Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] пред'явив через суд зазначений позов до ПАТ «Міський комерційний банк», посилаючись на те, що 03 березня 2014 року між сторонами укладений договір банківського вкладу №2630/43/163713 строком на 3 місяці на суму 50000,00 грн. зі сплатою 23,9% річних, проте в порушення умов договору відповідач по закінченні строку вкладу 03 червня 2014 року виплатив лише відсотки та пролонгував договір, мотивуючи таку пролонгацією неналежним зверненням позивача про припинення договору, а по закінченні строку дії пролонгованого договору, тобто 03 вересня 2014 року, на неодноразові письмові звернення про повернення коштів вкладу з відсотками взагалі ніяких коштів не виплатив, тому позивач, згідно зменшений позовних вимог, остаточно просив суд зобов?язати відповідача повернути позивачу суму вкладу згідно договору від 03 березня 2014 року в розмірі 50000,00 грн., нараховані відсотки - 3915,33 грн., ненараховані відсотки з 04 вересня 2014 року по 15 жовтня 2014 року в сумі 1375,07 грн., пеню у вигляді 3% річних та інфляції за період з 04 вересня 2014 року по 15 жовтня 2014 року в сумі 181,84 грн. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги повністю, наполягаючи на їх задоволені з наведених у позовній заяві підстав, не заперечуючи проти заочного розгляду справи. Відповідач ПАТ «Міський комерційний банк», заперечень проти позову не подало, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання представника не направило, причин неявки суду не повідомило, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Однією з основних засад цивільного законодавства є свобода договору, а сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами та відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, вибрати на власний розсуд контрагента, про що говорить ст.ст. 3, 6, 627 ЦК України. Судом встановлено, що 03 березня 2014 року між ПАТ «Міський комерційний банк» та [PERSON] був укладений договір строкового банківського вкладу № 2630/43/163713 «Ваш стабільний (з виплатою відсотків щомісяця)», долучений до матеріалів справи в копії (а.с.4-5), за умовами якого, що є обов'язковими для сторін згідно ст. 629 ЦК України, банк прийняв від позивача готівковий грошовий вклад в розмірі 50000,00 грн. строком на 92 дні року з 03 березня 2014 року по 03 червня 2014 року зі сплатою 23,9% річних з правом позивача на поповнення суми вкладу протягом строку дії договору (п.1.1 -1.3 частини 1, п.1.1 частини 2 договору). За умовами цього договору відповідач ПАТ «Міський комерційний банк», одержавши від позивача 03 березня 2014 року кошти в сумі 50000,00 грн., що об'єктивно підтверджується меморіальним ордером №11686 від 03 березня 2014 року про внесення готівки відповідно (а.с.6), зобов'язався відкрити вкладнику строковий депозитний рахунок [NUMBER], поточний рахунок [NUMBER], поточний рахунок, операції за яким здійснюються з використанням платіжної картки № [NUMBER], зарахувати суму вкладу на визначений договором строк, повністю виплатити суму вкладу з нарахованими відсотками шляхом перерахування коштів на поточний рахунок вкладника або готівкою через касу банку в останній день строку вкладу або достроково за умови письмового попередження позивачем не пізніше ніж за 5 банківських дні (п.п.1.1.-1.7, 2.1, 2.2, 2.6.3 частини 2 договору). Відповідно до умов, визначених п.1.4 частини 1 договору, п.1.3 частини 2 договору від 03 березня 2014 року якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір уважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження. Якщо вкладник вимагає повернення суми вкладу після такого продовження, але до закінчення нового строку договору перерахунок процентів здійснюється тільки за неповний строк зберігання вкладу. За змістом ст.526, 527, 530, 532, 533 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, належними сторонами, у строк, у встановленому місці та відповідній валюті. Згідно із ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно із ч.1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно п.3.3. глави 3 «Порядок повернення банками грошових коштів і банківських металів та сплата процентів за договорами банківського вкладу (депозиту)» Постанови Національного банку України № 516 від 03.12.2003 «Про затвердження Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами», за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язанням допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Судом встановлено, що у відповідності з п.1.4 частини 1 договору, п.1.3 частини 2 договору від 03 березня 2014 року договір був пролонгований на той самий строк, тобто до 03 вересня 2014 року, про що свідчить відповідь банку на звернення позивача за поверненням коштів 04 червня 2014 року (а.с. 7-зворот, 10), після чого позивач за достроковим поверненням суми вкладу та відсотків не звертався, погодившись із пролонгацією депозиту до 03 вересня 2014 року. По закінченні строку вкладу за пролонгованим договором - 03 вересня 2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовими заявами 01 вересня 2014 року та 03 вересня 2014 року (а.с.9, 9-зворот) про відмову від продовження строку дії договору та повернення суми вкладу з відсотками у валюті договору, проте кошти в йому не виплачені, про що свідчить відповідь відповідача від 02 жовтня 2014 року з посиланням як на умову виконання зобов?зянь на наявність готівкових коштів у касі банку (а.с.27). Також з виписок по договору банківського вкладу за період з 01 вересня 2014 року по 15 жовтня 2014 року (а.с.25, 26) вбачається, що відсотки по депозиту в сумі 50000,00 грн. за передбаченою умовами п.1.2 частини 1 договору процентною ставкою - 23,9% річних нараховані відповідачем лише по 03 вересня 2014 року в сумі 3915,33 грн., після чого будь-яких нарахувань не здійснювалось, хоч виплати за договором не проводились як за відсотками, так і за тілом депозиту. Таким чином, відповідач в порушення умов договору, вимог ст.ст.1060, 1061 ЦК України про обов?язковість повернення грошового вкладу та нарахованих відсотків, зокрема, за закінченням строку останнього, допустив невиконання зобов?зань належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно із ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Зважаючи на те, що строк виконання зобов'язання за договором настав 03 вересня 2014 року, а остаточно зобов?язання відповідачем станом на день розгляду справи не виконаний, у зв'язку з чим зобов?язання за ст.612 ЦК України вважається простроченим, що відповідачем не спростовано та доказів підтвердження виконання зобов'язання за правилами ст. 545 ЦК України не надано, суд дійшов висновку згідно з ст.ст. 10, 60 ЦПК України про відсутність сумнівів в правильності перевірених в судовому засіданні розрахунків суми грошового боргу, виконаних позивачем (а.с. 23-24) та відповідно до яких відсотки за користування відповідачем згідно відсоткової ставки за умовами п.1.2 частини 1 договору за період з 04 червня 2014 року по 03 вересня 2014 року склали 3915,33 грн., за період з 04 вересня 2014 року по 15 жовтня 2014 року - 1375,07 грн., а також 3% річних від простроченої суми та індекс інфляції згідно ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 04 вересня 2014 року по 15 жовтня 2014 року - 181,84 грн., на підставі чого суд, розглядаючи справу згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved