Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.02.2010 року. Від шлюбу вони мають малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Після розпаду сім'ї дитина залишилася проживати з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Відповідач добровільно не надає матеріальну допомогу на утримання малолітньої дитини, тому позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка подала до суду заяву, в якій позов підтримала і просить справу розглядати без її участі. Відповідач подав до суду заяву, в якій позов визнав і згоден сплачувати аліменти на сина у зазначеному позивачкою розмірі, просить розглянути справу без нього. Враховуючи те, що сторони належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів не здійснюючи фіксування судового процесу. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач позов визнав і згоден сплачувати аліменти на дитину у визначеному позивачкою розмірі, він працює, фізично здоровий, а тому спроможний платити аліменти в розмірі заявлених позовних вимог. Позов підтверджується копіями правовстановлюючих документів: копіями паспортів та ідентифікаційних номерів сторін, копією свідоцтва про одруження сторін, копією свідоцтва про народження дитини, довідкою про склад сім'ї позивачки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є правомірними, а розмір аліментів, який просить стягнути позивачка на утримання дитини, є достатнім. Визнання предявленого позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи чи інші інтереси осіб. На підставі п.1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України: якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тому з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 640,0 гривень, від сплати якого позивачка звільнена. Стосовно стягнення з відповідача на користь позивачки витрат за надані їй юридичні послуги суд зазначає наступне. Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу). В постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, ст.ст. 84,88,89 ЦПК України. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. В матеріалах справи відсутній договір, укладений між позивачем та адвокатом про надання правової допомоги, де останній зобов'язувався надавати юридичні та консультаційні послуги в об'ємі і на умовах, що передбаченні даним договором, документ, який підтверджує повноваження адвоката, платіжний документ, що підтверджує сплату коштів за надані послуги. Надана позивачкою квитанція на суму 400,0 гривень не є платіжним документом, так як не містить реквізити платіжного документа і невідомо ким видана, так як містить тільки підписи осіб, навіть без зазначення прізвищ. Таким чином, понесені відповідачкою витрати за надані їй юридичні послуги, суд вважає не доведеними. На підставі викладеного,

Outcome: approved