Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

Представник позивача [PERSON], [PERSON] звернувся в суд з позовом до Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області в якому просить визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 14.02.2006 року, терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. В позовній заяві посилається на те, що 14 лютого 2006 року померла громадянка [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3, 0200 гектара, яка розташована на території Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області. Померлою, [PERSON], на імя позивача було складено заповіт від 11 жовтня 2005 року в м. Одеса, згідно якого вищевказану земельну ділянку, заповіла позивачу [PERSON], яка взяла шлюб і змінила прізвище з «Фоменко» на «Ляшенко». Про існування заповіту позивач дізналася випадково, від знайомих в серпні місяці 2018 року в селі Павлівка Захарівського району Одеської області і відразу звернулась із відповідною заявою до нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса Захарівської державної нотаріальної контори Одеської області від 11 вересня 2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Виходячи з викладеного, [PERSON] просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], яка померла 14.02.2016 року, терміном два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили. Представник позивача та позивач у підготовче судове засідання не зявилися, але попередньо надали до суду клопотання, в якій вказали, що вимоги позовної заяви підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити та розглядати справу без їх участі. Представник відповідача у підготовче судове засідання не зявився, але попередньо надали до суду заяву, в якій вказав, що вимоги позовної заяви визнає у повному обсязі, просять та не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу без його участі. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, враховуючи клопотання представника відповідача про те, що вимоги позовної заяви визнає у повному обсязі, просять та не заперечує проти їх задоволення, просить розглядати справу без його участі, таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе розглянути дану цивільну справу у підготовчому судовому засіданні та винести рішення про задоволення вимог позивача. У підготовчому судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2006 року померла громадянка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 047944 від 15 лютого 2006 року, виданим першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,0200 гектара, кадастровий номер земельної ділянки 5125283800:01:001:0128, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 092069 виданого головою Фрунзівської районної державної адміністрації від 10.12.2004 року на підставі розпорядження Фрунзівської районної адміністрації Одеської області від 07 жовтня 2004 року № 411/2004, яка розташована на території Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області (а.с.12). Відповідно до довідки № 1057 від 10.09.2018 року виданою Павлівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області, [PERSON], яка померла 14.02.2006 року, дійсно була зареєстрована до дня своєї смерті, в селі Павлівка провулок Центральний буд.54, Захарівського району Одеської області. Крім покійної на день її смерті та до цього часу зареєстрованих та проживаючих немає (а.с. 8). Померлою, [PERSON] [INFO], на імя позивача, було складено заповіт від 11 жовтня 2005 року в м. Одеса, відповідно до якого, земельну ділянку площею 3,0200 га (кв.м.), що розташована на території Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, масив 44, ділянка 9, яка належала їй на праві власності згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ОД № 092069, заповіла позивачу, [PERSON] [INFO] (а.с. 14). 24 вересня 2013 року позивач [PERSON], взяла шлюб і змінила прізвище з «Фоменко» на «Ляшенко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 196852 від 24 вересня 2013 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції (а.с. 7). Так, для отримання спадщини позивач, [PERSON], не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки про існування заповіту, відповідно до якого відкрилась спадщина в вигляді права власності на земельну ділянку, дізналася випадково, від знайомих в серпні місяці 2018 року, перебуваючи в с. Павлівка Фрунзівського району Одеської області, так як народилася та проживає постійно в м. Одеса. Зазначивши, що про існування заповіту на своє імя, позивач взагалі не знала, і тому не зверталася до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], так як за життя між ними були не дуже доброзичливі стосунки. Позивач [PERSON] в серпні місяці 2018 року звернулася із відповідною заявою до Захарівської нотаріальної державної контори в Одеській області, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, належне [PERSON], позивачу було відмовлено, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, від 11.09.2018 року, відповідно до якої державний нотаріус Захарівської районної державної нотаріальної контори [PERSON], відмовила позивачу [PERSON], у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно в вигляді земельної ділянки площею 3,0200 гектара, кадастровий номер земельної ділянки 5125283800:01:001:0128, що належала [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД №9092069 виданого головою Фрунзівської районної державної адміністрації від 10.12.2004 року на підставі розпорядження Фрунзівської районної адміністрації Одеської області від 07 жовтня 2004 року №411/2004 та яка розташована на території Павлівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області, в звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 9). Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобовязана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. У постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 (яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при застосуванні норм права) висловлено правову позицію стосовно того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб'єктом яких він є. У позовній заяві позивач зазначає, що вона не проживала разом зі спадкодавцем та між ними були не дуже доброзичливі стосунки, тому позивач не могла знати, що [PERSON] заповідала їй вищевказану земельну ділянку, вважає, що додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини був пропущений нею з поважних причин. Про існування заповіту їх стало відомо лише в серпні місяці 2018 року, від знайомих в селі Павлівка Захарівського району Одеської області, тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач у встановлений строк до нотаріуса з питанням прийняття спадщини не звернувся, оскільки покійна не була її родичем, вона не проживала з нею на час відкриття спадщини, про існування заповіту ніхто її не повідомляв та не знала про наявність даного заповіту. Враховуючи викладене та з огляду на те, що відповідач визнав позов, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved