Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Третя особа із самостійними вимогами [PERSON] звернувся до суду із самостійними позовними вимогами, покликаючись на те, що [INFO] померла його (третьої особи) баба [PERSON] , після смерті котрої відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказує, що спадкодавець [PERSON] за життя всім своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Покликається на те, що спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] успадкував її син [PERSON] , факт прийняття ним спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. Зазначає, що [INFO] помер спадкодавець [PERSON] , після смерті котрого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на спірний житловий будинок, який останній ( [PERSON] ) успадкував після смерті своєї матері [PERSON] . Вказує, що спадкодавець [PERSON] за життя всім своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. Стверджує, що саме він (позивач), як спадкоємець першої черги спадкування за законом прийняв спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , звернувшись у встановлені законом строки в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння позбавлений можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку. Покликається на те, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, - дружина спадкодавця [PERSON] та дочка спадкодавця [PERSON] відмовились від своїх 1/3 частин спадкового майна спадкодавця [PERSON] в його (третьої особи) користь. З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним (третьою особою) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька. Позивачка за первісним позовом [PERSON] відмовилась від позову до Мостиської міської ради Львівської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - Пустомитівська державна нотаріальна контора Львівської області, Мостиська державна нотаріальна контора Львівської області, [PERSON] , про визнання права власності на майно. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 28.04.2021р. прийнято відмову позивачки [PERSON] від даного позову та провадження у справі закрито. Крім того, у поданій 16.04.2021р. письмовій заяві [PERSON] ствердила, що не заперечує щодо задоволення вимог, заявлених [PERSON] та просить здійснювати розгляд справи за позовом [PERSON] у її відсутності. Третя особа із самостійними вимогами - [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, однак в матеріалах справи наявна заява, згідно якої останній просить суд задовольнити його позовні вимоги та здійснювати розгляд справи за наявними матеріалами, у його відсутності. Представник відповідача - Мостиської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у їх відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд вважає, що у відповідності до вимог ст.ст.200, 206 ЦПК України у справі можливо ухвалити рішення про задоволення позову при проведенні підготовчого засідання. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. 09.02.1997 року відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] (баби третьої особи). До складу даної спадщини входило, в тому числі право на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , який відносився до суспільної групи «робітничий двір» та фактично належав спадкодавцю згідно даних погосподарських книг. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Згідно ст. 524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави. Згідно із ст. 534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст. 548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Отже, оскільки спадкодавець [PERSON] померла [INFO] , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить право власності на спірний житловий будинок. Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Так, єдиним спадкоємцем за законом, зокрема спадкоємцем першої черги спадкування за законом, згідно вимог ст.529 ЦК УРСР, який у встановлений законом строк не звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, однак здійснював догляд за спірним будинковолодінням, проводив поточні ремонти, обробляв землю та проживав у такому в літній період, був син спадкодавця [PERSON] - [PERSON] (батько третьої особи), що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №539 від 24.09.2020р. У відповідності до вимог ст. 549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії останнього як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що саме [PERSON] вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини (спірного будинковолодіння), яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] . Крім того, як вбачається із копій сторінок спадкової справи №207/2000, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] , син спадкодавця - [PERSON] звернувся в Мостиську державну нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері - спадкодавця [PERSON] та отримав свідоцтво про право на спадщину останньої. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із права на земельну частку площею 1,56га без визначення контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташованої на території с.Мистичі Стоянцівської сільської ради. Судом не здобуто доказів, що є інші спадкоємці першої черги спадкування за законом та такі у встановлений законом строк прийняли спадщину після смерті спадкодавця [PERSON] . Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спірне будинковолодіння успадкував саме її син - [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті [PERSON] . До складу даної спадщини входить, в тому числі,наступне майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ,яке останній ( [PERSON] ) успадкував після смерті матері [PERSON] . Третя особа - [PERSON] є сином спадкодавця [PERSON] та у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України спадкоємцем першої черги спадкування за законом. Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець [PERSON] за життя усім своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Пустомитівської міської ради Львівської області у серпні 2007р. за №2735, - [PERSON] , котрий помер [INFO] , на час смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копій сторінок спадкової справи №575/07, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] , - третя особа [PERSON] у встановлений законом строк звернувся в Пустомитівську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька - [PERSON] та йому видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: 1/3 (однієї третьої) частки квартири [ADDRESS] , котра належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності, виданого ВАТ «Пустомитівський завод «Шляхзалізобетон» 10.08.2005р. Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом даної спадщини, зокрема: дочка спадкодавця [PERSON] - [PERSON] відмовилася від належної їй частки у спадщині за законом (1/3 частки) в користь брата (сина померлого), - [PERSON] (третьої особи), що підтверджується її письмовою заявою, наявною у матеріалах спадкової справи №575/07; дружина спадкодавця [PERSON] подала нотаріусу заяву (яка долучена до матеріалів вказаної спадкової справи №575/07), згідно якої остання не вчинила жодних дій, які б свідчили про прийняття нею спадщини після смерті свого чоловіка, - спадкодавця [PERSON] , і що їй відомо про пропуск строку прийняття такої, який не буде поновлювати. Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, [PERSON] не заявив про відмову від даної спадщини, а [PERSON] не відкликала своєї заяви про відмову від належної їй частки у спадщині. Тобто, в силу ст.1269 ЦК України [PERSON] (третя особа) вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця [PERSON] , котрий помер [INFO] . Підсумовуючи вищевказане, суд вважає, що належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право власності на спірне будинковолодіння успадкував саме [PERSON] (третя особа). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору. Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року. З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками. Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірне будинковолодіння третя особа [PERSON] не може в позасудовому порядку в повній мірі оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину на дане спадкове майно, у зв`язку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця [PERSON] ; копіями сторінок спадкової справи №207/2000, заведеної після смерті [PERSON] , котра померла [INFO] ; довідкою, виданою виконавчим комітетом Мостиської міської ради Львівської області №539 від 24.09.2020р., згідно якої [PERSON] вступив в управління спадковим майном [PERSON] , котра померла [INFO] ; копією свідоцтва про смерть [PERSON] ;копіями сторінок спадкової справи №575/07, заведеної після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] ; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння;та іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право третьої особи на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З огляду на те, що на час відкриття спадщини спадкодавцю [PERSON] належало право на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що безспірно встановлено судом, а також приймаючи до уваги, що таке право перейшло в порядку спадкування за законом до [PERSON] , який у встановленому порядку прийняв дану спадщину, суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за останнім права власності на спірне спадкове майно - будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котрий помер [INFO] .

Outcome: approved