Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивує тим, що відповідно до договору дарування, він є власником 3/5 частин житлового будинку [ADDRESS]. Решта будинку належить співвласнику [PERSON] У спірному будинку з 02 вересня 2000 року зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Посилаючись на те, що відповідачі з початку 2006 року не проживають у вищевказаному будинку, не оплачують комунальні послуги та не бере участь в утриманні 3/5 частин будинку, просить визнати [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право на користування житловим приміщенням - 3/5 частини будинку [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали у повному обсязі за тих же підстав, просили його задовольнити. Позивач пояснив, що [PERSON] у 2004 році подарувала 3/5 частини вказаного будинку. Зазначив, що відповідачі проживали раніше у даному будинку з 2000 р. по 2006 р. На сьогоднішній день відповідачі не є власниками та не є членами його сімї, тому не мають право користуватися його частиною будинку. У 2006 році [PERSON] разом зі своїм сином [PERSON] виїхали з спірного житлового будинку і почали проживати за іншою адресою. Зазначив, що відповідачі не приймають участі в утриманні 3/5 частин житлового будинку, не сплачують плату за житлово-комунальні послуги. Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заочний розгляд справи відбувається за відсутності відповідачів з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи. Суд, вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спірне жиле приміщення являє собою 3/5 частини одноповерхового житлового будинку, в якому позивачу належить дві кімнати, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Як встановлено у судовому засіданні, 3/5 частин спірного будинку належать позивачу на праві приватної власності відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 28 грудня 2004 року (а.с. 8). У судовому засіданні позивач пояснив, що решта будинку, а саме 2/5 частини належить співвласнику [PERSON] У спірному житловому будинку зареєстровано три особи, що підтверджується довідкою форми № 3 виданою КП "Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району" від 03.07.2013 року № 560, а саме: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а. с. 9). Позивач в судовому засіданні пояснив, що відповідачі не є власниками будинку та не є членами його сімї, спірним житловим приміщенням не цікавляться. Факт не проживання відповідачів в будинку [ADDRESS] підтверджується актами від 17 липня 2006 року, 27 липня 2012 року, 29 серпня 2012 року, 26 жовтня 2012 року, 30 травня 2013 року та 01 липня 2013 року, затверджені начальником ЖЕД по обслуговуванню приватного сектора Подільського району (а.с. 10-15) . Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У ч. 1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Право користуватися чужим майном регламентується ст. 405 ЦК України, відповідно до якої право на користування житлом відповідно до закону мають лише члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним. Разом з тим, в силу вимог ст. 156 ЖК України відповідачі по справі не є членами сім'ї власника квартири - позивача по справі, оскільки не є членом подружжя позивача, його батьком, дитиною чи особами, що ведуть з позивачами спільне господарство та проживають як члени однієї сім'ї. [PERSON] подарувавши квартиру позивачу, особисто втратила право користування нею. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи, що реєстрація відповідачів порушує права позивача вільно користуватися та розпоряджатися свою власністю, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а [PERSON] та [PERSON] потрібно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - 3/5 частини будинку [ADDRESS]. оскільки відповідачі мали право користуватися даною квартирою лише за умови права власності на неї . Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору в розмірі по 57 грн. 35 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved