Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із даним позовом в інтересах [PERSON] , посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] , що стверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.08.2017 та випискою з господарської книги № 5. З нею в даному будинку зареєстрована внучка - [PERSON] , яка розірвала шлюб 30.01.2017 згідно рішення Городоцького районного суду Львівської області з [PERSON] , залишивши дівоче прізвище [PERSON] . Будучи зареєстрованим в її будинку відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, хоча має постійне місце проживання в [ADDRESS] . Останній зареєстрований в будинку з квітня-травня 2018 року. З цього часу до будинку не навідувався, не несе жодних витрат по утриманню будинку, в тому числі по оплаті комунальних послуг. У будинку відсутні будь які його особисті речі, документи, які б підтвердили його зв`язок з даним житлом. Просив суд постановити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком по [ADDRESS] , а також стягнути в користь позивача судовий збір та витрати по оплаті правничої допомоги. Ухвалою судді від 13.09.2019 провадження у справі відкрито. Позовні вимоги представником позивача підтримано в судовому засіданні повністю. Додатково пояснив, що [PERSON] фактично проживає по [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав, причини неявки суду не повідомив, хоча належно був повідомлений про час та дату судового засідання (а.с.30) Відповідно до ст. 128 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши підстави позовної заяви, оглянувши та оцінивши матеріали справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до приписів статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У статті 5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Матеріалами справи та судом встановлено, що [PERSON] , позивач у справі, є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94935967 від 18.08.2017, запис про право власності за № 21936098 (а.с.5) Актами встановлення фактичного місця проживання від 16.10.2018, 19.11.2018, 08.02.2019 та 26.07.2019, комісією Братковицької сільської ради (а.с.12-15) встановлено, що у будинку [ADDRESS] дійсно зареєстрований [PERSON] , [INFO] , але фактично за даною адресою не проживає. Згідно записів будинкової книги [PERSON] відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] з 03.02.1995 (а.с.8-10). Також це підтверджено довідками Братковицької сільської ради від 11.02.2019 № 104 та від 24.09.2019 № 372, а також відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області від 29.08.2019 (а.с.11, 32, 23) Статтею 137 Конституції України гарантується право на житло. Згідно ч.3 цієї статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. При цьому, у п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року№ 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», роз`яснено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або для відмови їй у цьому. Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку, квартири використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Відповідач [PERSON] у спірному будинку, який належить позивачу на праві приватної власності, не проживає, речей особистого вжитку та документів відповідача у житловому будинку немає, суд приходить до висновку, що його слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Згідно вимог ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати, а також документально підтвердженні витрати по оплаті правничої допомоги. На підставі ст.391 ЦК України та

Outcome: approved