Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-26 00:00:00

Стислий виклад позиції позивачки: Позивачка звернулася з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO] р.н., та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць, стягнути з відповідача судові витрати. Свої вимоги мотивує тим, що вона та відповідач 12.07.2003 р. уклали шлюб. Від спільного проживання у них народилося двоє синів [PERSON]. та [PERSON], які на даний час неповнолітні. З березня 2018 року вона та відповідач спільно не проживають. Діти залишилися проживати з нею. Кошти, необхідні для утримання їхніх синів, відповідач надавати відмовляється. Вона самостійно утримує дітей. Їхній син [PERSON] навчається в школі, а [PERSON] відвідує садочок. Для їх розвитку та утримання необхідні значні кошти, зокрема, для придбання одягу, взуття, канцелярського приладдя та харчування. Самостійно утримувати дітей вона не може. Інших дітей, крім їхніх спільних, відповідач не має. Аліменти нікому не платить. Працює в ДУ "Долинський ВЦ № 118" на посаді молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки, має постійний стабільний дохід. Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався. Заяви та клопотання учасників справи, процесуальні дії суду: В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, подала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить розгляд справи проводити у його відсутності, позов визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином розгляд даної справи проводиться без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що відповідач позов визнав, суд приймає визнання позову відповідачем та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: Судом встановлено, що сторони по справі є батьками неповнолітніх [PERSON]., [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 11.07.2006 р. та серії [NUMBER] від 20.10.2013 р. (а.с. 3, 5), та перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2003 р. згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 12.07.20103 р. (а.с. 4). Факт проживання неповнолітніх [PERSON]. та [PERSON] підтверджується довідкою про склад сім'ї та зареєстрованих у житловому будинку осіб № 7994 від 28.08.2018 р., виданою Долинською міською радою, в якій також вказано, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] (а.с. 6). Таким чином, між сторонами виник спір щодо участі батька [PERSON] в утриманні його неповнолітніх синів. Оцінка суду: Вислухавши аргументи позивачки, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В ч. 1 ст. 182 СК України зазначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов'язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення права дитини на рівень життя, необхідний для її гармонійного розвитку, є спільним обов'язком батьків, тобто матері та батька. Суд вважає доведеними доводи позивачки про те, що неповнолітні [PERSON]. та [PERSON] проживають з мамою та бабою. Відповідач проживає окремо, участі в утриманні синів не бере, хоча зобов'язаний це робити на рівні з позивачкою, а тому суд приходить до переконання, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей слід стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1 ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є гарантованими, справедливими, розумними та необхідними для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Також суд враховує, що відповідач позов визнав та погодився на стягнення аліментів у запропонованому позивачкою розмірі. У відповідності до вимог ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 27 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст.ст. 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Outcome: approved