Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що 01 жовтня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №MRTG-000000014766, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 31280,00 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим графіком погашення кредиту, зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 01 жовтня 2028 року або достроково, у випадках, передбачених договором. Кредитні кошти призначені для придбання однокімнатної квартири №93, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Дорофеєва, буд. 12. Свої зобовязання банком виконанні, а відповідачем не виконуються умови договору кредиту, порушуються строки повернення та сплати процентів. Станом на 14.07.2016 року за договором кредиту заборгованість відповідача [PERSON] становить 69122,26 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту між сторонами укладено іпотечний договір MRTG-000000014766/S від 01.10.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за реєстраційним номером 2200, номер заборони 2201, відповідач надала позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру за № 93, загальною площею 32.3 кв.м., житловою 19.4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Дорофєєва, буд. 12, з всіма складовими приналежностями та поліпшеннями (п.2.1.1. Іпотечного договору). Вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін та становить 192 088.00 грн. Позивач просить в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» за договором про іпотечний кредит №MRTG-000000014766 від 01 жовтня 2008 року, станом на 14.07.2016 року в сумі 69122,26 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором MRTG-000000014766/S від 01.10.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за реєстраційним номером 2200, номер заборони 2201, відповідач надала позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру за № 93, загальною площею 32.3 кв.м., житловою 19.4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Дорофєєва, буд. 12, з всіма складовими приналежностями та поліпшеннями, шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» (у спосіб, встановлений ст. 41 Закону України «Про іпотеку») за початковою вартістю 192088,00 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач повторно у судове засідання не з'явилась про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини не явки суду не відомі. В звязку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи і перевіривши їх доказами, приходить до наступного. Відповідно дост.11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК Українив межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 60 ЦПК України кожна із сторін зобовязанна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Судом встановлено, що 01 жовтня 2008 року між ТОВ «УніКредит Банк», правонаступником якого є позивач та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №MRTG-000000014766, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит в сумі 31280,00 доларів США з порядком повернення кредиту, передбаченим графіком погашення кредиту, зі сплатою 13% річних та кінцевим терміном повернення всієї заборгованості до 01 жовтня 2028 року або достроково, у випадках, передбачених договором. Кредитні кошти призначені для придбання однокімнатної квартири №93, що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Дорофеєва, буд. 12. Свої зобовязання банком виконанні, а відповідачем не виконуються умови договору кредиту, порушуються строки повернення та сплати процентів. Станом на 14.07.2016 року за договором кредиту заборгованість відповідача [PERSON] становить 69122,26 доларів США. Станом на 14.07.2016 року у відповідача перед банком виникла заборгованість у розмірі 69122,26 доларів США, яка складається з суми заборгованості за кредитом в розмірі 31280,00 доларів США, суми заборгованості за відсотками в розмірі 16109,10 доларів США, пені за несвоєчасне повернення кредиту в розмірі 14345,36 доларів США, пені за несвоєчасне повернення відсотків в розмірі 7387,81 доларів США. В якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту між сторонами укладено іпотечний договір MRTG-000000014766/S від 01.10.2008 року, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованим в реєстрі нотаріальних дій за реєстраційним номером 2200, номер заборони 2201, відповідач надала позивачеві в іпотеку нерухоме майно, а саме однокімнатну квартиру за № 93, загальною площею 32.3 кв.м., житловою 19.4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. Дорофєєва, буд. 12, з всіма складовими приналежностями та поліпшеннями (п.2.1.1. Іпотечного договору). Вартість предмета іпотеки визначена за згодою сторін та становить 192 088.00 грн. Відповідно до п. 9.1 Іпотечного договору звернення стягнення здійснюється на підставі: - рішення суду; - виконавчого напису нотаріуса; - переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобовязання по кредитному договору в порядку, встановленому законодавством України ( в тому числі ст. 37 Закону України «Про іпотеку») та умовами цього договору ; - продажу іпотеко держателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому законодавством України (в тому числі ст. 38 Закону України «Про іпотеку» та умовами цього договору. Згідно п. 9.3 за рішенням іпотеко держателя задоволення його вимог може здійснюватись в позасудовому порядку. Відповідно до ст.ст.ст.526, 527, 530 ЦК України\~зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. За змістом ст.ст.610, 612 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору, або встановлений законом. Спеціальним законом, який регулює питання звернення стягнення на предмет іпотеки є\~Закон України «Про іпотеку». За змістом ч.1ст. 575 ЦК України,ст. 1 Закону України « Про іпотеку,\~іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом. Відповідно до\~ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~статтею 12 цього Закону. При настанні вказаних обставин іпотекою держатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу щодо усунення порушень у тридцяти денний строк та попереджає про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Проте, невиконання банком вимог ч. 1ст. 35 Закону України « Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись до суду в будь-який час за захистом своїх порушених прав, оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положеннямст. 124 Конституції України. Заперечень з цього приводу з боку відповідача не надійшло, хоча остання повідомлена про день і час слухання справи належним чином. Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», невиконання вимог частини першоїст. 35 Закону України « Про іпотеку»про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобовязанняне є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третястатті 33 Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положеннямст. 124\~Конституції України. Відповідно до положень ч. 2ст. 16 ЦК України, яка визначає способи судового захисту цивільних прав та інтересів особи, одним із таких способів захисту є визнання права, в тому числі визнання права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. За змістом даної норми власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права у суді, який визначається законом чи договором. Відповідно до положень ст. 36 вказаного Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, які визначають можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором не погашена. Порядок звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду врегульованост. 39 вказаного Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону. Зокрема, відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої\~статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Тобто, Закон України «Про іпотеку» передбачає як судовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки - ст. ст. 38,39 Закону, так і позасудове врегулювання-ст.ст. 36,37 Закону, які відрізняються за процедурою та правовими наслідками. Проте, в Іпотечному договорі, укладеному між позивачем та банком, зазначено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю; позасудове врегулювання може бути застосовано сторонами в будь-якому разі лише до моменту набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, враховуючи\~норми Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 37постанови № 5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», умови іпотечного договору ту обставину, що відповідач проживає на тимчасово окупованій території, суд вважає, що звернення позивача за порушенням своїх прав до суду минаючи позасудовий розгляд справи, є, в даному випадку, правомірним та таким, що узгоджується з вищезазначеними правовими нормами права. 07 червня 2014 року набув чинності\~Закон України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусове стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника, майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений цим Законом мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди). Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»\~не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то він не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію цього Закону на період його чинності. Суд, ухвалюючи відповідне судове рішення, повинен відповідно до ст. 217 ЦПК України вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» а не відмовляти в позові. Разом з тим, суд зазначає, що згідно із частиною шостою ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Виходячи з змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою\~статті 38 цього Закону. Така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі №6 - 1120цс15 та постанові № 6-82 від 30.11.2016 року, № 6-2839 цс16 від 21.12.2016 року, які відповідно дост. 360-7\~ЦПК Україниє\~обов'язковими для усіх судів України. Отже, в даному випадку, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої\~статті38, статті39 Закону України "Про іпотеку"та положенням пункту 4 частини першоїстатті 215\~ЦПК Україний\~у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні для його подальшої реалізації. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, яка виникла у відповідача перед позивачем. Відповідно до ст. 88 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати, а саме:судовий збір в розмірі 2881,32 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved