Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] заявив позов до Садового товариства «Електрон» про визнання за ним права власності на Садовий будинок [NUMBER] , жилою площею 41,10 кв.м, зазначений під літ. «А», сарай під інд. «Б», вбиральня під літ. «В», спорудження під індексом «№1,2»,які знаходяться у Святошинському районі м .Києва , по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Позов мотивовано тим, що позивач не може прийняти спадщину в загальному порядку, через відсутність належних правоустановлюючих документів на спадкове майно. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 22.01.2018р.(а.с.39). Ухвалою суду від 23 квітня 2018 року проведено заміну відповідача на належного - Київську міську раду (орган, що представляє територіальну громаду м. Києва), а СТ "Електрон" залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог(а.с.76). Відповідачем наданий відзив без заперечень щодо предмету позову. Ухвалою суду від 20 червня 2018 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду(а.с.84-85). У судовому засіданні представник позивача, підтримав позов, представники відповідача та третьої особи у судове засідання не зявилися. Заслухавши позивача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно, до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За ч.ч. 1, 2, 3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1, 3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Вівдповідно, до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. За ч.1,2 ст.229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу . Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01.01.2015року Відділом реєстрації смерті у місті Києві. Після її смерті відкрилась спадщина, що складається із садового будинку [ADDRESS] , жилою площею 41,10кв.м, зазначений під літ. «А», сарай під інд. «Б», вбиральня під літ. «В», спорудження під індексом «№1,2» До майна померлої в Першій київській державній нотаріальній конторі 07.05.2015 року заведено спадкову справу №576/2015. Позивач є сином померлої і єдиним спадкоємцем до її майна. Садовий будинок [NUMBER] , жилою площею 41,10 кв.м, зазначений під літ. «А», сарай під інд. «Б», вбиральня під літ. «В», спорудження під індексом «№1,2», знаходяться у Святошинському районі м.Києва, по [ADDRESS] та належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу садового будинку, укладеного 18 жовтня 2001 року між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений Шостою Київською державною нотаріальною конторою. Проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, про що виніс постанову від 04.08.2015 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова обгрунтована тим, що майно не зареєстровано на ім`я спадкодавця. Відповідно до п.8 вказаного договору право власності [PERSON] набула з моменту підписання договору за умови його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.128 ЦК УРСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що [PERSON] набула право власності на Садовий будинок з моменту підписання договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення, що не суперечить приписам вище вказаної норми, і про що напряму зазначено в п. 8 договору купівлі-продажу. СТ «Електрон», як це вбачається з довідки голови товариства від 14.08.2017р., визнає, що [PERSON] була власником садового будинку № [NUMBER] , і з 2001 року була членом товариства. Відповіднодо ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже право власності на Садовий будинок [NUMBER] , жилою площею 41,10 кв.м, зазначений під літ. «А», сарай під інд. «Б», вбиральня під літ. «В», спорудження під індексом «№1,2», які знаходяться у Святошинському районі м.Києва, по [ADDRESS], входить до спадкової маси за померлою [PERSON] , проте не може бути прийнято спадкоємцем в загальному порядку, через відсутність правоустановлюючого документу, що посвідчує це право. Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разівтрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на Садовий будинок № [NUMBER] , жилою площею 41,10 кв.м, зазначений під літ. «А», сарай під інд. «Б», вбиральня під літ. «В», спорудження під індексом «№1,2», які знаходяться у Святошинському районі м.Києва, по [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON] , померлої [INFO] . Судові витрати у справі розподілу не підлягають. На підставі наведеного,

Outcome: approved