Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина: [PERSON], [INFO], крім того просить розірвати шлюб з [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що він перебуває у шлюбі з відповідачем де у них народився син [PERSON], [INFO]. З липня 2017 року сторони не проживають однією сім'єю, стосунки не підтримують, відповідач залишила позивачу сина, не приймає участі в його вихованні, не цікавиться його здоров'ям, розвитком, тощо. Позивач створив всі необхідні умови для розвитку та повноцінного виховання сина, просить задовольнити позовні вимоги, розірвати шлюб та позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, надали пояснення, що підтверджують обгрунтування позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Представник третьої особи Компаніївської селищної ради Кіровоградської області Макуня М.А., підтримала позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, в іншому залишила на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 05 листопада 2016 року, який зареєстрований Компаніївським районним відділом державної ресєтрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 29, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 05.11.2016. (а.с.14). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] його батьками в графі батько та мати значиться: [PERSON] та [PERSON]. (а.с.15) З довідок та характеристики виданних Компаніївською селищною радою Кіровоградської області вбачається, що [PERSON] проживає з сином [PERSON], який перебуває на його утриманні, та батьками [PERSON], [PERSON], за місцем проживання характеризується позитивно.(а.с.16,17,24) З копії акту обстеження умов проживання складеного комісією органу опіки та піклування Компаніївської селищної ради Кіровоградської області, встановлено, що малолітній [PERSON], проживає разом з батьком та бабусею і дідусем, мати участі у вихованні не приймає.(а.с.18) З довідки виданої фельдшером Живанівського ФАП, вбачається, що малолітній [PERSON], регулярно, згідно графіку щеплень отрмує необхідні щеплення відповідно до його віку в супроводі батька [PERSON](а.с.20) Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON], [INFO], складеного Компаніївською селищною радою кіровоградської області, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно її малолітнього сина.(а.с.62-64) Згідно з п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він): - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; - ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; - жорстоко поводяться з дитиною; - є хронічними алкоголіками або наркоманами; - вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; - засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до положень статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Приймаючи рішення про позбавлення відповідача батьківських прав суд приймає до уваги, як доказ свідоме нехтування відповідачем батьківськими обов'язками, відповідач особисто в судовому засіданні визнала позовні вимоги, а отже відмовилась від свого сина, враховуючи всі докази в сукупності, а також особисте небажання відповідача бути матір'ю для своєї дитини. Статтею 169 СК України передбачено право батьків на поновлення у батьківських правах, не позбавлений цієї можливості і відповідач, якщо змінить своє відношення до дитини, проявить турботу та піклування щодо доньки. Враховуючи викладене суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Позивач та відповідач спільного господарства не ведуть, та припинили сімейні відносини, клопотань про надання часу на примирення до суду від сторін не надходило, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнала. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу подружжя, оскільки примирення між ними не можливе із-за небажання зберегти сім'ю. Суд вважає поважними причини розірвання шлюбу, зазначені позивачем, а подальше збереження шлюбу може суперечити інтересам подружжя. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до вимог ч. 8 ст. 294 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Відповідач не виявила бажання змінювати прізвище після розлучення. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судові витрати зі згоди позивача залишити по фактично понесених.

Outcome: approved