Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-20 00:00:00

Представник позивача, адвокат Мандзій Н.К., звернулася в суд з даним позовом, в якому просить визнати за позивачем, [PERSON] , як за спадкоємцем другої черги за законом право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Позов обгрунтовує тим, що [INFO] в с.Однолуки Болховського району Орловської області Російської Федерації, помер брат позивача - [PERSON] .. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги на майно померлого є дружина померлого [PERSON] , яка від прийняття спадщини відмовилася. Спадкоємцями другої черги на майно померлої є позивач по справі, [PERSON] та [PERSON] .. Як спадкоємець другої черги за законом на майно померлої, позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняв, шляхом подачі відповідної заяви у визначений судом додатковий строк для прийняття спадщини до нотаріальної контори. Однак, оформити належним чином свої спадкові права позбавлений можливості, оскільки при зверненні до нотаріуса з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з тих підстав, що відповідачка по справі, [PERSON] спадщину після смерті померлого прийняла, оскільки на момент відкриття спадщини постійно проживала разом з чоловіком. Викладені вище обствини і стали причиною звернення позивача до суду з даним позовом. Дана позовна заява, надійшла до суду 22.06.2020 року та відповідно до автоматизованого розподілу судових справ між суддями була передана на розгляд судді Хмель Р.В.. Ухвалою суду від 22.06.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання, яке в подальшому було відкладено. Представник позивача, адвокат Мандзій Н.К., через канцелярію суду надала письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі та участі позивача. Представник відповідача, [PERSON] , також в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача, вказала про визнання ними позовних вимог. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, проте через канцелярію суду надала заяву про визнання позовних вимог, справу просила слухати у її відсутність. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] , в с.Однолуки Болховського району Орловської області Російської Федерації, помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.08.2012 року. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, а саме: 1/3 частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . Право власності померлого, на вказану частину житлового будинку підтверджується, долученим до матеріалів справи свідоцтвом про право на спадщину за законом серії НВ №0222397 та технічним паспортом. Зі змісту позову вбачається, що спадкоємцями на майно померлого, [PERSON] за законом є: його дружина та відповідачка по справі [PERSON] (перша черга), а також [PERSON] (друга черга).. Позивач, як спадкоємець другої черги за законом спадщину після померлого прийняв, шляхом подачі до нотаріуса заяви у визначений судом додатковий строк, що підтверджується рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 20.12.2019 року, а також копією наявної у спадковій справі №32/2020 заяви про прийняття спадщини. Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] , позивач звернувся з відповідною заявою до приватного нотаріуса, проте своєю постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-31/58 від 03.06.2020 року нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що у спадкоємців виник спір з приводу розподілу спадкового майна, оскільки крім позивача спадщину після померлого [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] , яка на момент його смерті постійно проживала з ним в одному житловому будинку. В силу ст.1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.ст. 1217-1219 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обов`язків, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця. Ст. 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом на майно померлого брата та спадщину прийняв належним чином, однак оформити свої спадкові права на вищевказане спадкове майно позбавлений можливості оскільки окрім нього спадщину прийняла також дружина померлого, що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Ч. 1 ст. 1273 ЦК України визначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , від спадщини відмовилася, що підтверджено нотаріально посвідченою заявою. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст.319, 321 ЦК України та ст. 41 Конституції України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Доходячи до такого висновку, суд звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись. На підставі ст.ст. 392, 1216, 1217, 1223, 1258, 1261-1265, 1273 ЦК України,

Outcome: approved