Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

У березні 2021 року УСЗН Новоград-Волинської міської ради звернулось до суду із зазначеним позовом, у якому просило стягнути з [PERSON] на користь позивача суму неправомірно отриманої допомоги, як внутрішньо переміщена особа за період з 3.09.2018 року по 2.03.2019 року в розмірі 9 774 грн. 42 коп. В обґрунтування позову товариство зазначає, що [PERSON] в період з 3.09.2018 року до 2.03.2019 року згідно заяви від 3.09.2018 року отримувала в Управлінні соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради передбачену Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на отримання житло-комунальних послуг. Допомога не призначається, якщо будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України. У заяві від 3.09.2018 року для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідач зазначила, що у володінні членів її сім`ї відсутні житлові приміщення, розташовані в регіонах інших ніж тимчасово окупована територія України. Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у власності чоловіка [PERSON] - гр. [PERSON] наявна 1/2 частина квартири по [ADDRESS] . Внаслідок надання [PERSON] недостовірної інформації , їй було безпідставно нараховано допомогу в сумі 9 974,42 грн. Розпискою від 1.04.2019 року [PERSON] зобов`язувалась повернути безпідставно виплачені їй кошти, але сплатила лише 200 грн. 11.06.2020 року на адресу відповідача направлено лист з вимогою повернення коштів, на момент подання позову до суду [PERSON] кошт не сплатила. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, вкладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та зазначила, що їй та її чоловіку не було відомо про те, ще у власності чоловіка перебуває 1/2 частина квартири по [ADDRESS] . Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши в судовому засіданні матеріали справи та подані докази, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] 3.09.2018 року подала до Управління праці та соціального захисту населення Новоград-Волинської міської ради заяву про виплату їй щомісячної адресної допомоги як особі, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, в якій зазначила, що у неї та членів її сім`ї не має у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції (а.с.6). Рішенням Управління праці та соціального захисту населення від 25.09.2018 року [PERSON] призначено допомогу переміщеним особам на проживання (а.с.13). Відповідно до довідки від 24.03.2021 року [PERSON] знаходиться на обліку УПСЗН Новоград-Волинської міської ради та отримала допомогу переміщеним особам на проживання за період з серпня 2018 року до березня 2019 року в сумі 9 974,42 грн. (а.с.14). Разом з тим, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно чоловіку відповідачки - [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на вказане майно зареєстровано 11.12.2003 року. (а.с.12). Відповідно до розписки від 1.04.2019 року [PERSON] зобов`язувалась повернути кошти в сумі 9 974,42 грн. у зв`язку з наявністю квартири на підконтрольній території України до 31.01.2020 року (а.с15). 11.06.2020 року на адресу [PERSON] направлено повідомлення про необхідність сплати залишок заборгованості в термін до 1.09.2020 року (а.с.16). Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Постанова № 505), які регулюють спірні правовідносини, визначено обов`язкову умову призначення грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, а саме відсутність у вказаних осіб у праві власності житлових приміщень, а відтак наявність такої власності є підставою для припинення виплат та стягнення вже виплачених сум. Відповідно до п. 2 Постанови № 505 грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців. У пунктах 6 зазначеної Постанови передбачено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення. З врахуванням зазначеного, є визначальним для відмови у призначені грошової допомоги наявність у будь кого з членів сім`ї у власності житлових приміщень. Згідно п. 11 Постанови № 505 суми грошової допомоги, надмірно виплачені внаслідок подання недостовірних документів, неповідомлення про зміну обставин, які впливають на виплату грошової допомоги, повертаються: уповноваженим представником сім`ї самостійно; за згодою уповноваженого представника сім`ї у повному обсязі за рахунок наступних виплат грошової допомоги; за рішенням уповноваженого органу за рахунок суми наступних виплат грошової допомоги в обсязі не менш як 20 відсотків щомісячної суми призначеної грошової допомоги. У разі неможливості добровільного повернення або утримання надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються в судовому порядку. При розгляді справи за позовами про повернення надмірно сплаченої грошової допомоги, виплаченої на підставі Постанови № 505, судам слід встановлювати, в залежності від часу подання заяви, які відомості повинен був повідомити заявник, чи відповідають ці відомості дійсності, чи користується заявник виключеннями, визначеними пунктом 6 цього Порядку, чи усвідомлював він, що повідомляє неправдиві відомості та чи мав намір їх повідомити тощо (Постанови Верховного Суду від 30 травня 2019 року № 336/2013/17; від 26 червня 2019 року № 161/12466/16-ц; від 04 грудня 2019 року № 242/1644/17). За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України). Оскільки відповідач подала заяву про виплату їй щомісячної адресної допомоги, вказавши недостовірну інформацію про те, що у членів її сім`ї на праві власності не має житла, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, тому відповідно до вимог п. 10, п. 11 Постанови № 505 виплачені відповідачу суми грошової допомоги підлягають поверненню на користь позивача. Доводи відповідача про те, що їй не було відомо про те, що у власності її чоловіка на праві власності належить нерухоме майно, є необґрунтованими, оскільки відповідач повинна була знати про такі права чоловіка. Відповідно до статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Крім того, у поданій відповідачкою заяві на отримання адресної допомоги остання ствердно зазначила про відсутність на праві власності у членів її сім`ї житла, відповідач не була позбавлена можливості до моменту звернення із заявою про виплату адресної допомоги з`ясувати у членів своєї сім`ї чи належить їм на праві власності нерухоме майно. Крім того, суд звертає увагу, що нерухоме майно на праві власності у члена сім`ї відповідача перебуває ще з 11.12.2003 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved