Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу/суброгації, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування за завдані збитки в порядку регресу в розмірі 46188,16 грн, а також покласти на відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що між позивачем та відповідачем був укладений поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/4026678. Відповідно до умов полісу страхування позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21101» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 21.10.2018 о 00 год 24 хв по вул. 1 Травня в смт. Кегичівка, Харківської області, відповідач керуючи автомобілем «ВАЗ 21011» д.н. « [NUMBER] », здійснив зіткнення з автомобілем «ОреІ Vectra» д.н « [NUMBER] » під керуванням [PERSON] , що спричинило пошкодження транспортних засобів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортному засобу «ОреІ Vectra» д.н. « [NUMBER] » було завдано механічних пошкоджень, а власнику вказаного автомобіля матеріальна шкода, а також пасажир [PERSON] зазнала тілесних ушкоджень. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 27.02.2020, дорожньо-транспортна пригода сталась внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху. Потерпілий звернувся до страховика-позивача з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом №АМ/4026678 від 23.05.2018. Так, на підставі страхового акту №ОЦ/208/000/20/0007 від 02.06.2020 потерпілому [PERSON] внаслідок ДТП позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 46188,16 грн. Як передбачено ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Водночас, як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 27.02.2020, відповідач на час скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, керував забезпеченим автомобілем «ВАЗ 21101» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », в стані алкогольного сп`яніння. Право регресної вимоги виникло у позивача з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто з 02.06.2020. З метою досудового врегулювання спору відповідачу було направлено претензією про відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідач ніяких дій щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було, а відтак, позивач змушений звертатись до суду за захистом свої прав та законних інтересів. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 17.05.2021, було відкрито провадження, позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам було надано час для подання заяв по суті. Представником відповідача направлено до суду відзив на позовну заяву. Згідно з відзивом просить у задоволенні позову відмовити. Зазначає, що відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч. 1 ст. 1191 ЦК України, відповідальність за завдану шкоду (регрес) може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заповідача; вину; керування винним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; факт відшкодування шкоди страховиком. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. На підтвердження наявності усіх складових для можливості застосування регресу позивач як доказ надає постанову Кегичівською ВП Сахновщинського ВП ГУНП в Харківській області від 27.02.2020 про закриття кримінального провадження. Проте відповідач вважає, що постанова як форма вираження процесуального рішення прокурора/слідчого, відповідно до ст. 84 КПК України, не є доказом, а тому за аналогією застосування такого висновку не є доказом в розумінні ст. 76 ЦПК України. Ця постанова має виключно інформативний характер та жодним чином не встановлює протиправної поведінки [PERSON] , а тим більш його вини. Вважає, що можливим належним доказом встановлення причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою [PERSON] та наявністю певної шкоди і в результаті наявності вини відповідача у вчиненні ДТП був би відповідний вирок суду. На сьогодні жодних вироків суду відносно відповідача, які б набрали законної сили, не має. Він взагалі жодною разу до кримінальної відповідальності не притягався. В свою чергу, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №12018220720000313 від 21.10.2018 року, закрито у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування злочину, передбаченою ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 284 КПК України. За змістом постанови від 27.02.2020, копію постанови направлено до Кегичівського ВП для вирішення питання щодо притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності, оскільки в діях водія [PERSON] вбачаються ознаки складу адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124,130 КУпАП, а в діях водія [PERSON] - ст. 124 КУпАП. Із вказаною формулювання випливає, що тому числі [PERSON] повинна бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. У разі розгляду судом адміністративного матеріалу за фактом ДТП, що сталася 21.10.2018, була ймовірність визнання вини у вчиненні ДТП саме [PERSON] та визнання невинуватим [PERSON] . Також, у разі розгляду судом кримінального провадження за фактом ДТП, докази зібрані органом досудового розслідування, що вказували б на винуватість [PERSON] могли б бути визнані неналежними. А можливо проведення повторних (додаткових) експертиз як під час розгляду кримінального провадження, так і під час розгляду адміністративного матеріалу вказували б на невинуватість відповідача, тощо. Згідно відповідей голів Кегичівського районного суду Харківської області та Сахновщинського районного суду Харківської області у період з 27.02.2020 по день надання відповідей на адвокатські запити справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.ст. 124 та 130 КУпАП не надходили і відповідно судом не розглядалися та не були прийняті будь-які рішення. [PERSON] ж свою вину у вчиненні ДТП не визнає. Також зауважує, що у момент ДТП [PERSON] керував транспортним засобом у цілком тверезому стані. Вважає, що наявність шкоди у розмірі заявленому позивачем не підтверджена, оскільки відсутній відповідний висновок експерта, її розмір є завищеним та спірним; протиправну поведінку [PERSON] у спричиненні шкоди належними доказами не підтверджено; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою відповідача доданими до позову документами не підтверджено; вину [PERSON] надані позивачем докази не доводять, та взагалі вона уповноваженим органом і в передбаченому законом порядку не встановлена; керування відповідачем автомобілем у стані алкогольного сп`яніння наявними, начебто, доказами у справі не підтверджується; лише наявний факт відшкодування шкоди страховиком не зрозуміло з яких підстав, оскільки позивачу, як ми розуміємо, не було надано беззаперечних доказів винуватості [PERSON] у вчиненні ДТП. Представником позивача направлено до суду відповідь на відзив, згідно з яким з доводами відзиву не погоджується. Щодо невизнання вини [PERSON] та твердження керування автомобілем в тверезому стані зазначає, що органом досудового розслідування встановлено, в ході слідства [PERSON] , надав покази які свідчать про те, що 20.10.2018 року, останній зі знайомими [PERSON] та [PERSON] почали вживати алкогольні напої, зокрема як зазначає Відповідач за 1 годину, яку вони знаходилися, вжив близько 1\-1,5 л. пива. В подальшому, [PERSON] разом з [PERSON] поїхали до місцевого бару «Українські страви», де почали відпочивати близько 2 годин, попутно вживаючи алкогольні напої, а саме горілку. Таким чином, як зазначає у своїх поясненнях [PERSON] , він в стані алкогольного сп`яніння сів в автомобіль «ВАЗ 21011» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », та поїхав. Рухаючись по вул. 1-го Травня в смт. Кегичівка, Кегичівського району, сталася вищевказана дорожньо- транспортна пригода. Окрім того, як встановлено органом досудового розслідування, водій автомобіля «ВАЗ 21011» державний реєстраційний номер « [NUMBER] » - [PERSON] , в момент виникнення вищевказаного ДТП керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Згідно висновку щодо результатів медичного огляду від 21.10.2018 року, стан алкогольного сп`яніння водія [PERSON] склав - 2,114 проміле. Щодо доводу відповідача про завищений та спірний розмір матеріальної шкоди, зазначає, що відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», абз. 2 п. 36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, ч.2 ст.1192 ЦК України страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи. Для визначення вартості відновлювального ремонту застосовувався витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту, що відповідає положенням п. 8.1 «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2013 року. Ремонтна калькуляція складена на основі офіційної комп`ютерної програми «Audatex», яка відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України є офіційним продуктом рекомендованим для використання в автотоварознавчих дослідженнях та містить інформацію щодо вартості ремонту, надану заводом-виробником. Згідно до ремонтної калькуляції №1810_А від 26.03.2020 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Opel Vectra» державний реєстраційний номер « [NUMBER] », складає 389 692,96 грн. Ринкова вартість досліджуваного КТЗ згідно додатку №1: складає 174 318,96 грн. В свою чергу, ринкова вартість пошкодженого КТЗ, згідно Аварійного сертифікату №13-D/53/2 складає 77 942,64 грн. Відповідно до п.30.1. ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, у відповідності до п.30.2. ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Таким чином, з урахуванням вищевказаних положень закону, Позивачем було здійснено відповідний розрахунок суми страхового відшкодування, що міститься в страховому акті №0Ц/208/000/20/0007 від 02.06.2019 року(96 376,32 / 50%) - 2 000,00 = 46 188,16 грн. Представник позивача Гермаш С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив їх задовольнити при цьому посилався на доводи викладені в позові та відповіді на відзив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених у відзиві. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню за наступними підставами: Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до ст.979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Відповідно до пп. «а» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ ««Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду , якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 даної статті Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п.4,17 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК (що відповідає ст. 82 діючої редакції ЦПК України) вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв`язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Згідно п. 7 Постанови, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Відповідно до п. 12 Постанови, керування транспортним засобом особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або передача управління транспортним засобом такій особі, що є підставою для регресної вимоги (стаття 38 Закону № 1961-IV), може бути підтверджено вироком суду, постановою про накладення адміністративного стягнення або іншими доказами, які з достовірністю встановлюють таку обставину, а при передачі транспортного засобу особі у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про такий стан має бути відомо особі, яка передає транспортний засіб. З досліджених матеріалів встановлено. Згідно постанови слідчого СВ Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУ НП в Харківській області від 27.02.2020 про закриття кримінального провадження, вбачається, що слідчим кримінальне провадження за №12018220720000313 від 21.10.2018, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до абз.14 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито, копію постанови постановлено направити начальнику Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУ НП в Харківській області для вирішення питання щодо притягнення [PERSON] та [PERSON] до адміністративної відповідальності. З тексту постанови вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що 21.10.2018 о 00:24 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 21.10.2018 о 00:24 за адресою Кегичівський район, смт. Кегичівка, вул. 1 Травня сталась ДТП за участю двох автомобілів ВАЗ 21010 та Opel Vectra, доставлена до Кегичівської ЦРЛ потерпіла [PERSON] , діагноз струс, черепна мозкова травма. В ході виїзду встановлено, що [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухаючись на автомобілі ВАЗ 21101 з д/н [NUMBER] , по вулиці 1 Травня, у напрямку магазину «Кулиничі», не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . В результаті ДТП [PERSON] , яка перебувала а автомобілі ВАЗ 21101 з д/н [NUMBER] зазнала тілесних ушкоджень, а саме: струс головного мозку, черепно-мозкова травма, закритий перелом седалищної кістки. Відомості про кримінальне правопорушення внесено за №120182207200000313 за ч. 1 ст. 286 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що водій автомобіля марки ВАЗ 21101 з д/н [NUMBER] [PERSON] в момент виникнення ДТП керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, згідно висновку щодо результатів медичного огляду від 21.10.2018, а саме стан алкогольного сп`яніння склав - 2,114 проміле. Згідно висновку судової-автотехнічної експертизи №7/727 СЕ-19 від 03.09.2019 на підставі свідчень водія [PERSON] (даних в ході проведення слідчого експерименту за його участі) встановлено наступне: «1. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] [PERSON] повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля марки ВАЗ 21101 з д/н [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 та п. 12.4 ПДР. 2. Водій автомобіля «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] [PERSON] мала технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п. 10.1 ПДР. З причин вказаних в дослідницькій частині вказаного висновку експерта відповісти на питання «чи мав технічну можливість водій [PERSON] запобігти зіткненню шляхом виконання правил дорожнього руху України?» не представляється можливим. 3. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимога п. 10.1 ПДР, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. З причин вказаних в дослідницькій частині вказаного висновку експерта відповісти на питання «Чи маються в діях водія [PERSON] невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які перебували з технічної точки зору в причинному зв`язку з виникненням ДТП?» не представляється можливим. Згідно висновку судової-автотехнічної експертизи №7/723 СЕ від 02.09.2019 на підставі свідчень водія [PERSON] (даних в ході проведення слідчого експерименту за її участі) встановлено наступне: «1. У даній дорожній обстановці водій автомобіля «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] [PERSON] повинна була діяти відповідно до вимог п. 10.1 ПДР. У даній дорожній обстановці водій автомобіля марки ВАЗ 21101 з д/н [NUMBER] [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п. 10.1 та п. 12.4 ПДР. 2. Технічна можливість запобігання зіткненню не визначалась діями водія автомобіля «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] [PERSON] . Водій автомобіля ВАЗ 21101 з д/н [NUMBER] [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткненню виконанням вимог п. 10.1 ПДР. 3. У даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля ВАЗ 21101 з д/н [NUMBER] [PERSON] вбачається невідповідність вимога п. 10.1 ПДР, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з даною ДТП. В діях водія автомобіля «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] [PERSON] не вбачається невідповідності вимогам ПДР, які б з технічної точки зору, перебували б у причинному зв`язку з виникненням даної ДТП». Вказане кримінальне провадження відносно водіїв [PERSON] та [PERSON] , на підставі абз.14 ч.1 ст.284 КПК України підлягає закриттю. Однак в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] вбачаються ознаки складу адміністративних правопорушень за ст. 124 та ст. 130 КУпАП (по відношенню до водія [PERSON] ) та відповідно ст. 124 КУпАП (по відношенню до водія [PERSON] 24.01.2019 власник автомобіля «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] подав заяву про страхове відшкодування пов`язаних з пошкодженням його автомобіля в результаті ДТП від 21.10.2018 по вул. 1 Травня, смт. Кегичівка, Харківської області. Згідно аварійного сертифікату №13-D/53/2 про оцінку вартості транспортного засобу в пошкодженому стані «Opel Vectra» з д/н [NUMBER] становить 77942,64 грн, оцінка проведена 21.03.2019 року аварійним комісаром [PERSON] на замовлення ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до страхового акту №ОЦ/203/000/20/0007 від 02.06.2020 страхове відшкодування до перерахування на користь [PERSON] визначене в сумі 46188,16 грн, яка переведена на рахунок отримувача 02.06.2020, що підтверджується копією платіжного доручення №10914 від 02.06.2020. З акту також вбачається що страхове відшкодування здійснено з урахування обопільності вини учасників ДТП та виплачено лише половину від вартості проведеного ремонту автомобіля. Відповідно до вимоги про відшкодування збитків в порядку регресу вих.№ РУ/20/0007 від 17.08.2020 позивач ПрАТ «Українська пожежна-страхова компанія» висунуло [PERSON] претензію на сумі 46188,16 грн, яку запропоновано сплатити у добровільному порядку протягом 14 днів з моменту отримання претензії, повідомлено, що в протилежному випадку до нього будуть вчинені дії щодо примусового стягнення зазначеної суми. Відповідно до копій листів з Кегичівського районного суду Харківської області від 14.07.2021 та Сахновщинського районного суду Харківської області від 16.07.2021 наданих судами на адвокатський запит [PERSON] з 27.02.2020 і по день звернення справ про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ст.ст. 124, 130 КУпАП не надходило. Таким чином в судовому засіданні на підставі наданих доказів встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась судом 21.10.2018 за участю автомобілів ВАЗ 21010 з д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] та Opel Vectra з д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Власником автомобіля Opel Vectra з д/н [NUMBER] є [PERSON] якому було оплачено позивачем страхове відшкодування в сумі 46188,16 грн. При цьому ця сума виплачена з урахуванням обопільності вини учасників ДТП та сплачена в розмірі 1/2 до спричиненого матеріального збитку. За фактом дорожньо-транспортної пригоди було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Під час досудового розслідування були проведені відповідні слідчі дії, якими встановлено, що водій [PERSON] керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння. Також проведені експертизи, відповідно до яких обидва водії при дорожньо-транспортній пригоді допустили порушення Правил Дорожнього руху. Кримінальне провадження постановою слідчого від 27.02.2020 було закрито, у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування. При цьому слідчим зазначено, що в діях водіїв [PERSON] та [PERSON] вбачаються ознаки складу адміністративних правопорушень за ст. 124 та ст. 130 КУпАП (по відношенню до водія [PERSON] ) та відповідно ст. 124 КУпАП (по відношенню до водія [PERSON] та для вирішення питання щодо притягнення зазначених осіб до адміністративної відповідальності копію постанови постановлено направити начальнику Кегичівського ВП Сахновщинського ВП ГУ НП в Харківській області. Проте до суду відповідні адміністративний протоколи не надходили. Отже провадження у кримінальному провадженні закрито з нереабілітуючих підстав. Слідчим вбачались ознаки складу адміністративних правопорушень в діях учасників ДТП. Невчинення в подальшому правоохоронними органами дій щодо складання протоколів та відсутність подальшого судового рішення не звільняє особу від цивільно-правової відповідальності за спричинену нею шкоду. Щодо доводів представника відповідача, щодо відсутності судового рішення про визнання вини відповідача у вчиненні ДТП, який на його думку є обов`язковим доказом при заявленому до нього позові, суд зазначає, що положення ч.6 ст. 82 ЦПК України передбачають обов`язковість відповідних процесуальних рішень для суду по-перше за їх наявності, а по-друге лише в питанні чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Решта питань має вирішуватись судом в сукупності досліджених доказів у справі. Для здійснення відшкодування шкоди, що була отримана внаслідок використання джерел підвищеної небезпеки, насамперед необхідно встановити та підтвердити вину особи, що має відповідати за шкоду, у вчиненні такої дії, отже, цивільно-правова відповідальність за заподіяну шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, настає у разі наявності вини особи в цьому, незалежно від того, чи є в діях цієї особи склад адміністративного проступку чи злочину. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в постанові від 16 липня 2018 року у справі № 910/20412/16. Верховний Суд, звернув увагу й на те, що відсутність у матеріалах справи судового рішення, яким особу було б притягнуто до відповідальності за скоєння дорожньо-транспортної пригоди, не може бути достатньою підставою для відмови в позові, оскільки в силу приписів статті 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15 грудня 2017 року), що відповідає і положенням чинні редакції ст. 82 ЦПК України, таке рішення є обов`язковим для суду, проте не єдиним доказом вини заподіювача шкоди. Крім того, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду України від 19 серпня 2014 р. у справі №3-51гс14). З огляду на наведене, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу. Законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір (постанова Верховного Суду України від 03.12.2014 року у справі №6-183цс14). Враховуючи наведене, позивачем у порядку та в межах визначених Законом було здійснено страхову виплату, спрямовану на відшкодування шкоди, заподіяної відповідачем, а ДТП сталася з обопільної вини учасників ДТП, що було враховано при страховій виплаті. Крім того, відповідач керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що було встановлено слідчим під час досудового розслідування. Встановлення зазначеного факту відображено в постанові про закриття кримінального провадження. Суд не має підстав для сумнівів у достовірності зазначених фактів, відповідачем протилежного не доведено. Посилання представника відповідача на недоведеність шкоди у розмірі, заявленому позивачем суд вважає необґрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено, що розрахунок вартості відновлюваного ремонту здійснено за допомогою електронної системи "AUDATEX" аварійним комісаром [PERSON] , залученим позивачем, який має відповідне свідоцтво, іншого розрахунку відповідачем не надано, клопотань про проведення відповідної експертизи не заявлялося. На підставі викладеного суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Позивачем при подачі позовної заяви до суду був сплачений судовий збір у розмірі 2270 гривень, а тому, з огляду на задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача у відповідності до п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України судовий збір у вищезазначеному розмірі на користь позивача.

Outcome: approved