Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Свої позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власницею земельної ділянки площею 0,25 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: [ADDRESS] , кадастровий 0523083400:04:001:0067, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 33404578 від 10.02.2015 року. У 2014 році на даній земельній ділянці [PERSON] побудувала житловий будинок А загальною площею 247,0 кв.м., житловою площею 65,4 кв.м., з господарчими будівлями та спорудами, а саме: вхідний майданчик а, підвал А/під, баня Б, господарська будівля В, господарська будівля В1, гараж В2, господарська будівля ВЗ, господарська будівля В4, навіс в, навіс ві, навіс в2, огорожа 1-4. 09.04.2019 року позивачка виготовила належну технічну документацію на даний житловий будинок. Однак, не оформила прийняття цього будинку до експлуатації та не реєструвала право власності на нього. Відповідно до чинного законодавства України, даний житловий будинок є новоствореним майном. На даний час у позивачки виникла необхідність оформити правовстановлюючі документи на новостворене майно. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Примакова В.В. в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, якою просив суд розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] без їх участі у судовому засіданні та просить задовольнити позовну заяву. Представник відповідача Зарудинецької сільської ради - сільський голова Горбенко Л.І. в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просив суд розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] без участі представника відповідача у судовому засіданні, позовні вимоги визнають та проти задоволення позовної заяви не заперечує. Відповідно до ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. За вказаних обставин, суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У відповідності до норм ст.ст. 13 та 89 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених сторонами вимог, на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, ознайомившись з матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею земельної ділянки із кадастровим номером [NUMBER] :04:001:0067, площею 0,25 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 33404578 від 10.02.2015 року. Земельна ділянка призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі вищевказаного свідоцтва за [PERSON] у відділі Держземагенства у Немирівському районі було зареєстроване право приватної власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, тобто земельну ділянку. Згідно технічного паспорта виготовленого КП "Немирівське бюро технічної інвентаризації" станом на 09.04.2019, інвентаризаційна справа №19-000136, на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] а загальна площа будинку 247 кв. м., з них: житлова (основна) - 64,5 кв. м., допоміжна (підсобна) - 181,6 кв. м., кімнат - 4. Відповідно до висновку спеціаліста [PERSON] щодо житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , від 16.01.2020, при будівництві господарських будівель та споруд порушень не виявлено, будівельні роботи виконані з дотриманням будівельних, протипожежних та санітарно-технічних, екологічних вимог. Відповідно до дослідження нормативних документів та технічного стану конструкцій житлового будинку, господарських будівель та споруд, будівництво не суперечить діючим нормативним документам, в подальшому може експлуатуватись. Ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на січень 2020 року становить 185250 гривень. Стадія готовності (закінченості) визначена на рівні - 97,08 %. Станом на дату дослідження - 16.01.2020- подальша експлуатація та використання приміщень житлового будинку та господарських будівель можлива та безпечна. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст. 16 ЦК України, має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права. Згідно зі ст. 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору є власником цієї речі. Частина 2 цієї норми передбачає особливості набуття права власності на новостворене нерухоме майно. Згідно з ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Таким чином, за змістом частини 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна в експлуатацію та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. 3 ст. 331 ЦК України). У відповідності до ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Згідно з вимогами пунктів 2, 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно власником земельної ділянки. Право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений об`єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК. Відповідно до п. 4 вищевказаної постанови при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України № 3038-VI дозвільний документ (статті 35 - 37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об`єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об`єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної статтями 1, 7 та 8 Закону України № 687-XIV, отриманої відповідно до статей 29, 31 Закону № 3038-VI, а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до статей 27, 30 зазначеного Закону. Відповідно до змісту вимога ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Крім того, відповідно до частини другої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. За змістом статті 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації. Проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: 1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних; 2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; 3) затвердження проектної документації; 4) виконання підготовчих та будівельних робіт; 5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів; 6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування. Отже, до початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Згідно із частиною п`ятою статті 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Outcome: approved