Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

у грудні 2017 року публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» ( далі позивач, Банк, ПАТ «Державний ощадний банк України») звернулося в суд з позовом до [PERSON], в якому просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 20 145,48 грн. безпідставно набутих ним грошових коштів та судові витрати. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що відповідно до наказу від 14 грудня 2016 року №2833-к [PERSON] звільнено з роботи у філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» за п.6 ст.36 КЗпП України, та виплачено компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 13 календарних днів та вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку. Сума виплаченої вихідної допомоги становить 13 838 грн. 53 коп., сума компенсації за невикористану відпустку - 6 306 грн. 95 коп. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року у справі №466/10897/16-ц визнано недійсним наказ від 14 грудня 2016 року №2833-к «Про звільнення [PERSON]З.» та поновлено [PERSON] на роботі. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року в частині визнання недійсним наказу від 14 грудня 2016 року №2833-к «Про звільнення [PERSON]З.» залишено без змін. Рішення судів від 16 травня 2017 року та від 23 жовтня 2017 року Банк виконав, що стверджується наказами про поновлення [PERSON] на роботі, однак сума вихідної допомоги в розмірі 13 838 грн. 53 коп. та компенсації за невикористану відпустку в розмірі 6 306 грн. 95 коп., які [PERSON] одержала на підставі скасованого наказу від 14 грудня 2016 року №2833-к, Банку не повернуті. Законодавством передбачено, що вихідна допомога та грошова компенсація за невикористані дні відпустки виплачується виключно при звільненні працівника. У разі продовження трудових відносин, чинним законодавством не передбачена можливість вищезазначених виплат працівнику. Оскільки наказ від 14 грудня 2016 року №2833-к «Про звільнення [PERSON]З.» скасовано, правова підстава набуття [PERSON] вихідної допомоги і грошової компенсації за невикористані дні відпустки відпала. [PERSON] набула вихідну допомогу в розмірі 13 838 грн. 53 коп. та компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 6 306 грн. 95 коп. достеменно знаючи, що підставу одержання таких виплат вона буде оскаржувати в судовому порядку. Зокрема, 14 грудня 2016 року [PERSON] зазначила в графі про ознайомлення з наказом від 14.12.2016р. №2833-к «незгідна, порушення законодавства». В подальшому, 28 грудня 2016 року [PERSON] предявила позов до АТ «Ощадбанк», в якому просила визнати недійсним наказ від 14 грудня 2016 року №2833-к в цілому, в тому числі і в частині виплати вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку. Тобто, починаючи з 14 грудня 2016 року [PERSON] заперечувала проти наказу від 14.12.2016р. №2833-к та вимагала його скасування в судовому порядку, однак кошти, набуті на його підставі, не повернула, що свідчить про недобросовісність з боку набувача. Зважаючи на наведене, у [PERSON] відсутні підстави стверджувати, що спірні суми безпідставно набутого майна не підлягають поверненню відповідно до ст.1215 ЦК України. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, зіславшись на обставини, які викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] з 13 лютого 2003 року працювала у філії - Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» та з 01 лютого 2008 року займала посаду заступника начальника відділу по роботі із проблемними активами філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк». 14 грудня 2016 року позивача було звільнено з посади заступника начальника відділу по роботі з проблемними активами філії Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» у звязку із відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п. 6 ст. 36 КЗпП України, про що виданий відповідний Наказ №2833-к від 14 грудня 2016 року. З наказу №2833-к від 14 грудня 2016 року вбачається, що [PERSON] була не згідна із звільненням. При звільненні [PERSON] було виплачено вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 13 838,53 грн. та компенсацію за невикористану щорічну відпустку в кількості 13 календарних днів у розмірі 6 306,95 грн., що підтверджується довідкою №136, яка видана 23 листопада 2017 року Львівським обласним управлінням ПАТ «Державний ощадний банк України». 28 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк», третьої особи - начальника філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] про визнання незаконним звільнення з роботи, визнання недійсним наказу про звільнення та запису у трудовій книжці про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати на час вимушеного прогулу. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року позов [PERSON] було задоволено та, зокрема: - визнано недійсним наказ № 2833-к від 14 грудня 2016 року начальника філії-Львівського обласного управління АТ «Ощадбанк» [PERSON] «Про звільнення [PERSON]З.» у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці за п.6 ст.36 КЗпП України; - поновлено [PERSON] на посаді заступника начальника відділу реструктуризації заборгованості та стягнення філії-Львівського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» з 14 грудня 2016 року. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 16 травня 2017 року було змінено, але в частині визнання недійсним наказу від 14.12.2016р. №2833-к «Про звільнення [PERSON]З.» залишено без змін. На виконання рішення судів від 16 травня 2017 року та від 23 жовтня 2017 року ПАТ «Державний ощадний банк України» 16 травня 2017 року видало наказ №697-к, згідно з яким відповідача поновлено на роботі та зобовязано відділ організації бухгалтерського обліку та звітності провести виплату заробітної плати згідно з рішенням суду (а.с. 15). Правовою підставою заявлених позивачем вимог є положення статті 1212 ЦК України. Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов: - є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння; - мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою. - обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК). До відсутності правової підстави коментована стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо. Підставою за якою у відповідача відпала правова підстава набуття грошових коштів у розмірі 20 145,48 грн. позивач вважає скасування наказу від 14 грудня 2016 року №2833-к «Про звільнення [PERSON]З.». Статтею 1215 ЦК України передбачено, яке безпідставно набуте майно, не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; та інше майно, якщо це встановлено законом. До такого майна, зокрема, відноситься заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 1 Закону України "Про оплату праці"). До інших платежів, що прирівнюються до заробітної плати, відносяться гонорари штатним працівникам газет, журналів, видавництв тощо, оплата відряджень та інші платежі, передбачені у Розділі 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 р. N 5) Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що оскільки наказ № 2833-к від 14.12.2016 року «Про звільнення [PERSON]З.» скасовано, отже відпали підстави для виплати вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку, а тому відповідно до ст. 1212 ЦК України отримані суми цим працівником підлягають поверненню роботодавцю. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1600 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved