Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

У грудні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до [PERSON], обґрунтовуючи позовні вимоги невиконанням відповідачем зобовязань щодо повернення коштів за кредитним договором № б/н від 07.04.2008 внаслідок чого на 31.10.2017 утворилася загальна заборгованість відповідача перед банком 49256,64 грн. Також заявлено вимогу про стягнення сплаченого позивачем судового збору 1600,00\~грн. 19.12.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 12.01.2018 проведено підготовче судове засідання за участі відповідача, представник позивача у підготовче засідання не з'явився. У судове засідання 08.02.2018 представник позивача не з'явився, у матеріалах справи є його клопотання від 16.11.2017 про розгляд справи за його відсутності. Водночас клопотанням від 07.02.2018 представник позивача просив перенести розгляд справи на іншу дату через зайнятість представника банку в іншому судовому засіданні. До клопотання не додано доказів такої зайнятості. Відтак судом відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України ухвалено відмовити представникові позивача у задоволенні клопотання про перенесення судового засідання, оскільки до суду не надано доказів зайнятості представника у іншому судовому засіданні, неявка представника не перешкоджає розгляду справи, позивачем подано відповідь на заперечення, позивач-юридична особа не обмежений у кількості представників, у т.ч. звернення з клопотанням про участь представника у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Відповідач заперечувала проти позову повністю, у запереченні вказала на неприпустимість одночасного стягнення і штрафу і пені за прострочення сплати коштів, не підтвердження банком кредиту у сумі 21600 грн, оскільки брала 5000 грн, не підтвердження первинними документами руху коштів за кредитною картою. Відповідач у судовому засіданні письмове заперечення підтримала, вказала, що не мала змоги і немає зараз можливості повертати кошти, банк не йде на поступки щодо можливого розстрочення повернення боргу, його представники періодично телефонують і вимагають повертати по 5000 грн. Виконуючи приписи ст. 264 ЦПК України суд зазначає таке. Між позивачем, як банком, і відповідачем, як позичальником, шляхом заповнення та підписання відповідачем [PERSON] про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 9) 07.04.2008 укладено договір б/н, згідно якого відповідач 07.04.2008 отримала у банку емітовану банком кредитну карту "Універсальна 55 днів пільгового періоду". Відповідно до зазначеної заяви заява разом із пам'яткою клієнта (відсутня у справі), умовами і правилами надання банківських послуг (а.с. 11-16), а також тарифами банку (а.с. 10) складають договір про надання банківських послуг. Умовами кредитування визначено, зокрема, кредитний ліміт 5000,00 грн (з чим погодився відповідач, хоча у анкеті вказано на 250 грн), відновлювальний тип кредитної лінії у гривні, пільговий період кредитування 55 днів за кожною витратою із нарахуванням 0,01 % річних, базова процентна ставка 1,9 % на місяць, обовязковий щомісячний платіж 7\~% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; формула розрахунку пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кожен день прострочки; штраф за порушення строків платежів за будь-яким грошовим зобовязанням більш ніж на 120 днів 250\~грн + 5\~% від ціни позову; щомісячна комісія за кредитне обслуговування 1 % на залишок заборгованості, комісія за зняття готівки 3 % у банкоматах ПриватБанку; комісія за моніторинг неактивної карти (у випадку, якщо на рахунку є кошти у вигляді позитивного залишку і протягом 3-х місяців підряд операції по картці не здійснюються) в розмірі залишку коштів на картрахунку, але не більше 10 грн тощо. Отже між позивачем і відповідачем укладено договір банківського рахунка і кредитний договір (далі Договір). За договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України далі\~ЦК). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.\~2 ст.\~10561 ЦК\~). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору (ст. 526 ЦК). З наданого позивачем розрахунку (а.с. 5-8) вбачається, що з 07.04.2007 відповідач користувався кредитними коштами банку, допустив несвоєчасне погашення відповідних платежів на користь банку. Останнє повернення коштів здійснено відповідачем банку 07.05.2015 у сумі 192,90\~грн. Згідно розрахунку станом на 31.10.2017 у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за Договором на суму 49256,64 грн, яка складається із: 4872,87 грн заборгованість за кредитом, 38800,12 грн заборгованість за процентами, 3000,00 заборгованість за пенею і комісією, 250 грн штраф (фіксована частина), 2333,65 грн штраф (процентна складова). Рух коштів за відповідним кредитним договором, у т.ч. нарахування комісій тощо, підтверджено наданими виписками за рахунком за період 01.04.2008 07.02.2018. Відтак суд робить висновок про належне доведення позивачем користування позивачем картою банку, здійснення з нею операцій зняття готівки, переказу коштів тощо. Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга\~статті 549 ЦК України\~). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя\~статті 549 ЦК України\~). За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до\~статті 549 ЦК України\~штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у\~статті 61 Конституції України\~щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, від 17 жовтня 2017 року № 347/1910/15-ц). Отже позовна вимога про стягнення 2333,65 грн штрафу (процентна складова) за порушення більш як на 120 днів будь-якого зобовязання за договором, не ґрунтується на законі. Ураховуючи зазначене, оцінивши докази, суд робить висновок що відповідачем порушено права позивача у частині неналежного виконання зобовязань за Договором, станом на 31.10.2017 відповідач має заборгованість перед позивачем за Договором за кредитом, процентами, комісією 3000 грн, штрафом 250 грн на загальну суму 46922,99\~грн (4872,87+ 38800,12+ 3000 + 250) і позов підлягає частковому задоволенню у цих межах. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 1524,20 грн (1600*46922,99/49256,64). На підставі викладеного,

Outcome: approved