Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд та виїзд дитини в район проведення антитерористичної операції без згоди батька, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.10.2002 року по 21.06.2013 року, шлюб розірвано на підставі рішення Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області від 10.06.2013 року, від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач перестав спілкуватися з сім'єю, не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, та позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки. Аліменти стягнуті на підставі рішення Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області від 03.10.2012 року. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я доньки, її фізичний, духовний, моральний розвиток . Дитина часто хворіє застудними захворюваннями, для лікування та профілактики яких необхідне якісне медичне обслуговування, яке можна отримати тільки на території, яка контролюється державою Україна. Позивач позбавлена можливості отримати згоду батька доньки [PERSON], оскільки їй не відомо його місцезнаходження, за останніми відомостями він виїхав до РФ, а тому позивач просить суд надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO] (ІПН [NUMBER]) багаторазовий дозвіл на виїзд та в'їзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області у супроводі матері [PERSON], [INFO] (паспорт серії [NUMBER], виданий Ц-Міським РВ Горлівського МУ УМВС України у Донецькій області 04.08.1999 року, без згоди та супроводу батька [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення у разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON]в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття суду не повідомив, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, клопотання про розгляд справи у його відсутність не надав. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні до них правовідносини. Відповідно до розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ» та частини першої статті 1 Закону України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв'язку з проведенням антитерористичної операції", на підставі подань Державної судової адміністрації України на зміну територіальної підсудності судових справ, підсудних розташованим у районі проведення антитерористичної операції місцевим загальним та апеляційним судам (вх. № 913/0/1-14 від 29 серпня 2014 року, вх. № 10027/0/30-14 від 01 вересня 2014 року), була змінена територіальна підсудність Ц-Міського районного суду м. Горлівки Донецької області на Слов'янський міськрайонний суд Донецької області. З огляду на вказане, та враховуючи той факт, що позивач та відповідач зареєстровані у м. Горлівці Донецької області, дана цивільна справа підсудна Слов'янському міськрайонному суду Донецької області. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серії [NUMBER], виданого Горлівським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 12.03.2003 року, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON]. (а. с. 10) Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області від 10.06.2013 року у цивільній справі № 2/251/1249/13 розірвано шлюб, зареєстрований 12.10.2002 року у Горлівському міському відділі реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції (актовий запис № 1308) між відповідачем [PERSON] та позивачем [PERSON], визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю [PERSON] (а. с. 15) Рішенням Калінінського районного суду м. Горлівка Донецької області від 03.10.2012 року у цивільній справі № 2-0521-2299-2012 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі ? частини усіх видів заробітку з 24.07.2012 року до повноліття дитини. ( а. с. 14). Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч. 2 ст. 150 СК України). Відповідно до п. 5.1.1 та 5.1.2 Тимчасового порядку здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, в'їзд на неконтрольовану територію та виїзд з неї громадян України та іноземців (осіб без громадянства), в'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57. Виїзд з неконтрольованої території громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження дитини, будь-якого документа, визначеного ст. 5 Закону України «Про громадянство України» або ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку, виїжджають з неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи. Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 (57-95-п) (у ред. постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачі) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Підпунктом 2 пункту 4 Правил встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до абзацу другого п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Частиною першою статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року. ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом з достовірністю встановлено, що батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON]. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 10.06.2013 року на підставі рішення суду. Дитина мешкає разом з матір'ю окремо від відповідача та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та матеріальному забезпеченні доньки не приймає, аліменти не сплачує, має заборгованість за аліментами, на теперішній час місцезнаходження батька дитини [PERSON] не відомо. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, інтереси позивача [PERSON] повністю відповідають інтересам її неповнолітньої доньки [PERSON], оскільки дитина має бути забезпечена належними умовами виховання, розвитку та медичного обслуговування. Оскільки місцезнаходження батька неповнолітньої дитини відповідача [PERSON] на теперішній час не відомо, позивач позбавлена можливості отримати добровільну згоду відповідача на тимчасовий виїзд та в'їзд в район проведення антитерористичної операції на неконтрольовану територію України через лінію зіткнення у межах Донецької області, тому суд вважає за необхідне задовольнити заявлені вимоги.

Outcome: approved