Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 18.09.2013 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вони з відповідачем виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, між ними постійно виникали непорозуміння і сварки при вирішенні побутових питань. З липня 2014 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства, спілкування між ними та бажання відновити шлюбні стосунки повністю відсутні. Зазначає позивачка, що відповідач зловживав спиртними напоями, проявляв до неї неповагу, вчиняв сварки, що супроводжувалися нецензурною лайкою та негативно вливали на стан здоров'я позивачки. Шлюб сторін носить формальний характер та суперечить її інтересам. Тому позивачка просить вказаний шлюб розірвати, малолітнього сина залишити проживати з нею, а також відновити їй дошлюбне прізвище "[PERSON]". Позивачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в позовній заяві вказала про розгляд справи в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення, просить справу розглядати в його відсутності. В зв'язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.197 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Крім того, із наданого свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони одружилися 18.09.2013 року. Шлюб зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції області, актовий запис №1504 (а.с.4). Згідно з копією свідоцтва про народження сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини з липня 2014 року, не вживають заходів для примирення, обоє наполягають на розірванні шлюбу. Тому суд вважає, що цей шлюб носить формальний характер, а тому подальше його збереження суперечитиме інтересам подружжя. За таких обставин шлюб слід розірвати. Малолітню дитину сторін після розірвання шлюбу слід залишити проживати з позивачкою, а також відновити останній дошлюбне прізвище, оскільки вона вказала про це. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved