Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.10.2016 року померла його мати [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS]. 20 травня 2003 року остання склала заповіт на імя позивача, однак правовстановлюючий документ на квартиру не зберігся. [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, однак отримав відмову нотаріуса у звязку з ненаданням документа про право власності померлою на спадкове майно. Просив визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] Представник відповідача в судове засідання не зявилась, надала суду заяву з проханням розгляду справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Судом встановлено, що 20 травня 2003 року [PERSON] заповіла сину [PERSON] належну їй на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] (а.с. 12). Згодом 24.09.2008 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування спірного майна (а.с. 11), однак 29.08.2013 року його було розірвано (а.с.9). [PERSON] померла 06 жовтня 2016 року (а.с. 14). Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] постановою № 338/02-31 від 19.06.2017 року відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність документів, що підтверджують належність майна спадкодавцеві (а.с. 17). З копії спадкової справи № 27/2017 до майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] звернувся із заявою про прийняття спадщини 19.04.2017 року. Відповідно до ст.392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється іншою особою або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до роз'яснень, наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (пункт 3.1.) право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що позивач у відповідності до ч. 1 ст. 1268 ЦПК України, - є таким, що прийняв спадщину. Враховуючи викладене, а також з метою захисту прав та законних інтересів позивача, суд вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved