Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

Позивачка, [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] [INFO], посилаючись на те, що відповідач який на даний час проживає окремо, з липня 2015 року відмовляється в добровільному порядку сплачувати матеріальну допомогу на утримання сина. Всі обов'язки по утриманню та вихованню спільної дитини на даний час самостійно виконує позивачка, яка працює та отримує заробітну плату у розмірі 2 300 грн., на місяць, інших матеріальних надходжень немає. На сьогоднішній день у позивачки виникає необхідність в грошових коштах на утримання дитини. Проте, відповідач не приймає участі у витратах на дитину, що і змусило позивачку звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та, уточнивши, позовні вимоги просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі 1 000 грн., щомісячно. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] у твердій грошовій сумі 1 000 грн., щомісячно визнав у повному обсязі. Повно і всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 06.02.2004 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] [INFO]. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст.184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач, [PERSON] визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню.

Outcome: approved