Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Представник АТ «Креді Агріколь банк» звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 287770,72 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору № 5/2884172 від 11.12.2018 укладеного між АТ «Креді Агріколь банк» та [PERSON] , остання отримала кредит у сумі 306000,00 грн. строком до 10.12.2023 включно зі сплатою щомісячно 5% річних, 1,7% комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідач не виконує свої забов`язання за даним договором, а саме не надає своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості, що відображається у розрахунку заборгованості за договором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак згідно до поданої заяви не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, правом на відзив не скористалася, натомість неодноразово клопотала про відкладення та перенесення розгляду справи. Суд констатує, що така процесуальна поведінка відповідача розцінюється, як спроби спрямовані на затягування розумного строку розгляду справи, а тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті спору за наявними у справі доказами, що узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Проаналізувавши викладені в позовній заяві обґрунтування позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Розглядаючи даний спір, суд виходить із того, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються загальними положення ЦК України щодо зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України "Кредит". Згідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 11.12.2018 відповідач уклав вказану вище угоду (а.с. 9) і отримав кредит у сумі 306000,00 грн. строком з 11.12.2018 до 10.12.2023 включно зі сплатою щомісячно 5% річних та 1,7% комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В ст. 530 ЦК України вказано, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) зобов`язання його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як підтверджується матеріалами справи, банк в повному обсязі виконав зобов`язання, надавши відповідачу кредит. Як вбачається з розрахунку заборгованості (а.с.34-48) відповідач порушував графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачував та внаслідок чого виникла заборгованість. Позивач визначив розмір заборгованості, виходячи з вказаного вище розрахунку, який станом на 25.05.2020 становить 287770,72грн. та складається з: 243594,88 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 6760,09 грн.- заборгованості за відсотками, 36414,00 - комісії та 1001,75 грн. - пені за прострочення сплати по тілу кредиту, процентної та комісійної винагороди. Частинами першою- четвертою стататі 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У силу частини першої статті 81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зі змісту кредитного договору вбачається, що сторонни погодили та обумовили суму кредиту та строк його повернення (п.1.1), його цілі (п.1.2 ), процентну винагороду (п.1.3.1), комісійну винагороду (п.1.3.2), сплату пені (п.3.1) тощо. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав кредитні кошти, що підтверджується копіями меморіальних ордерів (а.с. 23-24), а відтак і користувався кредитними коштами. Сума заборгованості позичальника по тілу кредиту відображена у наданих банком розрахунках. Тобто, вказаними письмовими документами доведено, що відповідач користувався кредитними коштами, при цьому згідно до розрахунку заборгованості відповідачем періодично проводилося погашення заборгованість за кредитом. Як вбачається з розрахунку заборгованості відповідач порушувала графік погашення заборгованості, кредит вчасно не сплачувала та внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно з ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості [PERSON] за вказаним кредитним договором відповідачем суду не подано, а вказаний розмір неустойки суд вважає співмірним з огляду на суму отриманого кредиту. Оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення, а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість в сумі 287770,72грн. та складається з: 243594,88 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 6760,09 грн.- заборгованості за відсотками, 36414,00 - комісії та 1001,75 грн. - пені за прострочення сплати по тілу кредиту, процентної та комісійної винагороди. В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати покладається на відповідача, згідно до ст. 141 ЦПК України .

Outcome: approved