Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі з 10 серпня 2014 року, про що відділом державної рацсу у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, виконаний актовий запис № 1420, від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON]. Позивачка просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе. Також просила визначити місця проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO] разом з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 700 гривень. Відповідач не заперечував проти задоволення позову. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. У судовому засіданні встановлено, що подружжя припинило сумісне проживання, сім'я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, що мають істотне значення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України N 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини (п. 14). Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. [PERSON], [INFO] є сином [PERSON] та [PERSON], актовий запис про народження № 13024 від 24 грудня 2014 року відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції. [PERSON] у судовому засіданні не заперечував щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] за місцем проживання матері [PERSON]. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи, що на момент розгляду справи, відповідач має нерегулярний та мінливий дохід, суд вважає за необхідне стягувати аліменти у частині від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо розміру аліментів, який заявлений позивачкою, суд вважає зазначити наступне. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з січня 1167 гривень, з 1 травня 1228 гривень, з 1 грудня 1355 гривень. Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обовязків щодо дитини. При викладених обставинах суд вважає законним і справедливим стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], у розмірі 1\\2 частини від прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 1 серпня 2016 року по 16 грудня 2032 року.

Outcome: approved