Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що позивачам на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS], в якій вони зареєстровані і постійно проживають. Відповідачка [PERSON] є онукою позивачів. На прохання дочки позивачів, яка є матір'ю відповідача, позивачі надали згоду на тимчасову реєстрацію онуки в спірній квартирі, в якій вона і зареєструвалась 04.10.2013 року, хоча в дану квартиру не заселялась, а виїхала в Російську Федерацію. З часу реєстрації відповідача в квартирі і наступного її виїзду з України відповідач з позивачами не спілкується і її місце перебування їм невідоме. Таким чином, відповідач вже понад один рік спірною квартирою не користується, за комунальні послуги не сплачує, у зв'язку з чим позивачі змушені сплачувати за неї, як за зареєстровану особу. За таких обставин відповідач, не проживаючи в спірній квартирі більше одного року, втратила право на користування нею, що і стало підставою для звернення позивачів до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивачі позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили визнати [PERSON] такою, яка втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Крім того, зазначили, що на даний час невідомо, де проживає відповідачка та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивачі не заперечують проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивачів, свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачам [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло від 29.01.1998 року, виданим виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення № 53 від 29.01.1998 року (а.с. 7). Право позивачів на дану квартиру 11.08.1998 року зареєстровано в КП ВООБТІ в реєстровій книзі № 384 за реєстровим № 1599/35285 (а.с. 7, зворот). З довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію № 1986 від 09.10.2014 року, виданою ПП "Бокуд", вбачається, що позивачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають у [ADDRESS], а відповідач [PERSON] хоча зареєстрована в даній квартирі з 04.10.2013 року, однак не проживає з 01.10.2013 року по 01.11.2014 року згідно акту (а.с. 8). Як вбачається з акту № б/н від 13.10.2014 року, складеного комісією в складі мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON], [PERSON], [PERSON], відповідачка [PERSON] не проживає у квартирі [NUMBER] даного будинку з 01.04.2014 року по 15.10.2014 року (а.с. 11). Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] пояснили, що відповідачка [PERSON] дійсно не вселялась та ніколи не проживала у спірній квартирі. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачки у квартирі [ADDRESS] понад один рік, а саме з жовтня 2013 року, а також те, що остання не оплачує комунальні послуги, які нараховуються на неї, як на особу, яка зареєстрована в даній квартирі, не несе інших витрат по утриманню квартири, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачами, підлягають стягненню з відповідача на їх користь, а саме судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved