Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило ПАТ «Альфа-Банк» права вимоги до кредитних договорів, укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичними особами. Відповідно до договору та чинного законодавства покупець набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісії, нарахованих штрафних санкцій. Згідно вищезазначеного договору відбулося відступлення права вимоги за договором про іпотечний кредит №530/2І06 від 23.06.2006 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаним договором про іпотечний кредит належать ПАТ «Альфа-Банк». Так, 23.06.2006 року ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] уклали договір про іпотечний кредит №530/2І06, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у сумі 15300,00 доларів США, в обмін на зобовязання відповідача повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором про іпотечний кредит. Банк свої зобовязання за договором про іпотечний кредит виконав в повному обсязі. Проте, відповідач неналежно виконує взяті на себе зобовязання, чим порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.12.2016 року, має прострочену заборгованість: за кредитом в розмірі 5493,51 доларів США, по відсотках в розмірі 275,58 доларів США. Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 5769,09 доларів США, а також понесені судові витрати. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання, призначене на 01 серпня 2017 року о 14:00 годині, не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про місце та час розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи розписка від 17.05.2017 року (а.с.51). Заяв про розгляд справи без участі відповідача чи відкладення розгляду справи до суду від останнього не надходило. Зважаючи на повторну неявку відповідача, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України, для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно до ст. 226 ЦПК України, оскільки позивач не заперечує щодо такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювався відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи підтверджено, що 23.06.2006 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №530/2І06, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти в іноземній валюті у розмірі 15300,00 доларів США з кінцевим терміном повернення не пізніше 22 червня 2026 року, а також зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % річних. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості за кредитом, сплати нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. Проте як було встановлено судом, відповідачем умови договору не виконувались. 17 грудня 2012 року між публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено договір відступлення прав вимоги за договором про іпотечний кредит №530/2І06 від 23.06.2006 року, що було укладено між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та фізичною особою [PERSON], на користь ПАТ «Альфа-Банк». 12 січня 2017 року за вих.. №1765 б/б-102 [PERSON] направлено вимогу про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованих штрафних санкцій, однак вимога банку залишена без задоволення. Відповідно до ст.ст. 525,612,629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Згідно зі статтею 2 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-III «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до розяснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет. Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Так, судом було встановлено, що позивачем було надано відповідні кошти відповідачу, що стверджується розрахунком заборгованості за договором, який умов договору кредиту не виконав, допустив порушення термінів повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, які встановлені умовами і правилами договору . Як вбачаться з розрахунку заборгованості, заборгованість за кредитним договором станом на 01.12.2016 року становить 5493,51 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Пунктом 2.2 договору про іпотечний кредит №530/2І06 визначено, що за користування кредитом встановлюється процентна ставка в розмірі 12% річних. Нарахування банком процентів за користування кредитом починається з дати його видачі готівкою позичальнику (або оплати розрахункового документа позичальника з позичкового рахунку) по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів використовується метод «факт/факт», виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (п.3.2. договору про іпотечний кредит). Разом із цим, відповідно до п. 3.3 вказаного договору, проценти сплачуються позичальником щомісячно до 25-го числа місяця, наступного за звітним, з дати їх нарахування. Позивач у своїй заяві надав розрахунок відсотків за користування кредитом станом на 01 грудня 2016 року, тому, враховуючи, що визначення предмету та підстав позову є виключним правом позивача, суд вважає за можливе прийняти до уваги розрахунок належних до стягнення відсотків саме до цієї дати та у такому розмірі, тому сума відсотків, що підлягає стягненню, складає 275,58 доларів США. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу та процентів за вказаним кредитним договором у розмірі 5769 доларів США 09 центи. Згідно зі ст. 88 ЦПК з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 2398 грн. 92 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved