Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом в обґрунтування якого посилається на те, що 28.08.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №104. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що подружні стосунки з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння, спільних інтересів, різні погляди на життя та виховання дітей, що призводило до виникнення постійних суперечок між ними. З січня 2020 року вони шлюбні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають. Їх шлюб став носити формальний характер, а зберігати його недоцільно. Позивачка в судове засідання подала заяву в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, зазначивши що підтримує позовні вимоги. Відповідач подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у його відсутності зазначивши, що позовні вимоги визнає, погоджується на розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 05.11.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, сторони по справі зареєстрували шлюб, про що 28.08.2015 року складено відповідний актовий запис за №104. Судом встановлено, що сторони подружні стосунки не підтримують, їх шлюб став носити формальний характер. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи, що сторони подружні стосунки не підтримують, визнання позову відповідачем, категоричність сторін в рішенні розірвати шлюб, суд не знаходить підстав для вжиття заходів щодо примирення подружжя та приходить до висновку, що їх подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про розірвання шлюбу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку з викладеним, поверненню позивачці з державного бюджету підлягають 420,40 гривень судового збору. Решта 50 відсотків судового збору сплаченого при зверненні до суду з позовом, що становить 420,40 гривень, підлягаю стягненню з відповідача на користь позивачки. Згідно положень ч.3 ст.7 Закону "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до ст.ст. 24, 56, 105, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 142, 206, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved