Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

покликаючись на заподіяння позивачу відповідачем [PERSON], відповідальність якого застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», шкоди внаслідок ДТП, що сталася 12 жовтня 2014 року, позивач у поданій до суду 28 серпня 2015 року заяві просить стягнути з відповідача фізичної особи на його користь матеріальну шкоду в розмірі 21 912 грн. 27 коп., 8 000 грн. 00 коп. моральної шкоди та сплачений судовий збір. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримує повністю і по аналогічних мотивах. По суті спору показав, що внаслідок ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження, також він затратив значні кошти на ремонт автомобіля, а матеріальної допомоги відповідачі не надавали. Його представник [PERSON] вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення, бо сааме позивачу належить право вибору відповідача. У випадку задоволення позову [PERSON] після сплати відшкодування шкоди не позбавлений можливості звернутися до своєї страхової компанії. Відповідач [PERSON] просить у задоволенні позову до нього відмовити, оскільки його відповідальність застрахована співвідповідачем. Його позицію підтримує його представник адвокат [PERSON], який вважає, що відповідати за майнову шкоду має страхова компанія. Представник відповідача ВАТ Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» у судовому засідання просить у задоволенні позову до вказаного відповідача відмовити, оскільки і до сьогодні ніхто не звертався до них з відповідною заявою. По суті позову стверджує, що позивачем не додано жодних доказів для підтвердження заподіяної моральної шкоди. Страховим випадком не визнається подія, що відбулась при керуванні транспортним засобом особою, яка знаходилася в стані алкогольного спягніння. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з»ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази по справі, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, прийшов до таких висновків. Відповідно до ст.16 цього кодексу звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони у справі скористались правовою допомогою. Вимоги ст.214 ЦПК Кодексу зобов»язують суд під час ухвалення рішення вирішити такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. З матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2014 року близько 01 год. 30 хв. на 141 км.+900 м. автодороги Устилуг-Луцьк-Рівне, що в межах Рівненського району Рівненської області, сталася ДТП за участю автомобіля марки «Вольксваген» реєстраційний номер 97 BV-DF під керуванням [PERSON] та мотоцикла марки "ZONGSHEN", реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], у результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Висновком експерта № 123 від 14 листопада 2014 року визначений матерільний збиток на момент проведення експертизи у розмірі 21 912 грн. 27 коп. Відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу /мотоцикла/ серії АІ номер 1441811 від 20 травня 2014 року між відповідачами укладено вказаний договір строком на 12 місяців. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 50 000 грн., сума франшизи встановлена в розмірі 510 грн. Згідно ухвали Рівненського районного суду Рівненської обалсті від 13 травня 2015 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а кримінальне провадження закрито у зв»язку з примирення потерпілого з обвинуваченим. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення ст.509 та з урахуванням приписів ст.ст.11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Загальні положення про відшкодування шкоди передбачені главою 82 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст.1187 ЦК України). Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч.2 ст.14 ЦК України). Відповідно до ст.511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з ч.ч.1, 3 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.\~Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених\~статтею 1194 ЦК України\~підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування моральної шкоди. За змістом ст.23 ЦК України, на яку покликається позивач, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є цивільне правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою, вина. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння йому моральної шкоди, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити за недоведеністю. Таким чином, суд вважає, що позивачем належними доказами доведено заподіяння відповідачем [PERSON] матеріальної шкоди, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідачами не надано будь-яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем і у суду немає підстав вважати обставини, викладені в матеріалах справи, такими, що не відповідають дійсності. При визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує її документальну підтвердженість і вважає, що це становитиме достатню справедливу сатисфакцію для позивача. Суд вважає, що він забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди - відповідачем [PERSON] на підставах, передбачених законом (ст.1166 ЦК України). Такі висновки суду не позбавляють [PERSON] права порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника, оспорювати повноту виконання ВАТ НАСК «Оранта» своїх обов'язків страховика в частині визначення розміру страхового відшкодування за страховим випадком - дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 12 жовтня 2014 року, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. У зв»язку із задоволенням позову з відповідача відповідно до ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору. З огляду на викладене, ст.3 Конституції України, згідно ст.ст.22, 530, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,

Outcome: approved