Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,20 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовану по [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог вказувала, що з 2005 року разом із сім`єю вселилася до вказаного житлового будинку, який раніше належав [PERSON] , який помер в 1996 році. Спадщину після його смерті прийняла його дружина [PERSON] , і між нею та позивачкою було досягнуто домовленість про купівлю будинку разом із земельною ділянкою, на якій він розташований. Сплативши кошти за нього вона отримала від [PERSON] будинок, заселилася до нього та стала проживати, сплачувати комунальні послуги і земельний податок. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2018 року за нею, відповідно до ст. 344 ЦК України, визнано право власності на вказаний житловий будинок. В той же час, в теперішній час вона не має змоги розпорядитися будинком, оскільки у неї відсутні правовстанолвюючі документи на земельну ділянку, на якій він розташований - до цього часу вона зареєстрована за [PERSON] . Посилаючись на те, що земельною ділянкою вона володіла відкрито та добросовісно з 2005 року, тому відповідно до ст. 344 ЦК України має право на набуття ділянки у власність за набувальною давністю, про що і просила суд. В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином. Від позивачки надійшла заяви з проханням розглянути справу за її відсутності та позов задовольнити. Представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Позивачка [PERSON] проживає та була зареєстрована з 2005 року в будинку [ADDRESS] . Будинок та земельну ділянку, площею 0,20 га, на якій він розташований вона отримала у власність від [PERSON] у 2005 році за усно укладеним договором купівлі-продажу. В той же час, як з`ясувалося, будинок та ділянка до 2018 року були зареєстровані на праві власності за [PERSON] . Згідно з Постановою Верховної ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року "Про перейменування окремих населених пунктів та районів" Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський. Рішенням Пересадівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області за № 5 від 08 липня 2016 року вул. Кірова була перейменова на вул . Бойка -Блохіна. 12 вересня 2016 року, шляхом об`єднання, до складу Воскресенської селищної ради увійшла ця селищна рада Вітовського району. Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2018 року за позивачкою, в порядку набувальної давності (ст. 344 ЦК України) було визнано право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В той же час, земельна ділянка залишилася належати на праві власності за [PERSON] відповідно до державного акту серії IV-МК № 038049, виданого 30 травня 1996 року Пересадівською сільською радою Жовтневого району Миколаївської області. На протязі 15 років, з 2005 року, коли як вона вважала, отримала будинок та ділянку у власність, проживала в ньому, відкрито і безперервно володіла ними, доглядала за належним станом, обробляла, сплачувала податки, вважаючи їх своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України (набувальна давність) особа яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно за набувальною давністю набувається за рішенням суду. З врахуванням того, що позивачка добросовісно заволоділа земельною ділянкою і добросовісно та відкрито нею володіла більше десяти років, то суд приходить до висновку, що є підстави для визнання за нею права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Вирішити в позасудовому порядку і набути право власності на земельну ділянку шляхом оформлення правочину немає можливості, оскільки вона до цього часу зареєстрована за [PERSON] , який помер. Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою З врахуванням викладеного,

Outcome: approved