Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-03 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом про стягнення суми заборгованості. Свій позов він обґрунтовує тим, що 12.08.2008 р. між позивачем та відповідачем № 1 - [PERSON] було укладено кредитний договір № 263/П/19/2008-840. У відповідності до умов договору позивач надав відповідачу № 1 кредит у сумі 777000 дол. США із розрахунку 14,49% на рік із строком з 12.08.2008 р. по 10.04.2021 р. Згідно до п. 1.2 договору поруки відповідач № 2 - [PERSON] зобов'язалась відповідати перед позивачем за як солідарний боржник. Станом на 01.07.2013 р. створилась заборгованість за кредитом у сумі 140043,50 дол. США, яка складається з 76429,13 дол. США - непогашеного кредиту, несплачених відсотків - 48299,77 дол. США, несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 7544,60 дол. США, несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідно платежу - 7770 дол. США, що в еквіваленті складає 1119367,69 грн. З метою досудового врегулювання спору позивачем 26.07.2012 р. було направлено вимогу відповідачам щодо виконання своїх зобов'язань, але відповідачі не виконали пропозицію позивача. Тому позивач просить суд стягнути з відповідачів заборгованість та судовий збір. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги банку підтримав у повному об'ємі. Щодо позовних вимог [PERSON], то просить суд відмовити у її задоволенні, як у необґрунтованій. Представник відповідача № 1 у судовому засіданні позов ПАТ КБ „Надра" не визнала у повному об'ємі вказавши, що позивач за виконавчим написом вже проводить стягнення заборгованості за даним кредитним договором. При цьому зустрічний позов відповідача № 2 визнала повністю. Відповідач № 2 [PERSON] до початку розгляду справи по суті подала зустрічну позовну заяву про визнання договору поруки від 12.08.2008 р. припиненим, так як позивачем по справі - ПАТ КБ „Надра" було пропущено строк звернення до суду відносно поручителя. У судовому засіданні основний позов не визнала повністю вказавши, що усю заборгованість потрібно стягувати із відповідача № 1 - [PERSON] не зважаючи на її матеріальний та фізичний стан. Представник відповідача № 2 [PERSON] - [PERSON] підтримала зустрічну позовну заяву, а у основному позові просить суд відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення сторін, з'ясував наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 12.08.2008 р. між позивачем та відповідачем № 1 - [PERSON] було укладено кредитний договір № 263/П/19/2008-840. У відповідності до умов договору позивач надав відповідачу № 1 кредит у сумі 777000 дол. США із розрахунку 14,49% на рік із строком з 12.08.2008 р. по 10.04.2021 р. Ст. 203 ч. 3 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Судом встановлено, що волевиявлення поручителя - відповідача № 2 [PERSON] 12.08.2008 р. було вільним, під час підписання він був ознайомлений з їх умовами та наслідками і принцип свободи договору не був порушений, договір був укладений та підписаний сторонами в добровільному порядку. Згідно до п. 1.2 договору поруки відповідач № 2 - [PERSON] зобов'язалась відповідати перед позивачем за як солідарний боржник. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як з'ясовано судом, станом на 01.07.2013 р. створилась заборгованість за кредитом у сумі 140043,50 дол. США, яка складається з 76429,13 дол. США - непогашеного кредиту, несплачених відсотків - 48299,77 дол. США, несплаченої пені за прострочення строків виконання зобов'язань - 7544,60 дол. США, несплаченого штрафу за прострочення строків сплати мінімально необхідно платежу - 7770 дол. США, що в еквіваленті складає 1119367,69 грн. Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений момент пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явити позов поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. У відповідності до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Тому посилання представників відповідача по справі на те, що позивач пропустив строк встановлений ч. 4 ст. 559 ЦК України, щодо пред'явлення вимог до поручителя, і тому договір поруки припиняється, є хибним, так як ст. 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя та спростовується нормами та умовами кредитного договору, а саме: позивач подаючи в жовтні 2013 р. позов до відповідачів щодо стягнення заборгованості, не міг прострочити пред'явлення вимоги до відповідачів оскільки, станом на червень 2014 р., строк виконання основного зобов'язання становив 10.04.2021 р. Як вбачається з постанови Вищого спеціалізованого суду України від 20.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» кредитор - відповідач по справі має право в разі невиконання позичальником взятого зобов'язань згідно кредитного договору, пред'явити вимогу до поручителя направивши/вручивши йому вимогу про погашення боргу, так і пред'явити до нього позов. На підставі вищевикладеного суд вважає, що позов ПАТ «КБ «Надра» підлягає задоволенню, так як було встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України були зобов'язані виконати належним чином та у встановлений строк даний договір. У встановлений договором строк відповідачі договірних зобов'язань не виконали. Таким чином суд приходить також до висновку щодо відмови у зустрічному позові [PERSON], як у необґрунтованому. Судові витрати та витрати необхідно стягнути з відповідачів на користь позивача у відповідності зі ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved