Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з заявою, я якій зазначає, що відповідач є батьком їх спільного сина [PERSON], [INFO]. Через непорозуміння, спільне життя у сторін по справі не склалося в звязку з чим, на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року, шлюб між сторонами розірвано, вона разом з сином проживає окремо від відповідача. Протягом останнього часу відповідач участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини не приймає, при цьому ухиляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон для оздоровлення під час літніх канікул, ніяк цього не обґрунтовуючи. В звязку з зазначеним позивач змушена звернутися до суду позовом надання дозволу на виїзд за кордон їх неповнолітнього сина [PERSON] без згоди та супроводу відповідача та про надання дозволу на подачу заяви та видачу проїзного документу дитини для виїзду за кордон без згоди батька. Представник позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримала в повному обсязі, та пояснила, що її довірителька протягом останніх років оздоровлювала сина на території України. В цьому році вона має можливість оздоровити дитину за кордоном, та враховуючи нестабільну ситуацію на території України, проте відповідач ухиляється від добровільного надання відповідного дозволу. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. У звязку з зазначеним, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла 16 років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України, а фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до „Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів), піклувальників (далі-батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.» Як вбачається з положень ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір міст проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відповідно до положень ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ (на далі „Закон), за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Документами, що надають право на виїзд з України і виїзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Положення ст. 4 Закону передбачають, що оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно до п.18 «Правил оформлення видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документу дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» (в редакції затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року №380), оформлення проїзного документу здійснюється на підставі згоди батьків, а у разу, коли вони перебувають у шлюбі між собою, за наявності заперечень одного з батьків, документ може бути оформлений на підставі рішення суду. Відповідно до „Конвенції про права дитини, прийнятої ООН 20.11.1989 року та ратифікованою Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.1991 рок, у в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Положення ч.7 ст.7, ч.2 ст.155 СК України зазначають, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Таким чином в судовому засіданні не встановлено будь-яких перешкод для відвідування та оздоровлення дитини позивача за межами України, при цьому суд враховує що це буде відповідати її інтересам, а тому необґрунтовані перешкоджання в цьому батька дитини позбавляють її такої можливості. Відсутність згоди з боку батька щодо виїзду малолітнього сина за межі України на відпочинок та оздоровлення суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства, а тому права неповнолітнього у підлягають судовому захисту. На підставі наведеного та

Outcome: approved