Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

У вересні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2012 року. У вказаному будинку також зареєстрована її донька - відповідачка по справі [PERSON], яка за вказаною вище адресою тривалий час з 2007 року не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. В будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в суд не повідомила. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01.11.2018 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] Донецької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.12.2012 року, право власності зареєстровано 14.05.2014 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності . Згідно копії домової книги для реєстрації осіб та інформації, наданої суду Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно акту №1 від 05.01.2016 року, складеного головою КСН «Садки-1» та акту №9556 від 19.09.2018 року, складеного головою КСН «Нікопольський» встановлено, що відповідачка по справі зареєстрована в будинку [ADDRESS], однак не проживає за вказаною адресою з 2007 року. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в [ADDRESS] понад десять років, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved