Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Стягнути з відповідача на її користь 600грн. за надання правової допомоги. Свої вимоги мотивує тим, що 27 січня 2018 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Козятинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, по актовому запису № 13. Після реєстрації шлюбу вона прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] . Від спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ними, але знаходиться на її утриманні та вихованні. Життя з чоловіком у неї не склалося, вони разом не проживають, заява про розірвання шлюбу між нами знаходиться на розгляді в суді. На даний час вона ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьох років і займається вихованням малолітнього сина, і згідно з ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України мае право на утримання від чоловіка. Оскільки, відповідач працездатний, не інвалід, не пенсіонер, стан здоров`я нормальний, працевлаштований неофіційно і отримує заробітну плату, хоча її розмір від неї приховує, інших утриманців не має, тому він взмозі і зобов`язаний утримувати дружину. Позивачка в судове засідання не з`явилася, але до суду надіслала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, але до суду надіслав заяву, в якій позов визнає не заперечує проти задоволення, просить справу слухати у його відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання позову відповідачем необхідно прийняти, оскільки це не суперечить закону і не порушує чиїх - не будь прав та інтересів. Враховуючи вимоги ст.247 ЦПК України, та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17 липня 1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 січня 2018 року позивачка уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований Козятинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, по актовому запису № 13. Після реєстрації шлюбу позивачка прийняла прізвище чоловіка - [PERSON] (а.с.8). Від спільного проживання у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з ними, але знаходиться на утриманні та вихованні позивачки (а.с.7). На даний час позивачка ніде не працює, знаходиться у відпустці по догляду за сином до досягнення ним трьох років і займається вихованням малолітнього сина. Відповідач, являючись батьком дитини, зобов`язаний надавати дружині матеріальну допомогу, але не надає, чим порушуються її права, передбачені ст. 84 СК України, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Статтею 48 Конституції України гарантовано право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.1 ст.80СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягненням дитиною трьох років Відповідно до ч.4 ст.84 СК України, право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, тому спроможній платити аліменти як на утримання дружини, яка проживає зі спільним сином, і враховуючи відсутність в неї самостійного доходу, чоловік має їй компенсувати втрату можливості повноцінно себе реалізувати у громадському житті. З вказаних міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності та з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача, суд присуджує аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи від дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України , судовій збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Так, як сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 2 ст.141ЦПК України, витрати за надання правової допомоги необхідно стягнути з відповідача.

Outcome: approved