Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

У липні 2016року позивач ПАТ "Всеукраїнський банк розвитку" звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування вимог позивач послався на такі обставини. На підставі кредитного договору від 22.11.2012 р. № ІСКGМСU.13385.002 [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 2 000грн. на рахунок [NUMBER], який відкритий на підставі приєднання позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг, під 36% річних, зобов'язавшись щомісяця погашати заборгованість у вигляді мінімального платежу в розмірі 10% від суми заборгованості. [PERSON] не виконує передбачені кредитним договором зобов'язання, а тому Банк відповідно до п. 5.2. кредитного договору має право нарахувати пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення та вимагати дострокового повернення кредиту. Відтак станом на 04.07.2016р. загальний розмір заборгованості [PERSON] становить 13 613,33грн., що включає поточну заборгованість по кредиту в розмірі 6 022,89 грн., прострочену заборгованість за процентами в розмірі 3 749,24грн. та пеню в розмірі 3 841,20грн. Від представника позивача надійшло письмове клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, проте в судове засідання вона повторно не з'явилася, письмові заперечення на позов не подала. Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Неявка сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. 22.11.2012 р. між ПАТ «ВБР» (Банком) та [PERSON] (Позичальником) укладено кредитний договір № ІСКGМСUI.48593.003 на строк 3 роки, предметом якого є встановлення банком Позичальнику кредитного ліміту в розмірі 2000 грн. на рахунок, відкритий на підставі приєднання Позичальника до Умов та Правил надання банківських послуг. Отже за юридичною природою укладений між ПАТ «ВБР» та [PERSON] договір є договором приєднання, тобто договором, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Сторони договору погодили, що протягом 30 днів пільгового періоду по кожній платіжній операції нарахування процентів здійснюється по ставці 0,0001% річних, а за користування кредитною лінією понад встановлений строк Банк нараховує відсотки в розмірі 36% річних. Умовами договору (п. 2.5., 4.2.2.) передбачене щомісячне, до 25 числа, погашення Позичальником частини заборгованості шляхом внесення мінімального платежу, розмір якого становить 10% від суми заборгованості. Судом встановлено, що ПАТ «ВБР» встановив позичальнику позичальнику [PERSON] кредитний ліміт на рахунок, видав кредитну картку та здійснював їх обслуговування. При цьому протягом строку кредитування кредитний ліміт збільшувався позивачем відповідно до п. 3.4. кредитного договору. Згідно припису ст. 1069 ЦК України права і обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунку, визначаються положеннями про позику і кредит (параграфи 1, 2 гл. 71 ЦК України), а ст. 1049 цього Кодексу покладає на позичальника обов'язок повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи порушення Позичальником строків погашення заборгованості і сплати процентів Банк відповідно до п. 5.1., 5.2. кредитного договору вправі подвоїти встановлену договором процентну ставку (36% річних) та нарахувати пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення. З огляду на порушення Позичальником зобов'язань за кредитним договором Банк згідно п. 4.3.6. договору має право в односторонньому порядку розірвати кредитний договір і вимагати від Позичальника дострокового погашення кредиту шляхом направлення письмового повідомлення. Умова договору про дострокове повернення кредиту не суперечить положенням ч. 2 ст. 1050 ЦК України. За загальними правилами, встановленими ст.ст. 526, 530, 611, 629 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу та у встановлений строк, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, а договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що позичальник [PERSON] не виконує зобов'язань за кредитним договором, порушені права кредитодавця ПАТ «ВБР» підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved