Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

Представник публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]» м.Київ, в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] звернувся в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свою позовну заяву позивач посилається на те, що 16 травня 2011 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський [PERSON]» та відповідачкою [PERSON], укладено кредитний договір № ВLаЖГА 00034642, відповідно до якого, відповідачка отримала кредит в сумі 7000 грн., з терміном повернення - 16 травня 2013 року. Процентна ставка за Договором встановлена на рівні 10% річних. Щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом становить 1,75% від суми кредиту. Відповідачка порушила договірні зобов»язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами. Внаслідок порушення відповідачкою умов договору по сплаті процентів та поверненню кредиту, нараховані штрафні санкції. Сума заборгованості за кредитом станом 25 серпня 2015 року становить 13136 грн 42 коп, яка складається із: кредиту 4830 грн. 85 коп, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 4870 грн. 98 коп.; відсотків 529 грн.43 коп.; комісія за РО 1592 грн. 50 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6183 грн. 51 коп..У звязку з невиконання відповідачем зобовязань та для захисту своїх прав, позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості в сумі 13136 грн. 42 коп.. Представник позивача в судове засідання, будучи вчасно та належним чином повідомленим, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень від 13 листопада 2015 року №1950201029084, від 24 листопада 2015 року №1950201035980, не з»явився, надіслав до суду клопотання від 02 грудня 2015 року за №12/2-50915, в якому просить слухати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, при неявці відповідача у судове засідання проти заочного рішення не заперечив. Відповідачка у судове засідання на розгляд справи не зявилася по невідомій суду причині, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень від 13 листопада 2015 року за №1950201029190, від 24 листопада 2015 року №1950201035831, надіслала на адресу суду електронне повідомлення №21 від 22 грудня 2015 року про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає. Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеного договору від 16 травня 2011 року відповідачка отримала кредит у сумі 7000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 10,00% річних. Згідно п.2.4.1 Договору, проценти за користування кредитними коштами розраховуються у валюті кредиту, виходячи з фактичної суми наданих кредитних коштів і строку кредитування, із розрахунку: рік рівний 360 дням, місяць рівний 30 дням, та сплачуються позичальником в порядку виконання боргових зобов»язань. При розрахунку процентів, враховується день видачі кредитних коштів та виключається останній день строку остаточного повернення всіх кредитних коштів. Відповідно до п.2.4.2 проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом. У відповідності до п.2.4.3 Договору, при простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами коштів нараховуються в порядку, визначеному п.2.4.1 загальної частини Договору. Предметом вимоги позивача є порушення відповідачкою у справі вимог ст.ст.509, 526, 530, 527, 610,611,1054 ЦК України. Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачкою, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин зобов»язання і є зобов'язальними та регулюються нормами ЦК України. Зобовязання, згідно до ст. 509 Цивільного Кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобовязанні ст. 530 ЦК України. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, і за порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У відповідності до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов»язання. Згідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України та ч. 3 ст. 549 ЦК України виконання зобов'язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається, як пеня та штраф, і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України плата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [PERSON], відповідачка по справі, звернулася 16 травня 2011 року до Всеукраїнський [PERSON]» м.Київ, позивача по справі, про надання кредиту, і 16 травня 2011 року отримала кредит в сумі 7000 грн., з терміном повернення 16 травня 2013 року (а.с.3-6). Процентна ставка за зазначеним Договором була встановлена на рівні 10% річних та 1,75% комісії за управління кредитом (а.с.7). Відповідачка зобовязання щодо повернення кредиту належним чином не виконує і відповідно до розрахунку заборгованості, станом 25 серпня 2015 року становить 13136 грн 42 коп, яка складається із: кредиту 4830 грн. 85 коп, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 4870 грн. 98 коп.; відсотків 529 грн.43 коп.; комісія за РО 1592 грн. 50 коп.; пеня за несвоєчасне повернення кредиту 6183 грн. 51 коп.(а.с.10-11). Вимогами ч.1 ст.34, ч.1 ст.35, ч.ч.1, 2 ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд гарантування вкладення фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного Банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних. Тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є Фонд гарантування вкладення фізичних осіб. Здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків Фонд гарантування вкладення фізичних осіб здійснює через призначену виконавчою дирекцією уповноважену особу Фонду, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня "спеціаліст") та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації. Уповноважена особа діє від імені Фонду гарантування вкладення фізичних осіб відповідно до цього Закону і нормативно-правових актів Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; відмовлятися від виконання або розривати в порядку, встановленому законодавством України, будь-які договори (правочини) за участю банку, які є збитковими чи непотрібними для банку або виконання яких має негативний вплив на фінансовий стан банку; заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку будь-якого службовця, експерта, консультанта в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі особи можуть бути відсторонені від виконання обов'язків у будь-який час; призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; звільняти чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду. Серед заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, покладених на уповноважену особу Фонду гарантування вкладення фізичних осіб, про що йдеться у ч.4 ст.38 вказаного Закону, зазначено, що вказана особа вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Отже, однією із справ, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації банку, є вжиття уповноваженою особою Фонду гарантування вкладення фізичних осіб заходів щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року за № 63 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Всеукраїнський [PERSON]». На підставі зазначеного рішення, розпочата процедура ліквідації Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський [PERSON]» та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питаньврегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації Департаменту врегулювання неплатоспроможності [PERSON]А.(а.с.15). Таким чином, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, реалізувала надані їй повноваження, в тому числі і по забезпеченню збереження активів банку. До початку розгляду справи по суті позивач не змінив предмет або підставу позову та протягом усього часу розгляду справи не збільшив та не зменшив розмір позовних вимог, а тому суд розглянув цивільну справу в межах пред'явлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів. Заходи забезпечення позову судом не вживалися. Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. З вказаної норми вбачається, що у разі звернення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із позовом до суду з приводу здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банку, остання звільняється від сплати судового збору, а тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 88 ЦПК України, де зазначено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позов підтверджується: копією договору банківського обслуговування № ВLаЖГА 00034642 від 16 травня 2011 року, копією графіку погашення заборгованості за кредитом та процентами від 16 травня 2011 року, копією паспорта [PERSON], копією детального розпису загальної вартості платежів та визначення сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки, розрахунком заборгованості за кредитним договором № ВLаЖГА 00034642 від 16 травня 2011 року, копією рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року за № 63. На підставі наведеного та

Outcome: approved