Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

У липні 2016 року позивачка звернулась до суду в інтересах неповнолітнього сина [PERSON]. В позовній заяві зазначила, що 16 листопада 2009 року померла бабка її сина [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яку фактично прийняли батько сина [PERSON] та його дід [PERSON] - батько [PERSON]. 15.08.2010 року помер [PERSON] а згодом 11.04.2011 року - [PERSON]. Після їх смерті спадкоємцем за законом є син позивачки [PERSON], однак нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно не зареєстровано в БТІ м. Маріуполя, відомості про його реєстрацію в реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні. На підставі викладеного позивачка просила визнати за [PERSON] право власності на спадкову квартиру. Представник відповідача в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Позивачка в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій підтримує свої позовні вимоги та просить розглянути справу за її відсутності, проти заочного винесення рішення не заперечувала. За таких обставин суд на підставі ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України провів заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, відповідно до ст.1217 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 1 статті 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця від спадщини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст.ст.1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст.1299 ЦК України). Частинами 3 та 4 статті 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу(відмова від прийняття спадщини). Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст. 1266 ЦПК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Як убачається з наданих свідоцтв про народження [PERSON] є рідними внуком [PERSON] та [PERSON] а також сином [PERSON] та [PERSON] (а.с.15, 50). На підставі свідоцтва на право власності на житло від 03.01.1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної загальної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 4). 16 листопада 2009 року померла [PERSON], 14 серпня 2010 року помер [PERSON], а 12 квітня 2012 року помер [PERSON] (а.с. 10, 11, 12). На момент смерті вони були зареєстровані та мешкали в [INFO] (а.с. 51). 15.06.2012 року до третьої маріупольської державної нотаріальної контори завернулась [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.42). 03.06.2016 року [PERSON] звернувся до третьої маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою державного нотаріуса третьої державної нотаріальної контори [PERSON] від 03.06.2016 року йому відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки відомості щодо реєстрації речових прав на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] відсутні, за повідомленням БТІ м. Маріуполя вказана квартира не зареєстрована (а.с. 43, 45-48, 49). Пунктом 5 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на час видачі свідоцтва на право власності на житло [PERSON]П.) передбачено, що передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Зі свідоцтва на право власності на житло від 03.01.1994 року, вбачається, що воно видано на підставі розпорядження (наказу) від 03.01.1994 року № 14486, та зареєстровано в державному підприємстві «Жилищник» (назва органу, який здійснює реєстрацію на право приватної, загальної власності) та записано до реєстраційної книжки за № 14486 (а.с. 4). Судом встановлено, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] Інших спадкоємців за законом не встановлено. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що на теперішній час у [PERSON] відсутня можливість отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті діда, у звязку з чим його права підлягають захисту в судовому порядку, у звязку із чим позовна вимога [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування є правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved