Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач просить постановити рішення про збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 50 до 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що за рішенням суду від 08.04.2011 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в сумі 50 гривень. На даний час матеріальні потреби дитини значно зросли, збільшились витрати на його навчання, розвиток, лікування тощо. Сама ж вона ніде не працює, рівень її щомісячного доходу не дає можливості на достатньому рівні утримувати дитину, забезпечити одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, ліками, відвідування необхідних гуртків. На її звернення в досудовому порядку з приводу матеріального забезпечення дитини відповідач не реагує. Провадження в справі відкрито ухвалою від 30.01.2019 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п'ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав копію ухвали з примірником матеріалів позову 08.02.2019 року. У строк, визначений судом та з додатковим врахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерством інфраструктури України від 28.11.2013 року №958, відповідач відзиву не подав. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Згідно із копією свідоцтва серії 1-ЕГ №029872 сторони розірвали шлюб, про що 23.07.2010 року відділом РАЦС Любомльського районного управління юстиції Волинської області зроблено актовий запис за №48. Копією свідоцтва серії 1-ЕГ №071697 стверджено, що сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Рішенням Любомльського районного суд від 08.04.2011 року з відповідача в користь позивача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 50 гривень, починаючи з 25.03.2011 року, однак не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 СК України. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір стягнутих за рішенням суду аліментів не є незмінним та у випадку виникнення відповідних підстав може змінюватись. З 2011 року, тобто моменту присудження з відповідача аліментів, дитина сторін підросла і в силу свого віку природно потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища позивача як матері, що є очевидним. На момент ухвалення судом рішення від 08.04.2011 року сину сторін було 2 роки, а нині 10. Крім цього, суд вважає, що визначений судовим рішенням розмір аліментів на даний час є незначний, оскільки зменшилась купівельна спроможність присудженої суми, що є загальновідомим фактом і в свою чергу свідчить про погіршення майнового стану позивача, відповідно і про позбавлення її можливості забезпечити належне утримання дитини. З часу ухвалення судового рішення про стягнення з відповідача аліментів стаття 182 Сімейного кодексу України зазнала суттєвих змін у звязку із прийняттям Законів України № 2037-VIII від 17.05.2017 року та №2475-VІІІ від 03.07.2018 року, які спрямовані на посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів. Так, частиною 2 статті 182 СК України, в чинній на час розгляду справи редакції, встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Законом України "Про Державний бюджет на 2019 рік" з 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. З наведеного слідує, що відповідач сплачує аліменти в значно меншому розмірі, ніж гарантовано чинним законодавством. Мінімальний розмір аліментів на утримання дитини сторін станом на дату розгляду справи становить 1013,5 гривень. Відтак стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у меншому встановленого мінімального розміру обсязі не спроможне забезпечити достатній і належний рівень його гармонійного розвитку, тому призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення та, серед іншого, є підставою для збільшення їх розміру. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, а відтак і не довів наявності у нього обставин неспроможності сплачувати аліменти на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі. Як батько неповнолітньої дитини він в силу вищенаведених законодавчих приписів зобов'язаний її утримувати до досягнення нею повноліття. Таким чином, при визначенні розміру аліментів суд, враховуючи матеріальне становище сторін, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також із урахуванням рівності батьківського обов'язку утримувати дітей, дійшов висновку про необхідність зміни розміру щомісячного стягнення аліментів на утримання дитини у заявленому позивачем розмірі до 1200 гривень. Такий розмір є наближеним до мінімального, відповідає потребам дитини згідно її віку та закріпленим у ч.9 ст.7 СК України загальним засадам сімейних відносин справедливості, добросовісності, розумності. Отже, позов підлягає повному задоволенню. Згідно із ст.141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved