Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Позивач у липні 2017 р. звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 11.06.2015 р. приблизно о 22:45 з вини відповідача, який керував автомобілем «Дачія» д.н.з. [NUMBER] та здійснив зіткнення з автомобілем «Смарт» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, відбулась ДТП. Далі позивач зазначає, що відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 17.08.2018 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Смарт» д.н.з. [NUMBER] складає 28 869,74 грн. Позивач просить стягнути з відповідача матеріальний збиток в розмірі 28 869,74 грн., витрати за проведення оцінки вартості матеріальних збитків в сумі 800 грн., інфляційні витрати в сумі 6 133,14 грн. та судовий збір. Ухвалою суду від 17.10.2018 р. відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 17.07.2018 р. підготовче засідання розпочато та відкладено. Ухвалою суду від 03.12.2018 р. підготовче засідання проведено та завершено, розгляд справи призначено по суті. Представник позивача до суду не з'явився, подав клопотання про розгляд справи за його відстуності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини (ас. 63). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, який про час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, проте конверти без вручення адресату повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (ас. 51, 54, 62). Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою кабінету міністрів від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня надходження. Строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, якому адресоване поштове відправлення, вжити заходів для його отримання та ознайомлення з ним протягом цього строку. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у справі №6-3082цс16. Отже, неотримання відповідачем судових викликів за його місцем проживання, слід розцінювати як належне повідомлення останнього. Крім того, суд враховує, що справа за позовом [PERSON] перебуває у провадженні суду з липня 2017 р., при цьому, відповідач [PERSON] з березня 2018 р. був обізнаний про розгляд даної справи Святошинським районним судом м. Києва. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим з чим суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про розгляд справи, його неявку до суду суд визнає без поважних причин, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останнього на підставі наявних даних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 11.06.2015 р. приблизно о 22:45 з вини відповідача, який керував автомобілем «Дачія» д.н.з. [NUMBER] та здійснив зіткнення з автомобілем «Смарт» д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, відбулась ДТП. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 19.06.2015 р. [PERSON] визнано виним у вчиненні правопорушення та накладено адміністративне стягнення (а.с. 36-37). Встановлено, що відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 17.08.2018 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля «Смарт» д.н.з. [NUMBER] складає 28 869,74 грн. (ас. 8-18). Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 12063 від 10.08.2015 р. позивач здійснив оплату за виготовлення Звіту про визначння вартості матеріального збитку в сумі 800 грн. (ас. 8). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (ч. 1 ст. 1188 ЦК України). За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Таким чином, позивачем доведено позовні вимоги щодо відшкодування відповідачм заподіяного ним збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Також, суд вважає занеобхідне стягнути в порядку ст. 139 ЦПК України витрати позивача з виготовлення Звіту про визначння вартості матеріального збитку в сумі 800 грн. (ас. 8). За змістом положень ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Положеннями ст. 611 ЦК передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд вважає занеобхідне в порядку ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні витрати відповідно до наданого розрахунку, розмір якого становить 6 133, 14 грн. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивач відповідно до ст. 81 ЦПК України довів ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved