Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? (однієї чверті) частки усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування вимог позивач вказує, що між нею та відповідачем 26 вересня 2008 року зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2011 року. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов'язків щодо утримання сина та будь-якої допомоги не надає. Відповідач є працездатною особою, має можливість і матеріальну змогу надавати допомогу сину, однак добровільно цього не робить. Посилаючись на наведене, просить позов задовольнити. 16 жовтня 2018 року [PERSON] подав відзив на позов. Вказав, що надає кошти на утримання дитини, приймає участь у його вихованні. Працює на посаді водія у ФОП [PERSON] та отримує заробітну плату у сумі 3800 грн. на місяць. Крім того, зазначив, що крім сина [PERSON], на його утриманні перебуває ще троє неповнолітніх дітей. Посилаючись на наведене та скрутне матеріальне становище, просив відмовити у задоволенні позову. У випадку задоволення позову, просив стягувати аліменти на користь сина [PERSON], а не на користь позивачки. У судовому засіданні [PERSON] позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про слухання справи за його відсутності. Представник відповідача - адвокат [PERSON] проти позову заперечила, з підстав наведених у відзиві. Судом встановлено, що сторони з 26 вересня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2011 року . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від [INFO], виданим Скалатською міською радою Підволочиського району, про що зроблено актовий запис за №37. Дитина проживає разом з позивачкою, що визнається сторонами спору. 27 липня 2011 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 27 липня 2011 року серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №45. Від даного шлюбу у них народилась дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 грудня 2011 року, виданим Зарубинецькою сільською радою Підволочиського району Тернопільської області. З акту обстеження, складеного комісією у складі депутатів Скалатської міської ради с.Зарубинці від 22.10.2018 року за №3134 вбачається, що [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] та трьома дітьми [PERSON], [PERSON], [PERSON] Як вбачається з довідки за №3 від 10 жовтня 2018 року, виданої ФОП [PERSON], [PERSON] працює у ФОП [PERSON] з 09 серпня 2017 року на посаді водія та його дохід за період з 01.01.2018 року по 30.06.2018 року складає 22800 грн. З виписок із медичної картки амбулаторного хворого, виданих Тернопільською обласною дитячою клінічною лікарнею встановлено, що з 25.12.2015 року по 12.06.2016 року та з 15.03.2017 року по 30.03.2017 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні, з діагнозом - двобічна плоскостопість. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав. В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положеннями ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Вимогами ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із вимогами ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В силу вимог ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому, аліменти у розмірі ? (однієї чверті) на одну дитину можуть стягуватись у порядку наказного провадження. Відповідно до роз'яснень викладених у п.п.17,23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є особою молодого віку, працездатним, стан зодоров'я задовільний, інших утриманців крім сина [PERSON] та дочки [PERSON] не має, приймаючи до уваги розмір щомісячного доходу відповідача, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання сина [PERSON] слід визначити у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягувати з 17 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм матеріальним становищем, чи станом здоров'я не може надавати матеріальну допомогу сину [PERSON], у розмірах визначених судом. Більше того, матеріалами справи підтверджено факт отримання відповідачем стабільного, регулярного заробітку, розмір якого дозволяє останньому сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що на його утриманні перебувають ще двоє дітей дружини [PERSON], від першого шлюбу, а саме, [PERSON] та [PERSON], як безпідставні, оскільки вказані особи не є утриманцями [PERSON] Судом не встановлено факту усиновлення дітей [PERSON] чи встановлення піклування. Безпідставними та необгрунтованими також є доводи відповідача щодо стягнення аліментів саме в користь сина, оскільки відповідачем не доведено, що стягнення аліментів в користь матері, порушить інтереси сина та погіршить становище дитини. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved