Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Прокурор Ульяновського району звернувся до суду з позовом, в інтересах держави в особі Ульяновської центральної районної лікарні, в якому просить стягнути з [PERSON] витрати на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину в сумі 2863 грн. 38 коп. Свої вимоги обґрунтував тим, що вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.08.2014 року затверджено угоду про примирення, укладену 14 липня 2014 року між обвинуваченим [PERSON] та потерпілою [PERSON] у кримінальному провадженні №12014120280000384 та визнано винним [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. Зазначене правопорушення [PERSON] вчинив за наступних обставин: Вироком Ульяновського районного суду від 07.08.2014 року встановлено, що 15.06.2014 року близько 24 години гр. [PERSON], перебуваючи за місцем проживання, в будинку по вул. Радянській в с.Розношенське Ульяновського району Кіровоградської області, під час розмови зі своєю співмешканкою [PERSON], усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи умисно, маючи намір на нанесення тілесних ушкоджень наніс [PERSON] чотири удари кулаками в область обличчя та область тулубу, а саме грудної клітини. Таким чином, своїми діями [PERSON] спричинив [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломом 5-го ребра справа та 4-5 ребер зліва, закритого перелому нижньої щелепи зліва, закриту черепно- мозкову травму, струс головного мозку. Відповідно до висновку експерта №60 від 25.06.2014 року на тілі [PERSON] маються тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми грудної клітини з переломом 5-го ребра справа та 4 і 5 ребер зліва, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку. Дані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею та відповідають указаному строку і відносяться до середньої тяжкості тілесних пошкоджень. Тілесні ушкодження на тілі [PERSON] могли виникнути від ударів кулаками рук так і від ударів узутими ногами та не могли виникнути від падіння з висоти власного росту. Своїми умисними діями [PERSON] вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України. Дії кваліфікуються як умисне нанесення середньої важкості тілесного ушкодження. При цьому, згідно позовної заяви, у зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями, потерпіла [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Ульяновської центральної районної лікарні з 18.06.2014 року по 21.06.2014 року та з 23.06.2014 року по 02.07.2014 року, тобто загалом 12 ліжко-днів. Таким чином, на лікування потерпілої медичним закладом за вказаний період витрачено 2863,38 грн. Представник прокуратури Ульяновського району - ст.прокурор Кашерна В.В. в судове засідання не з"явилась, подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання також не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У матеріалах справи міститься заява [PERSON], у якій, він, визнавши позовні вимоги, просить справу розглядати у його відсутність. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.45 ЦПК України у випадках, визначених законом, прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільногопроцесу. Згідно з вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 07.08.2014 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено йому покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі. На підставі ст.ст. 75,76 КК України звільнено [PERSON] від відбування призначеного покарання, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.. При цьому, у кримінальному провадженні цивільний позов щодо відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON], не заявлявся. У зв'язку з одержаними тілесними ушкодженнями потерпіла [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Ульяновської центральної районної лікарні з 18.06.2014 року по 21.06.2014 року, тобто 3 ліжко-дні (вартість 1 ліжко-дня становила 241,50 грн.) та в період з 23.06.2014 по 02.07.2014 року (вартість одного ліжко - дня на момент лікування потерпілої від злочину становила 237,65 грн.) Таким чином, загалом на лікування потерпілої медичним закладом за вказаний період витрачено 2863,38 грн., що підтверджується довідкою Ульяновської центральної районної лікарні № 242 від 10.03.2015 р. (а.с.4). Відповідно до Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебуває на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі та вартості витрат на його лікування. Згідно зі ст.1206 ЦК України, яка закріплює порядок відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, особа, що вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, При цьому особа, вчиняючи злочинне діяння, яким завдає шкоду каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, не тільки порушує сферу особистого інтересу потерпілого, а й заподіює збитки закладу охорони здоров'я, чим змушує його здійснювати відповідні непередбачені витрати на лікування особи, що постраждала від злочину, яких можна було б уникнути. За змістом Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 17 липня 1995 року „Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" кошти, витрачені на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями, при цьому відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого у лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі, і зазначене відшкодування можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебування потерпілого на такому лікуванні. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене, те що прокурор просить позов задовольнити, а сам відповідач не заперечує протии стягнення з нього 2863,38 грн., те що вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області [PERSON] визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, а також те, що внаслідок спричинення відповідачем тілесних ушкоджень [PERSON], вона перебувала 12 ліжко-днів на стаціонарному лікуванні і, доведений причинний зв'язок між злочинними діяннями відповідача та перебуванням потерпілої на лікуванні, вартість якого становить 2863,38 грн., суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] судові витрати. На підставі викладеного, ст.ст. 1166, 1206 ЦК України,

Outcome: approved