Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивачка, в інтересах якої діє адвокат [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання непрацездатної матері в розмірі ј частини з усіх видів його доходів, щомісячно з дня подання позовної заяви. В обґрунтування позовних вимог вказує, що вона є інвалідом 1-ї групи та отримує пенсію за інвалідністю в сумі 1500 грн., інших джерел доходу не має, та за станом свого здоров'я не може працювати. Внаслідок своєї хвороби потребує постійного догляду. Відповідач по справі, який є сином позивачки добровільно матеріальну допомогу на її утримання не надає, у зв'язку із чим позивачка вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Відповідно до ч. 4 ст.19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та за відсутністю позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі. У відповідності до ч.2ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є сином позивачки по справі, про що свідчить відповідь від 13.11.2018 №364/17.11-06-122 про наявність актового запису № 171 від 09.02.1994 року складеного Мелітопольським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області, про народження [PERSON] /а.с.10/. Відповідно до копії виписки з акту огляду МСЄК серії АД № 158578, [PERSON] є інвалідом першої групи, потребує постійного стороннього догляду. /а.с.6/. Позивач [PERSON] є пенсіонеркою, вид пенсії: по інвалідності 1 група загальне захворювання /а.с.4/. Відповідач має постійне місце роботи, де отримує стабільний заробіток, інших аліментних зобов'язань не має, на обліку за станом здоров'я не перебуває. [PERSON] несе витрати, пов'язані, у тому числі, з її лікуванням, що підтверджується медичними документами, копії яких містяться у матеріалах справи /а.с.7/. Позивач потребує матеріальної допомоги від сина, яку той готовий їй надати, що підтверджується його заявою про визнання позовних вимог. Відповідно до ст. 51 Конституції України, повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до ст. 47 Закону України "Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні", діти зобов'язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Відповідно до вимог п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. У зв'язку з цим, суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК України). Таким чином, право на утримання від дочки, сина, мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов'язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв'язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов'язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов'язку утримувати матір, батька. Судом встановлено, що підстави, передбачені ст.204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання матері - відсутні. Проаналізувавши вищевикладені обставини справи, виходячи з принципів законності, об'єктивності, розумності та справедливості, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивачка, яка є його матір'ю - [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно. Судові витрати суд розподіляє на підставі ст. 141 ЦПК України. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову і позовні вимоги задоволено в повному обсязі, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved