05.07.2013 року вона придбала у ФОП [PERSON] металевий контейнер за 10600,00 грн., який був встановлений у дворі будинку, де вона мешкає за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягу з протоколу № 70 від 23.08.2019 року засідання комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради, затверджено перелік торгівельних об`єктів , які підлягають демонтажу у зв`язку із порушенням суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд, внаслідок чого належний їй металевий контейнер було демонтовано та вивезено на штраф майданчик, де він перебуває по теперішній час. Відповідно з довідкою Приморського відділення Жовтневої МДПІ м. Маріуполя станом на 04.06.2020р. вона не знаходилася на обліку як підприємець, тому здійснювати торгівельну діяльність та використовувати для цієї мети металевий контейнер не могла. Просить повернути належний їй металевий контейнер. В\~судовому засіданні\~позивачка [PERSON] \~ та\~її представник\~адвокат Самохвалов С.В. позовні вимоги підтримала та просили їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні просив відмовити у задоволені позову з підстав, викладених у письмових запереченнях. Вислухавши позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка 05.07.2013 року придбала у ФОП [PERSON] металевий контейнер за 10600,00 грн./а.с.5,7/ Згідно з витягу з протоколу № 70 від 23.08.2019 року засідання комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради, затверджено перелік торгівельних об`єктів , які підлягають демонтажу у зв`язку із порушенням суб`єктами господарювання умов розміщення тимчасових споруд, а саме за адресою: [ADDRESS] металевий контейнер (акт від 14.08.2019 р.)./а.с.8,34/ На підставі рішення комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради від 23.08.2019 року металевий контейнер належний [PERSON] , розташований по [ADDRESS] , був демонтований та вивезений. [PERSON] звернулася до відповідача із заявою про повернення металевого контейнеру. На засіданні Комісії з питань користування об`єктами благоустрою на території м. Маріуполя Маріупольської міської ради від 14.09.2020 р. вирішено : [PERSON] забезпечити подання до Центру надання адміністративних послуг затверджений пакет документів на отримання дозволу щодо встановлення тимчасового гаражу у масиві багатоквартирної забудови за адресою: [ADDRESS] . /а.с.26-28/ Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом статей 15,16\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позивачка придбала металевий контейнер на законних підставах, крім того, суду не надано доказів що металевий контейнер належить інший особі. Відповідно \~до ч.1\~ст.\~317\~ЦК України\~власникові належать\~права володіння,\~користування та\~розпоряджання своїм\~майном. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року). Конструкція, за якої власник втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на [PERSON] індивідуальний та надмірний тягар,що суперечить вимогам статі 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, тому позов [PERSON] слід задовольнити. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі "Руїз Торіха проти Іспанії"). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідач також звільнений від сплати судового збору, тому витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.

Outcome: approved