Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що у травні 2013 року по вул. Малиновського в м. Києві з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, відповідач керував автомобілем «Москвич 412», д.н.з. [NUMBER]. На дату скоєння пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, накладено адміністративне стягнення. В результаті ДТП пошкоджено автомобіль [NUMBER], забезпечений полісом цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Власником вказаного транспортного засобу є [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Україна». 10 вересня 2013 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь особи, якій завдано збитків, у розмірі 14830,76 грн. За таких обставин, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 14830,76 грн., витрати на аварійного комісара у сумі 625,00 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2000,00 грн. та судовий збір у сумі 1378,00 грн. Позивач явку свого представника у судове засідання не забезпечив. Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин, та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, судом встановлено наступне. 07 травня 2013 року близько 19 год. 05 хв. [PERSON], керуючи повторно в стані алкогольного сп'яніння автомобілем марки «Москвич 412», д.н.з. [NUMBER], по вул. Малиновського, 11 в м. Києві, залежно від швидкості руху дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2013 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124, 130 ч. 2 Кодексу про адміністративні правопорушення України. Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 07 травня 2013 року за участю вищенаведених автомобілів, є водій [PERSON] Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Відповідно до п. 41.1 ст. 41 Закону Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно з п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Матеріалами справи підтверджено, що 09 березня 2013 року між ПрАТ «Страхова компанія «Україна» та [PERSON] укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за умовами якого забезпеченим транспортним засобом є автомобіль [NUMBER], строк дії полісу - з 10 березня 2013 року по 09 березня 2014 року. Автомобіль «КІА», який належить страхувальнику [PERSON], був пошкоджений внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у вчиненні якої винний відповідач. На час скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована не була. Відповідно до звіту №20887 про оцінку КТЗ від 01 липня 2013 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля [NUMBER], становила 17796,91 грн., в тому числі ПДВ 2966,15 грн. На підставі заяви [PERSON] від 17 червня 2013 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у сумі 14830,76 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 3067 від 09 вересня 2013 року. (а.с. 10) У відповідності до п.34.4 ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Пунктом 40.3 ст.40 Закону передбачено, що МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у ст.41 цього Закону, та необхідності перевірки дій страховика відповідно до п.36.3 ст.36 цього Закону. МТСБУ сплатило 625,00 грн. за надані послуги аварійного комісара, що підтверджується актом виконаних робіт №293 та платіжним дорученням №3363 від 08 жовтня 2013 року (а.с.12). Згідно з ч.1 ст.1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд доходить висновку про задоволення позову та вирішує стягнути з відповідача на користь позивача 14830,76 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регрессу та 625,00 грн. на відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою послуг аварійного комісара. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. За правилами ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем під час розгляду справи понесені витрати, пов'язані зі сплатою судового збору у сумі 1378 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн., однак вищенаведеним законом встановлений граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу. Правова допомога надавалася позивачу на підставі додаткової угоди №223 до Контракту про надання правової допомоги №77 від 04 жовтня 2012 року, укладеної з ФОП [PERSON] та на підставі довіреності від 28 грудня 2015 року, виданої на ім'я [PERSON] Як убачається з матеріалів справи, представником позивача було складено позовну заяву до суду, участі у судових засіданнях представник не приймала, з матеріалами справи не знайомилася, інші окремі процесуальні дії поза судовим засіданням представником не вчинялися. Розмір мінімальної заробітної плати у цей період склав 1378 грн. (40% = 551,20 грн.). Відтак, розмір максимальної компенсації витрат на правову допомогу становить 551,20 грн. за складання представником позивача позовної заяви до суду. Враховуючи наведене, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1378 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved