Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-18 00:00:00

Позивач у березні 2014 року звернувся до суду з позовом, який у подальшому був уточнений у частині суми до стягнення з кожного з відповідачів, і просить стягнути з відповідача - Приватного акціонерного товариства» Українська охоронно-страхова компанія» 5 063, 33 гр. затрат по виплаті страхового відшкодування та 1 000,00гр. франшизи з відповідача [PERSON] Посилається в позові на те, що 21.08.2012 року між ПАТ »ПРОСТО-страхування» та [PERSON] був укладений Договір страхування № АТК ВТБ 1213135 майнових інтересів власника автомобіля »ВАЗ», р.н. [NUMBER]. 07.12.2012 року в м. Донецьку на вул. Елеваторній сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ним автомобіля »ВАЗ», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], та «ВАЗ», р.н. [NUMBER] під керуванням відповідача. В результаті ДТП застрахований ним автомобіль, що належить [PERSON], зазнав механічних ушкоджень і згідно Звіту №288/12-12 від 14.12.2012 року вартість матеріального збитку становить 7 293, 70гр. Відповідно до рахунку - фактури №СФ-0000510 від 10.12.2012 року вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 7 293, 33гр. Платіжним дорученням № 3207 від 04.02.2013 року товариством було виплачено страхове відшкодування в розмірі 6 063, 33 гр. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ» Українська охоронно-страхова компанія». Згідно з Полісом №АВ/3661807 ліміт відповідальності становить 50000,00гр., франшиза- 1000,00гр. Виходячи з цього, вини відповідача в ДТП, в результаті якої був пошкоджений застрахований ним автомобіль, просить задовольнити позов. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства» Українська охоронно-страхова компанія» в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечував винності відповідача в дорожньо-транспортній пригоді та обов»язку страхової компанії виплатити страхове відшкодування. В той же час звернув увагу на те, що відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів належна до сплати сума страхового відшкодування має бути зменшена на коефіцієнт фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу. Так, пошкоджений автомобіль на момент ДТП експлуатувався 3 місяці і його пробіг становив 12 494 км., тоді як середньорічний пробіг даного автомобіля становить 17, 3 км. З цього випливає, що автомобіль експлуатувався в інтенсивному режимі, що дає підстави для нарахування значення коефіцієнту фізичного зносу. Виходячи з проведеної ним оцінки з врахуванням даного коефіцієнту вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу, становить 6871, 42гр., а за вирахуванням франшизи за Полісом позивача в розмірі 1230,00гр. та за його полісом 1000,00гр., до сплати належить 4641, 42гр. Крім того вважає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а тому просить у позові відмовити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, направив до суду клопотання і просить розглядати справу в його відсутності. Представник 3-ї особи в судове засідання також не з»явився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд до відома не поставив. Виходячи з цього суд вважає за можливе розглядати справу в його відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В силу ст. 27 Закону України» Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Аналогічні приписи містяться у ст. 993 ЦК України. Встановлено, що 21.08.2012 року між ПАТ »ПРОСТО-страхування» та [PERSON] був укладений Договір страхування № АТК ВТБ 1213135 майнових інтересів власника автомобіля »ВАЗ», р.н. [NUMBER]. Згідно з п.1.2 Договору вигодонабувачем за договором є ПАТ» ВТБ Банк». 19.09.2011 року між ПАТ »ПРОСТО-страхування» та ПАТ»ВТБ Банк» був укладений Договір про організацію взаємовідносин в рамках партнерських програм з автокредитування № 190911/2-1, згідно з п. 3.4.11 якого сторони дійшли згоди про виплату страхового відшкодування в разі настання страхового випадку безпосередньо страхувальникові без погодження з банком, як вигодонабувачем, при розмірі страхового відшкодування не більше 30000,00гр. 07.12.2012 року на вул. Елеваторній у м. Донецьку сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого позивачем автомобіля »ВАЗ», р.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON], та «ВАЗ», р.н. [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Калінінського районного суду м. Донецька від 24.01.2013 року винним у даній дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача. Відповідно до Звіту №288/12-12 від 14.12.2012 року вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу - автомобіля »ВАЗ», р.н. [NUMBER], становить 7 293, 70гр. Відповідно до рахунку-фактури №СФ-0000510 від 10.12.2012 року вартість відновлювального ремонту становить 7 293, 33гр. Дорожньо-транспортна пригода була визнана позивачем страховим випадком, у зв»язку з чим 01.02.2013 року ним був складений Страховий акт № 6981-40656-12/1. 04.02.2013 року платіжним дорученням № 3207 від 04.02.2013 року позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 6 063, 33 гр. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована в ПАТ» Українська охоронно-страхова компанія». Згідно з Полісом №АВ/3661807 від 03.06.2012 року ліміт відповідальності становить 50000,00гр., франшиза - 1000,00гр. / а.с. 4 - 35 / Виходячи з викладеного вище, виплату позивачем страхового відшкодування в зв»язку з настанням страхового випадку з застрахованим ним автомобілем , суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. В той же час, звертаючись до суду, позивач просить стягнути з відповідачів сплачену ним суму в порядку регресу, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст.ст.993 та 1191 ЦК України та ст.27 Закону України « Про страхування». Однак, приведені норми закріплюють перехід до страховика, який виплатив страхове відшкодування, права вимоги страхувальника, яке він має до особи, відповідальної за збитки. Таке право страховика іменується правом на суброгацію. Суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є не регресом, а суброгацією. Роз'яснення про застосування вищезазначених понять наведені також у п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року , згідно з яким при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права/зокрема, ст.1191 ЦК/, а також ст.38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів",а для суброгації, відповідно до ст.993 ЦК та ст.27 Закону України»Про страхування», встановлено особливий правовий режим. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК України суброгація застосовується лише до майнового страхування. Суброгацією є придбання всіх прав, що належали раніше кредиторові, внаслідок виконання третьою особою (суброгантом) обов'язків боржника щодо цього кредитора. Враховуючи викладене вище, предмет виниклого між сторонами спору, умови укладеного між позивачем та [PERSON] Договору добровільного страхування транспортного засобу, роз'яснення щодо застосування понять «регресу» та «суброгації», суд приходить до висновку про те, що відносини сторін є не регресом, а суброгацією, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню як суброганта. Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача - ПАТ» Українська охоронно-страхова компанія», виходячи з наступного. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Зі Звіту №288/12-12, проведеного за ініціативою позивача, вбачається, і проти цього не заперечували сторони, пробіг застрахованого позивачем автомобіля ВАЗ 211440 р.н. [NUMBER], який на момент ДТП експлуатувався 3 місяці, становив 12 494км. При цьому коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, виходячи з його строку експлуатації, при визначенні розміру збитків та відновлювального ремонту автомобіля оцінювачем не застосовувався. За ініціативою відповідача ФОП [PERSON] був наданий Звіт № 1933 від 24.2.2013 року оцінки транспортного засобу, згідно з яким з середньостатисничиний пробіг для даного КТЗ складає 26, 30 тис. км., фактичний - 12 494 км. З урахуванням строку експлуатації автомобіля його середньорічний пробіг складає 16, 60 тис. км./рік З врахуванням цього коефіцієнт фізичного зносу автомобіля складає 0,19%. / а.с. 85 - 88 / Дійсно, відповідно до п.п.а п.7.25 Методики товарознавчої експертизи дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року значення Ез / коефіцієнт фізичного зносу/для нових складових та для складових ДТЗ, строк експлуатації яких не перевищує двох років, приймається таким, що дорівнює нулю, за винятком, у т.ч., якщо ДТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний). Заперечуючи проти тверджень представника відповідача, представник позивача посилався на те, що такий висновок не може братися до уваги, т.я. на момент ДТП застрахований ним автомобіль експлуатувався 3 місяці, подальшу інтенсивність його експлуатації та експлуатації взагалі визначати шляхом припущень неможливо, як і неможливо припускати, чи експлуатувався автомобіль у подальшому,і чи може в такому випадку застосовуватися даний пункт Методики. Відповідно до ч.1 ст.57, ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З врахуванням цих обставин, строку експлуатації застрахованого позивачем автомобіля та його пробігу на момент ДТП, суд вважає обґрунтованими твердження представника позивача з цього приводу в судовому засіданні, а твердження представника відповідача в частині обґрунтування заперечень проти позову про необхідність застосування при вирішенні спору коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого автомобіля припущенням, яке не може враховуватися при вирішенні спору. Крім того,відповідно до п.2 вище приведеної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ оскільки у спорах, що виникають із відносин відшкодування шкоди, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи, а також з урахуванням вимог статей 15- 16, частини другої статті 118 ЦПК при визначенні судової юрисдикції суди мають виходити з того, що такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа. При цьому позов юридичної особи (фізичної особи - підприємця) до юридичної особи (фізичної особи - підприємця) із залученням фізичної особи - водія як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, з урахуванням положень статей 1, 12 Господарського процесуального кодексу України не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Виходячи з цього та складу сторін у справі, суд вважає безпідставними і твердження представника відповідача щодо того, що даний позов має розглядатися в порядку господарського судочинства.

Outcome: approved