Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування в розмірі 18800,96грн. та судових витрат. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) посилається на те, що 02.06.2011р. в м.Тернополі на вул.Тарнавського, з вини відповідача [PERSON], який керував автомобілем марки «Деу», д.н.з.[NUMBER], сталася ДТП. В результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль марки «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] що на момент ДТП належав [PERSON] Згідно звіту, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шевроле», становить 20711,18 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.Згідно з постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.09.2011 року дорожньо-транспортна пригода сталась у зв'язку з порушенням відповідачем Правил дорожнього руху, зокрема його визнано винним за ст.ст.122-4, 124 КУпАП. Відповідачу було направлено досудову вимогу сплатити суму страхового відшкодування, однак відповідач вказаної суми заборгованості до цього часу не сплатив. Оскільки, відповідач не відшкодував шкоду, позивач отримав право вимоги на таке відшкодування в судовому порядку. Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомивши суду про причини своєї неявки, хоча про день та час слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце судового засідання і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за необхідне проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При розгляді справи судом встановлено наступне. 02.06.2011 року в м.Тернополі по вул.Тарнавського трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Деу», д.н.з.[NUMBER], яким керував [PERSON] та марки «Шевроле», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON], що спричинило пошкодження транспортних засобів. Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02.09.2011року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст.122-4, 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425грн. Відповідно до вимог ч.4 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Цивільно - правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. Згідно зі ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час ДТП. Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно звіту №70 від 03.02.2012року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП становить (з урахуванням ПДВ) 22561,15грн., (без урахування ПДВ) 20711,18грн. Розмір відшкодування яке виплачено власнику транспортного засобу марки «Шевроле», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] становить 18800,96грн., що підтверджується платіжним дорученням №2294 від 16.05.2012року. Відповідно до підпункту 38.2.1. пункту 38.2 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 ст.13 Закону. 09.11.2012 року відповідачу було направлено лист за вих. № 29010/3-2-05 з вимогою сплатити суму страхового відшкодування, однак лист залишився без задоволення. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Стаття 993 Цивільного кодексу України передбачає, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до вимог ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що у зв»язку із тим, що відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, до позивача перейшло право регресної вимоги, а тому суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення коштів із відповідача, в порядку регресу в розмірі 18800,96грн. підлягають до задоволення, так як доведені належними доказами у справі. Згідно ст. 88 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відшкодовується за рахунок відповідача, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243,60грн. У стягненні 2000,00 грн. витрат по наданню правової допомоги слід відмовити, як таких, що не підтверджена матеріалами справи. Позивачем на підтвердження витрат на правову допомогу надано додаткову угоду №117 до Контракту про надання правової допомоги №80 від 19.12.2012р., однак самого контракту не надано.

Outcome: approved