Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-18 00:00:00

У липні 2017 року [PERSON] звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 20.07.2017 судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) Відповідача. 11.08.2017 року до суду надійшла відповідь з Відділу питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА, відповідно до якої Відповідач з 28.05.1987 року значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS], приватний будинок. Ухвалою судді від 14.08.2017 року у справі відкрито провадження та призначено в судове засідання на 31.01.2018 року. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 07.11.2009 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки між сторонами повністю втрачено почуття лобові та поваги. Протягом останніх двох років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин в жовтні 2016 року, оскільки вони мають протилежні погляди на шлюб та сім"ю, примирення між ними не можливе. Позивач у судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду, подала заяву в якій просила розглядати справу за її відсутності. Свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач також у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду, подав заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позов визнає, відзив на позов подавати не має наміру. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, а тому заява підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства.

Outcome: approved