Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-02 00:00:00

У березні 2016 року позивач звернувся з зазначеним позовом до суду з вимогою визнати за ним право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0614 га, кадастровий номер: 1412300000:03:015:0065, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Шепотиленка, 45. В обґрунтування позову зазначив, що 18.04.2015 року помер його син, [PERSON], якому на праві власності після смерті бабки, [PERSON], належало 1/2 частина земельної ділянки, загальною площею 0,0614 га, кадастровий номер 1412300000:03:015:0065, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою Донецька область, м.Маріуполь, вул.Шепотиленка, 45. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина та заведено спадкову справу №492Є2015 в Третій маріупольській державній нотаріальній конторі. Позивач є спадкоємцем за законом першої черги та прийняв спадщину після смерті сина. 25.02.2016 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку житлового будинку у м.Маріуполі по вул.Шепотиленка,45. Постановою від 27.02.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку по вул.Шепотиленка, 45, оскільки в Державному земельному кадастрі відсутня інформація про державну реєстрацію прав на 1/2 частку земельної ділянки на імя нового власника [PERSON], що позбавляє позивача можливості в нотаріальному порядку оформити спадкові права на земельні ділянку. На підставі зазначеного просив задовольнити позовні вимоги. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив вирішити спір на розсуд суду відповідно до чинного законодавства. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надіслала заяву, в якій визнала позовні вимоги, а справу просила розглядати без її присутності. Представник Третьої маріупольської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІІІ-НО №411025, виданим відділом ЗАЦС Іллічівського райвиконкому м.Маріуполя 04.02.1992 року. 18 квітня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області серії І-НО №899726 від 18.04.2015 року. [PERSON] на праві приватної власності належала 1/2 частка земельної ділянки за кадастровим номером 1412300000:036015:0065, площею 0,0614 гектарів в межах згідно з планом: А-Б домоволодіння №47 по вул.шепотиленка, Б-В домоволодіння №44 по вул.8 Березня, В-Г домоволодіння 343 по вул.Шепотиленка, Г-А землі міської ради, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Іллічівський район, вулиця Шепотиленка, 45, що підтверджується свідоцтвом про прав на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори 25.02.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №1-328, та державним актом на праві власності на земельні ділянку, виданим на підставі рішення виконкому Маріупольської міської ради від 17.11.2004 року за №469/3, на якому стоїть відповідна відмітка нотаріуса про перехід права власності до [PERSON] Після смерті [PERSON] Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою за заявою позивача була заведена спадкова справа 492/2015. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] була позивач [PERSON], яка у встановленому законом порядку та строк звернулася із заявою до нотаріуса, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інших спадкоємців першої черги судом не встановлено. Згідно матеріалів спадкової справи 25 лютого 2016 року держаним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори позивачу було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку жилого будинку за номером 45 з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами, які розташовані у місті Маріуполі, вулиця Шепотиленка, на земельній ділянці, кадастровий номер 1412300000:036015:0065, загальною площею 0,0614 га. Згідно з постановою нотаріусу Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 27.02.2016 року №342/02-31 позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, кадастровий номер 1412300000:036015:0065, загальною площею 0,0614 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Іллічівський район, вулиця Шепотиленка, 45, після померлого 18 квітня 2015 року [PERSON] Причиною відмови слугувало те, що за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка залишається зареєстрованою на попереднього власника [PERSON], після смерті якої в 2011 році [PERSON] успадкував 1/2 частку вказаної земельної ділянки. Тобто на сьогоднішній момент відсутня інформація про державну реєстрацію прав на 1/2 частку земельної ділянки на імя спадкодавця [PERSON], оскільки останній після отримання свідоцтва про право власності на спадщину у 2012 році у встановленому законом порядку не здійснив державну реєстрацію права власності на земельні ділянку у державного реєстратора - управління Держгеокадастру у м.Маріуполі Донецької області. Позивач з метою проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку по вул.Шепотиленка, 45 у м.Маріуполі в досудовому порядку зверталася до Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольського МУ юстиції, але відповіддю від 20.04.2016 року вих.№87/4.6-15 їй було відмовлено у проведені реєстрації права власності на земельну ділянку, оскільки державна реєстрація права власності проводиться за заявою власника, який на сьогоднішній день помер та у зв'язку із цим припинилася цивільна дієздатність особи. Право власності на земельну ділянку №45 по вул.Шепотиленка у м.Маріуполі не було зареєстровано у встановленому законодавством порядку, яке діяло на той період часу, тому позивачу було рекомендовано звернутися до суду для оформлення спадщини на вказану земельну ділянку. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. (ч.1 ст. 1258 ЦК України). Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Отже єдиним на момент розгляду справи спадкоємцем, який має право на спадкування майна після смерті [PERSON], померлого 18.04.2015 року, за законом є його матір [PERSON] Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - [PERSON] Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Судом встановлено, що за час свого життя спадкодавцю [PERSON] належало на праві власності 1/2 ідеальна частка земельної ділянки за кадастровим номером 1412300000:036015:0065, площею 0,0614 гектарів, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, Іллічівський район, вулиця Шепотиленка, 45, що підтверджувалося державним актом про право власності та свідоцтвом на спадщину. Проте через відсутність у позивача доказів реєстрації даного права власності спадкодавцем в державному реєстрі (Державному земельному кадастрі), оформлення спадкових прав на земельну ділянку у нотаріальному порядку стало неможливими. Позивач не мав у себе всіх вказаних документів в наявності та не міг вже їх отримати без особистої участі спадкодавця, що з обєктивних причин позбавило позивача можливості оформити спадкові права в досудовому порядку. Вирішення питання визнання права власності в судовому порядку є крайньою мірою захисту права власності особи за відсутності інших можливих заходів захисту речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до розяснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до пункту 3.5 Розяснень спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: - цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; - свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: - ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; - виготовлення технічної документації на земельні ділянки; - визначення меж земельної ділянки в натурі; - погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; - одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; - реєстрація права власності на земельну ділянку. Спадкодавець [PERSON] за наявності у нього всіх вищевказаних правовстановлюючих документів не здійснив у встановленому законом порядку державну реєстрацію свого права власності на 1/2 частку земельної ділянки по вул.Шепотиленка, 45 у м.Маріуполі., так як після отримання свідоцтва про право власності на спадщину не звернувся до державного реєстратора Держгеокадастру. Проте отримав відповідне свідоцтво про право власності на спадщину та державний акт, на якому нотаріусом було проставлена відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до [PERSON], що суд вважає належним свідченням переходу права приватної власності. Водночас позивач [PERSON] набула право власності на 1/2 частку жилого будинку за номером 45 з відповідними до цієї частки надвірними прибудовами, які розташовані у місті Маріуполі, вулиця Шепотиленка, на земельній ділянці, кадастровий номер 1412300000:036015:0065, загальною площею 0,0614 га. Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. З урахуванням зазначених положень законодавства та розяснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт належності спадкодавцю та набуття ним у встановленому законом порядку права власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,0614 га, кадастровий номер: 1412300000:03:015:0065, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Шепотиленка, 45. Також суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача в судовому порядку шляхом визнання права власності на дану частку земельної ділянки, оскільки інші можливі способи позасудового порядку захисту права власності на спірне майно не можуть бути реалізовані позивачем через відсутність у попереднього власника (спадкодавця) державної реєстрації права власності на земельну ділянку. Ігнорування майнових прав позивача, як єдиного спадкоємця за заповітом, та відмова у позові може призвести до втрати єдиного способу підтвердження права власності та належного йому права власності спадкового майна, та в результаті порушити фундаментальні права, закріплені статтею 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved