Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, а саме: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 23.08.2007 року, який на підставі рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 16.07.2015 року - розірвано. Від шлюбу у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу її колишній чоловік з дітьми залишився проживати з її батьками за адресою: [ADDRESS], де дітям були створені всі умови для проживання. Вона працює дистриб'ютором у м. Одеса і її робота часто пов'язана з довготривалими відрядженнями. 22.03.2016 року відповідач звернувся до органів опіки Роздільнянської районної державної адміністрації з заявою про місця проживання неповнолітніх дітей. 01.04.2016 року службою у справах дітей Роздільнянської районної адміністрації Одеської області було надано висновок, щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком за місцем його проживання: [ADDRESS]. У травні 2016 року відповідач одружився. Після одруження з іншою жінкою, відповідач перестав піклуватися, цікавитись їх життям, інтересам, матеріально не допомагає, не приймав участі у лікуванні дітей коли вони хворіли та взагалі жодного разу не навідував їх ні у лікарні, ні вдома. Позивачка стверджує, що вона має постійне місце проживання, самостійний дохід, гарний стан здоров'я, характеризується позитивно, проте як відповідач ніяким чином не піклується про дітей, не цікавиться їх станом здоров'я, не піклується про фізичний та духовний розвиток дітей. Вважає, що діти повинні проживати разом з нею, оскільки вона постійно надає і може надати дітям усе необхідне для їх нормального розвитку і життя. Представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від 04.10.2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримала у повному обсязі, наполягала на їх задоволенні та надала пояснення з підстав зазначених у позовній заяві. Зазначивши, що діти повинні проживати з матір'ю, виключних підстав для позбавлення мати проживати окремо від дітей не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повторно, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином - поштою, рекомендованим листом з повідомлення про вручення ( а.с. 31,39 ), заяви про перенесення слухання справи суду не надав. Представник третьої особи Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської в особі Органу опіки та піклування - Самсій О.В., яка діяла на підставі довіреності № 12/2/15/-1-33 від 04.01.2016 року, позовні вимоги визнали частково, та суду пояснила, що Роздільнянська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування 01.04.2016 року розглянула заяву [PERSON] та надала висновок про доцільність мешкання з ним його дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS]. На той час [PERSON] проживав разом із дітьми в будинку батьків позивача, а мати дітей знаходилася у відрядженні. На даний час, їй, як представнику органу опіки, відомо, що [PERSON] офіційно одружився з іншою жінкою, та покинув своїх дітей і за вказаною адресою не проживає. Оскільки орган опіки та піклування вже надавали свій висновок щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, тому на даний час не можуть його скасувати і на звернення матері дітей - [PERSON], були вимушені рекомендувати їй звернутися до суду з відповідним позовом. Враховуючи вказані факти, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України ухвалити рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідка, розглянувши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Відповідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.2 ст.1 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей (1991р), предметом цієї Конвенції є підтримка у найвищих інтересах дітей та їхніх прав. Зі змісту ст. 3 Конвенції вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зі змісту ст. 150 СК України вбачається, що одним із основних батьківських обов`язків є обов`язок по належному вихованню дитини, прищеплення їй моральних цінностей, духовності, культури своєї нації. Саме батьки повинні навчити дитину формувати систему пріоритетів та ні в якому разі не дати їй спотворити існуюче світосприйняття. Батьки повинні виховувати особистість, яка б із повагою ставилася б до прав та свобод інших людей, любила б свою сім`ю та родину. Принципом Конвенції існує принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ст. 160 СК). Статтею 161 СК України передбачено, що при вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я, та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або батьками, а також інших дій, що стосується дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Під час вирішенні спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. При вирішенні питань, що торкаються дітей, з урахуванням положень названої вище Конвенції про права дитини, суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, її захисту і забезпечення турботи про неї. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо. Також судом враховується, що згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 серпня 2007 року, який розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 16 липня 2015 року (а.с.8). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 09.09.2008року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису № 263.(а.с.6), сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 30.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області на підставі актового запису № 223.(а.с.12). Батьками дітей являються сторони по справі Батьки не дійшли добровільно згоди щодо місця проживання та виховання неповнолітніх синів. Судом встановлено, що згідно довідки № 1888 від 30.08.2016 року, виданою виконавчим комітетом Роздільнянської міської ради Одеської області, діти: [PERSON], 2008 року народження та [PERSON], 2010 року народження зареєстровані з матір'ю [PERSON], 1989 року народження, за адресою: [ADDRESS] ( а.с.13). Також судом встановлено, що позивач [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою своїх батьків по [ADDRESS]. Разом з ними в зазначеному житловому будинку зареєстровані та проживають батьки позивача: батько - [PERSON], 1955 року народження та мати - [PERSON], 1959 року народження.( а.с. 40-45). За місцем проживання позивач характеризується позитивно, у побуті завжди ввічлива, тактовна, працелюбна. Має різнобічне коло інтересів, добра господиня та мати. З відповідальністю та любов'ю займається вихованням дітей, приділяє багато уваги їх розвитку, до алкогольних напоїв та наркотичних засобів ставиться негативно, із сусідами підтримує добрі взаємини, скарг від сусідів та пересічних громадян не надходило (а.с.46 ). За колишнім місцем праці в салоні краси «Шарм» в м. Роздільна позивач також характеризується позитивно.(а.с.47). На теперішній час позивач працює дистриб'ютором в салоні краси м. Одеса. Згідно з довідок № 4377, №4415 виданих КЗ «Роздільнянська центральна лікарня» від 06.01.2017 року, [PERSON], [INFO] з 27.12.2016 року по 06.01.2017 року та [PERSON], [INFO] з 30.12.2016 року по 06.01.2017 року знаходилися на лікуванні в Роздільнянській лікарні. Мати - [PERSON], [INFO] знаходилася у відділенні по догляду за дітьми. ( а.с. 52-55). Судом в якості свідка була допитана [PERSON], [INFO], яка є матір'ю позивача - [PERSON] Також зазначила, що коли донька одружилася з [PERSON] вони стали проживати в їхньому будинку за адресою: [ADDRESS]. У них народилося двоє хлопчиків: [PERSON] та [PERSON]. Донька працює дистриб'ютором у м. Одеса і її робота пов'язана з довготривалими відрядженнями. Після того, як діти офіційно розлучилися, [PERSON] залишився проживати разом з ними і займався вихованням дітей. Вони з чоловіком, як батьки своєї доньки, до колишнього зятя відносилися дуже добре. Однак, приблизно в травні місяці 2016 року [PERSON] пішов з дому і їм стало відомо що він одружився з іншою жінкою. З того часу він перестав піклуватися про дітей, матеріально не допомагав, не дзвонив, не приходив та не цікавився їх здоров'ям, хоча діти часто хворіли. Діти залишилися під піклуванням матері. Вона разом із своїм чоловіком, як бабуся та дідусь, також займаються вихованням дітей і піклуються про них. Відповідно до письмових пояснень свідків: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які є сусідами позивача, яким достовірно відомо, що [PERSON] проживає з двома дітьми: [PERSON] та [PERSON], разом із своїми батьками, у їх будинку за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON]. Після розлучення [PERSON] залишився мешкати разом з батьками [PERSON] і займався вихованням дітей, а [PERSON] періодично перебувала у відрядженнях. У травні 2016 року [PERSON] одружився і пішов жити до нової дружини. З того часу батько дітей не навідує, а [PERSON] приділяє багато уваги, діти доглянуті, [PERSON] створені всі необхідні умови для розвитку дітей( а.с. 48-51). Так, судом встановлено, що батько сам добровільно покинув дітей, майже проживаючи окремо від дітей 8 місяців ні разу їх не навідував, враховуючи все вище перелічене суд вважає, що батько добровільно та свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Системний аналіз вищенаведених доказів дозволяє суду зробити висновок, що пріоритетом для батьків по даній справі є: для матері - зосередження на розвитку та піклуванні про дітей, задоволення їх потреб, а для батька - першочергово влаштування особистого життя. Висновком Органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації Одеської області від 04.01.2017року за № 664/1/18/01-33, рекомендовано визначити місце проживання неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] з батьком - [PERSON] за місцем його проживання, а саме [ADDRESS]. (а.с.11-12). Суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування, який є не логічним і суперечить інтересам малолітніх дітей. Згідно зі ст. 19 СК України, ст. 212 ЦПК України, суд здійснює перевірку висновку органу опіки та піклування на предмет обґрунтованості й повноти та може з ним не погодитись, якщо він недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини. Так, при надані висновку органом опіки та піклування не враховано, що [PERSON] проживав за адресою батьків позивача за адресою: [ADDRESS] і позивач та її батьки створили всі необхідні умови для проживання малолітніх дітей, а також мати дітей добросовісно виконує свої обов'язки до виховання та матеріального забезпечення дітей. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитини не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року (Заява N 31111/04) зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у Справі Olssonv. Sweden (N 2) від 27 листопада 1992 року, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johan sen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дітей, які переважають над інтересами батьків. Таким чином, опираючись в першу чергу на інтереси дітей та з метою створення нормальних умов для їх виховання та розвитку, приймаючи до уваги всі вище перелічені докази та обґрунтування по справі, суд вважає, що з метою максимального забезпечення інтересів малолітніх дітей, їх захисту і забезпечення турботи про них все в сукупності дає суду підстави вважати, що не має обставини для розлучення дітей з матір`ю. Вказаний висновок суду ґрунтується і на тому, що в даному випадку при залишенні дітей з матір'ю будуть враховані всі інтереси дітей, оскільки: - буде збережена система забезпечення життєдіяльності дітей - відсутність необхідності зміни місця житла та навчання, необхідності пристосовуватися до організації життя та навчання за новим місцем проживання, оскільки діти за вказаною адресою мешкають з дня народження, що для дітей не стане другим психотравмуючим фактором після того як їх покинув батько. З урахуванням обставин справи, та тих фактів, які були встановлені під час судового розгляду, суд приходить до висновку, що проживання малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] разом з матір'ю, [PERSON], [INFO], за місцем проживання: [ADDRESS], відповідає інтересам дітей, забезпечує належні умови для їх фізичного та духовного розвитку, підстав стверджувати, що подальше проживання з матір'ю зможе зашкодити їх розвитку не має. Судовий збір сплачений у повному обсязі при зверненні до суду.

Outcome: approved