Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що 20.10.2010 р. померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС № 181805. Вона є єдиною спадкоємицею. Згідно заповіту від 12.12.1980 р. мати заповіла їй житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н., с. Нововодяне, вул. Кір?яненка 75. Згідно заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 49 від 20.10.10 р. посвідченої нотаріусом [PERSON] Запорізького міського нотаріального округу позивачка прийняла спадщину, як за законом так і за заповітом. Після отримання свідоцтва про право на спадщину вона оформила право власності на земельну ділянку на якій розташований будинок, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22611388 від 05.06.14 р., але видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено у зв'язку з тим що в вищезазначене майно не зареєстровано у відповідному органі державної реєстрації. Тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивачка просила визнати за нею право власності на: садибний (індивідуальний) житловий будинок (літ. А) загальною площею 56,7 кв.м.; сарай(літ. Б) загальною площею 6 кв.м.; сарай (літ. Г) загальною площею 13,9 кв.м.; вбиральня (літ. Д); козирок, паркан (№ 1), ворота (№ 2), свердловина (№ 3), паркан (№ 4), які розташовані за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н., с. Нововодяне, вул. Кір?яненка 75. У судове засідання сторони не зявилися, позивачка та її представник просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали. Відповідач не заперечує проти позову, просив справу розглядати без їх участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 20.10.2010 р. померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть І-ЖС № 181805. Вона є єдиною спадкоємицею. Згідно заповіту від 12.12.1980 р. мати заповіла їй житловий будинок, який розташований за адресою: Запорізька обл., Кам'янсько-Дніпровський р-н., с. Нововодяне, вул. Кір?яненка 75. Відповідно до заяви зареєстрованої в реєстрі за № 49 від 20.10.10 року посвідченої нотаріусом [PERSON] Запорізького міського нотаріального округу позивачка прийняла спадщину, як за законом так і за заповітом. Після отримання свідоцтва про право на спадщину вона оформила право власності на земельну ділянку на якій розташований будинок, що підтверджується витягом з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 22611388 від 05.06.14 р., але видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено у зв'язку з тим що в вищезазначене майно не зареєстровано у відповідному органі державної реєстрації. Тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Згідно державного акту серії ЗП № 000008 1558 від 20.02.1997 р., рішенням № 8 від 17.01.96 р. виконкому Нововодянської сільської ради народних депутатів [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,55 га за адресою: Запорізька обл. Кам'янсько-Дніпровський р-н. с. Нововодяне вул. Кір'яненко 75, на якій розташований будинок. Відповідно до технічного паспорту на житловий будинок від 07.07.1989 р., а також технічного паспорту від 16.10.2014 р. [PERSON] є власником садибного житлового будинку (літ. А), який розташований за адресою Запорізька обл. Кам'янсько-Дніпровський р-н. с. Нововодяне вул. Кір'яненко 75, його будівництво завершено у 1938 р., будівництво сараю (літ. Б) завершено у 1955 р., будівництво вбиральні (літ. В) в 1953 р. Згідно довідки Нововодянської сільської ради [PERSON] мешкала в вищезазначеному будинку з 1953 року по день смерті. Позивачка зверталася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримала відмову, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок. Згідно Інструкції Міністерства юстиції України від 21.05.2005 року № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші майнові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державної реєстрації. На підставі Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відсутність державної реєстрації дачного будинку в органах державної реєстрації створює їй перешкоди в оформленні спадщини на нього. В силу приписів ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як зазначається у п. 1 Інформаційного листу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.09.2012 р. № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до\~статті 2 Закону України від 01.07.2004 р. № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. У відповідності зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення. Згідно технічного паспорту на житловий будинок, усі об?єкти зазначені в ньому були зведені в період часу з 1938 року по 1953 рік. Житловий будинок був побудований в 1938 році, а правовідносини з забудови будинку в зазначений час були врегульовані ЦК УРСР, а отже цей будинок був побудований у відповідності до діючих на вказаний час норм матеріального права та інших нормативно-правових актів загальної дії, та введення в експлуатацію і державної реєстрації не потребував. Правовстановлюючий документ про право власності на вказане домоволодіння спадкодавець не оформлював. Однак, спірні правовідносини виникли до 01.01.2004 р., згідно із ч. 6 ст. 86 ЦК УРСР відносини власності регулюються Законом України Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами. За положеннями ст. 86 ЦК УРСР та ст. 2 Закону України «Про власність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до ст. 12 Закону України від 07.02.1991 року «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Згідно ст. 49 зазначеного Закону володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. На підставі ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За приписами ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ст.ст. 25, 182, 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1223, 1258, 1262, 1267 ЦК України, ст. 86 ЦК УРСР, ст.ст. 2, 12, 49 Закону України від 07.02.1991 року Про власність», ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved