Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

Позиція позивача та заперечення відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувя до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування\~позову зазначає,\~що 1997 року [PERSON] була прийнята в члени КСП ім. Шевченка с. Грушино, Хорольскього району, Полтавської області. 22.04.1997 року [PERSON] видано сертифікат на право на земельну частку (пай) на підставі рішення Хорольської районної державної адміністрації від 16.04.1997 року № 143, згідно якого їй належить право на земельну частку( пай) у землі яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка розміром 6,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстровано 24.04.1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку ( пай) за № 146. З повідомлення Відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 17.11.2020 року № 784/116-20 слідує, що по КСП ім.Шевченка на території бувшої Грушинської сільської ради проведено уточнення розміру і вартості земельної частки( паю) згідно схеми організації території земельних часток(паїв) в межах розпайованих земель КСП та затверджено розпорядженням Хорольської районної державної адміністрації № 139 від 28.04.2000 року, згідно якого розмір земельної частки (паю) становить - 5,49 га, уточнена вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2020 року з урахуванням коефіцієнту індексації 4,7964, та коефіцієнту 1,756 ( Постанова КМУ № 1185 від 31.10.2011 року) становить 225094,10 ( двісті двадцять п`ять тисяч дев`яносто чотири гривні 10 коп.). Позивач просить визнати за нею право на земельну частку (пай) КСП ім. Шевченка площею 5,49 га в умовних кадастрових гектарах, на території села Грушино Лубенського району Полтавської області. 29.01.2021 року ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області, позовну заяву залишено без руху. 09.02.2021 року на виконання ухвали про залишення без руху усунуто недоліки по справі. 09.02.2021 року ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач та його представник не з"явилися, але в позовній заяві прохали суд провести розгляд справи за їх відсутності. В судове засідання представник відповідача\~ Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подав заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211\~ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247\~ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З наданих до суду доказів, встановлено, що позивач [PERSON] 22.04.2019 року має сертифікат на право на земельну частку(пай) на підставі рішення Хорольської районної державної адміністрації від 16.04.1997 року № 143, згідно якого їй належить право на земельну частку(пай) у землі яка перебуває в колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка розміром 6,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі( на місцевості). Відповідно до повідомлення Відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 17.11.2020 року № 784/116-20 слідує, що по КСП ім.Шевченка на території бувшої Грушинської сільської ради проведено уточнення розміру і вартості земельної частки( паю) згідно схеми організації території земельних часток(паїв) в межах розпайованих земель КСП та затверджено розпорядженням Хорольської районної державної адміністрації № 139 від 28.04.2000 року, згідно якого розмір земельної частки ( паю) становить -5,49 га, уточнена вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2020 року з урахуванням коефіцієнту індексації 4,7964, та коефіцієнту 1,756 ( Постанова КМУ № 1185 від 31.10.2011 року) становить 225094,10 ( двісті двадцять п`ять тисяч дев`яносто чотири гривні 10 коп.). Норми права, застосовані судом. Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі. З огляду на вищезазначені вимоги в указаній справі повинні застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин. Частиною дев`ятою статті 5 ЗК України (тут і далі в редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Згідно з частиною першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Пунктом 1 Указу Президента України від 10 листопада 1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачено добровільність передання земель у колективну та приватну власність для виробництва сільськогосподарської продукції, виходячи з того, що земля повинна належати тим, хто її обробляє. Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 цього ж Указу передбачено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з ч. 1 і ч. 2 ст. 2 Закону України від 05 червня 2003 року «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з вимогами статей 22, 23 ЗК України та зазначеного Указу особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; 3) одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акту. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Таким чином, зазначеною нормою передбачено право осіб на виділення земельної частки за рахунок резервного фонду після розпаювання земель між членами підприємства. Пунктом 17 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України передбачено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості): розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); уточняють списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06 вересня 2012 року № 5245-VI внесено зміни до ЗК України, які набрали чинності з 01 січня 2013 року, цим Законом змінено суб`єктів розпорядження землями сільськогосподарського призначення та визначено, що такі повноваження перейшли до Держземагентства України, а згодом - до Держгеокадастру України. Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Тобто законодавцем змінено компетенцію органів щодо розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення та передано такі функції Держгеокадастру України замість державних адміністрацій та органів місцевого самоврядування. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 31 січня 2018 року №60-р «Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад» земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності передано у комунальну власність об`єднаних територіальних громад. При вирішенні питання поновлення строку звернення до суду, суд в має виходити з того, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акту про право колективної власності, це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Що збігається з позицією Вищого спеціалізованого суду України викладених в Ухвалі від 27.08.2014 року по справі №6-12823св14 та в ухвалі від 06.08.2014 року № 6-12858св14, в яких вказано, що дане право на земельну частку пай є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Тобто право Позивача на отримання у власність земельної ділянки ним набуто та не втрачено, а тому підпадає під захист першої статті Першого протоколу Конвенції щодо мирного володіння своїм майном. Згідно з ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. \~Статтею 328\~ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. \~У відповідності до ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. Мотивована оцінка аргументів сторін. Позивач дійсно має сертифікат на право на земельну частку( пай) на підставі рішення Хорольської районної державної адміністрації від 16.04.1997 року №143, згідно якого їй належить право на земельну частку( пай)у землі яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Шевченка розміром 6,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості). Відповідно до повідомлення Відділу у Хорольському районі Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області від 17.11.2020 року, слідує що по КСП ім. Шевченка на території бувшої Грушинської сільської ради проведено уточнення розміру вартості земельної частки( паю), згідно схеми організації території земельних часток(паїв) в межах розпайованих земель КСП та затверджено розпорядженням Хорольської районної державної адміністрації № 139 від 28.04.2000 року, згідно якого розмір земельної частки (паю) становить -5,49 га, уточнена вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2020 року з урахуванням коефіцієнту індексації 4,7964, та коефіцієнту 1,756 (Постанова КМУ № 1185 від 31.10.2011 року) становить 225094,10 (двісті двадцять п`ять тисяч дев`яносто чотири гривні 10 коп.) Таким чином, суд приймає аргументи позивача, щодо того, що вона є має право на земельну частку(пай) на підставі належного їй сертифікату. З огляду на те, що судом встановлено належність позивачу права на земельну частку (пай), відповідні позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved