Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача Відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Комунального підприємства "Вишнівськводоканал" Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області про зняття арешту з майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що їй на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], відповідно до Довідки, виданої комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 04.11.2016 р. № 1518. Відповідно до Свідоцтва про смерть від 24.05.2011 р., № 210987, серії 1-ОК, [INFO] року померла [PERSON]. В лютому 2011 року відкрилась спадщина на майно спадкодавиці, а саме, на 1/3 частину квартири, за адресою: [ADDRESS]. У лютому 2017 року Позивачка разом з братом [PERSON] звернулися до Вишневої міської державної нотаріальної контори, з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частину вищевказаної квартири. Однак, 09.02.2017 року Державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 109/02-14/02-31. Відповідно до вказаної Постанови [PERSON] та [PERSON] було відмовлено, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, тому що 2/3 частини квартири, які перебувають у власності Позивачки та її померлої матері, знаходяться під арештом на підставі Постанови про арешт майна та оголошення заборони на відчуження серії АА №263841, від 03.08.2004 р. виданої Державною виконавчою службою Києво-Святошинського району, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 74740409. Вищевказаною постановою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [PERSON], тобто на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Передумовою для арешту стала несплата солідарно боргового зобов'язання [PERSON] та [PERSON] на користь ДКП «Вишнівськтеплоенерго» у сумі 899,81 грн. Після цього, у лютому 2017 року Позивачка звернулась до Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області щодо припинення чинності арешту та отримала у відповідь лист від 03.02.2017 року №610/3, відповідно до якого, виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на користь ДКП «Вишнівськводоканал», у них відсутні. Відповідно до заяви про закінчення виконавчого провадження від 08.12.2016р.№825 КП «Вишнівськтеплоенерго» просить закінчити виконавче провадження по зазначеній справі, в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області згідно з виконавчим листом №2-1437 від 26.05.2003 р., а саме сплатою боргового зобов'язання в розмірі 899,81 грн. на користь ДКП «Вишнівськтеплоенерго». Таким чином, фактичне виконання в повному обсязі рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області згідно з виконавчим листом №2-1437 від 26.05.2003 р., а саме сплата боргового зобов'язання в розмірі 899,81 грн. на користь ДКП «Вишнівськтеплоенерго» є підставою для зняття арешту, який був накладений Києво-Святошинським районним відділом державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області. Просила суд скасувати арешт, накладений на 2/3 частини квартири [ADDRESS], який зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна за № 1228089. Позивачка у судове засідання не з»явилась, до суду направила заяву про слухання справи у її відсутності, просила позов задовольнити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомив. За згодою позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи та зібрані у справі докази знаходить, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ст. 3 Конституції України закріплено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Згідно зі ст. 14 Конституції України, право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачці на праві спільної часткової власності належить квартира за адресою: [ADDRESS], відповідно до Довідки, виданої комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 04.11.2016 р. № 1518. Відповідно до Свідоцтва про смерть від 24.05.2011 р., № 210987, серії 1-ОК, [INFO] року померла [PERSON]. В лютому 2011 року відкрилась спадщина на майно спадкодавиці, а саме, на 1/3 частину квартири, за адресою: [ADDRESS]. У лютому 2017 року Позивачка разом з братом [PERSON] звернулися до Вишневої міської державної нотаріальної контори, з метою отримання свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/3 частину вищевказаної квартири. Однак, 09.02.2017 року Державним нотаріусом Вишневої міської державної нотаріальної контори видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій № 109/02-14/02-31. Відповідно до вказаної Постанови [PERSON] та [PERSON] було відмовлено, у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, тому що 2/3 частини квартири, які перебувають у власності Позивачки та її померлої матері, знаходяться під арештом на підставі Постанови про арешт майна та оголошення заборони на відчуження серії АА №263841, від 03.08.2004 р. виданої Державною виконавчою службою Києво-Святошинського району, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 74740409. Вищевказаною постановою накладено арешт на все майно, що належить [PERSON], [PERSON], тобто на 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Передумовою для арешту стала несплата солідарно боргового зобов'язання [PERSON] та [PERSON] на користь ДКП «Вишнівськтеплоенерго» у сумі 899,81 грн. Після цього, у лютому 2017 року Позивачка звернулась до Києво- Святошинського районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Київській області щодо припинення чинності арешту та отримала у відповідь лист від 03.02.2017 року №610/3, відповідно до якого, виконавчі документи про стягнення з [PERSON] на користь ДКП «Вишнівськводоканал», у них відсутні. Відповідно до заяви про закінчення виконавчого провадження від 08.12.2017р.№825 КП «Вишнівськтеплоенерго» просить закінчити виконавче провадження по зазначеній справі, в зв'язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області згідно з виконавчим листом №2-1437 від 26.05.2003 р., а саме сплатою боргового зобов'язання в розмірі 899,81 грн. на користь ДКП «Вишнівськтеплоенерго». Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Заст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд приходить до висновку, що з огляду на наявність у позивача документа, який засвідчує його право власності на земельну ділянку, наявність арешту на земельну ділянку обмежує права позивача на володіння та розпорядження земельною ділянкою. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позивач [PERSON] у поданому позові відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України довів суду і надав суду належні і допустимі докази, що підтверджують заявлені позовні вимоги. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved