Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-17 00:00:00

Представник позивача звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, з посиланням на ті обставини, що 27.09.2020 року у м.Харкові по м-н Небесної Сотні біля будинку 27/1 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Renault Logan», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan Leaf» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини [PERSON] , що підтверджується Витягом з ЄДРСР та постановою Червонозаводського районного суду м.Харкова у справі № 646/5939/20. До ПАТ «СК «Український страховий стандарт» звернувся [PERSON] в інтересах [PERSON] з письмовою заявою про настання страхового випадку та виплати страхового відшкодування. На підставі проведеного огляду пошкодження автомобіля «Nissan Leaf» д.н. [NUMBER] та проведеної оцінки нанесеної матеріальної шкоди було встановлено, що сума завданого матеріального збитку з урахуванням ПДВ, дорівнює ринковій вартості пошкодженого транспорту складає 278487, в подальшому було прийнято рішення про виплату в сумі страхового відшкодування у розмірі 127400 грн., яку позивач здійснив та просить стягнути в порядку регресу з відповідача, а також відшкодувати судові витрати по справі. 13 вересня 2021 року ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області провадження по справі було відкрито та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що його представник не має можливості прибути в судове засідання. Відзив на позовну заяву не надав. Разом з тим беручи до уваги численні заяви відповідача про відкладення розгляду справи, в яких він просив без нього справу не розглядати, суд дійшов висновку, що відповідач не згоден з позовними вимогами. За змістом ст. ст. 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи зокрема у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Так, відповідач будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в жодне судове засідання не з`явився, натомість надавав до суду заяви про відкладення розгляду справи, а саме: 11.10.2021 року - відкласти розгляд справи у зв`язку із необхідністю укласти угоду з адвокатом; 01.11.2021 року - відкласти у зв`язку із хворобою; 08.11.2021 року -відкласти у зв`язку з тим, що його представник після вакцинації погано себе почуває (дана заява подана 08.11.2021 року, а розгляд справи призначено на 18.11.2021 року). Проте жодного доказу на підтвердження поважності причин неявки до суду відповідачем не надано, також не надано угоду укладену з адвокатом. Враховуючи зазначене, суд вважає причини неявки відповідача не поважними та такими, що направлені на затягування розгляду справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, яка ратифікована Україною 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України"). Вищий Господарський Суд України у постанові від 07 липня 2016 року у справі № 910/21819/15 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом було встановлено, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. Так судом встановлено, що 13.03.2020 року між ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» та [PERSON] був укладений поліс №АР7318515 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, предметом якого є страхування транспортного засобу «Nissan Leaf» д.н. [NUMBER] ( а.с.39). 28.09.2020 року [PERSON] звернувся до ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» з повідомленням про настання дорожньо-транспортної пригоди. (а.с.12-13) 21.10.2020 року [PERSON] звернулася із заявою до ПАТ «СК «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА ГРУПА» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування у зв`язку з тим, що 27.09.2020 року у м.Харкові по м-н Небесної Сотні біля будинку 27/1 сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля «Renault Logan», д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «Nissan Leaf» д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] (а.с.14). Згідно постанови Червонозаводського районного суду м.Харкова від 15.10.2020 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу, у розмірі 340 грн. (а.с.20) Відповідно Аварійного сертифікату №1186 з оцінки транспортного засобу від 21.10.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Leaf» д.н. [NUMBER] складає 278487 грн. (а.с.21-39) Згідно розрахунку суми страхового відшкодування ПАТ «СК «Українська страхова група» від 18.01.2021 року та 25.01.2021 року сума страхового відшкодування складає 127400 грн. (а.с.9, 10) Відповідно платіжних доручень № 1637 від 18.01.2021 року та № 1719 від 25.01.2021 року ПАТ «СК «Українська страхова компанія» перерахувала [PERSON] суму страхового відшкодування на загальну суму 127400 грн. (а.с.7, 8) 11.06.2021 року ПАТ «СК «Українська страхова компанія» звернулася з вимогою до [PERSON] про відшкодування шкоди в розмірі 127400 грн. (а.с.40) Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Згідно з положенням пункту 9.1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування в межах страхової суми. Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, зокрема невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Отже, обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте в разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повно\-му обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`я\-зання зазвичай виступають потерпілий (кре\-дитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завда\-ної потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що зако\-ном передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, зав\-дану іншою особою, має право зворотної вимо\-ги (регресу) до винної особи у розмірі випла\-ченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкоду\-вання потерпілому шкоди, завданої іншою осо\-бою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`я\-зання припиняється його належним виконан\-ням (стаття 599 ЦК України). Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимо\-ги, не можуть виникати та існувати одночасно. Відповідно до підпункту в) підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Згідно ст.990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта. Відповідно до ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Статтею 1191 ЦК України, передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України, визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV). Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Судом встановлено та підтверджено належними доказами, що ДТП сталося з вини саме відповідача [PERSON] , тобто його протиправні дії знаходились у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з завданням шкоди володільцю автомобіля «Nissan Leaf» д.н. [NUMBER] , ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» сплатило страхове відшкодування в сумі 127400 грн. , таким чином останній набув права регресної вимоги до відповідача. На підставі викладеного, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені доказами, а тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. В силу ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного випливає, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру, представництво у судах тощо. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача надано на підтвердження своїх вимог надано Акт приймання-передачі №31 за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги №2 від 23.09.2020 року Акт виконаних робіт №31 від 25.08.2021 року за Договором про надання професійної правничої (правової) допомоги №2 від 23.09.2020 року (а.с. 50, 51). В силу ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані із розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Ураховуючи вимоги п. 1 ч. 2 ст. 141 та ст. 137 ЦПК України, суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути 3000 гривень витрат за надання правничої допомоги, а також стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 2270 грн.

Outcome: approved