Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-30 00:00:00

У березні 2015 року ПФ «Капітал-Сервіс», ПП «Фірма «Євро-Авто», спільне українсько-чеське підприємство у формі ТОВ «ВЕВКО», ПП «Італія-Моторс» звернулися до суду з позовом до ПАТ «Златобанк», [PERSON]., [PERSON]., треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Державна реєстраційна служба Суворовського районного управління юстиції у м.Херсоні, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON], приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу [PERSON]. про визнання недійсними кредитних договорів №№111/1/13-KL від 19.04.2013р., №108/1/13-KL від 19.04.2013р., №109/1/13-KL від 19.04.2013р., №110/1/13-KL від 19.04.2013р., укладених між позивачами та ПАТ «Златобанк», договорів іпотеки та поруки, укладених в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договорами та скасування рішень про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна. Ухвалою від 22.06.2017р. в якості третіх осіб залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та [PERSON] банк України. В обґрунтування позовних вимог Позивачі посилалися на те, що вказані кредитні договори укладено з порушенням вимог діючого законодавства, а саме статті 1 Закону № 2121-III «Про банки та банківську діяльність», якою передбачено обовязок банку як фінансової установи перевіряти кредито- та платоспроможність позичальника, що є встановленою гарантією належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, захисту прав та законних інтересів вкладників і клієнтів банків, а також ст. статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. № 2664-III, та статей 7 та 59 Закону України «Про [PERSON] банк України», статей 36 та 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Вважають, що порушення відповідачем ПАТ «Златобанк» наведених вимог законодавства України при укладенні оспорюваних кредитних договорів суперечить положенням частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України та є підставою для визнання договорів недійсними згідно ч.1ст.215ЦК України. Також, зазначають, що оскільки недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, то іпотечні договори між ПАТ «Златобанк» та ПФ «Капітал-Сервіс» від 15.07.2013р. та між ПАТ «Златобанк» та Спільним українсько-чеським підприємством у формі ТОВ «BEBCO» від 18.07.2013р., укладені на їх забезпечення, а також договори поруки№108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р. між ПАТ «Златобанк» та [PERSON]. та №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р. між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] є також недійсним в силу закону. Крім того, зазначають, що з огляду на те, що недійсність договору має наслідком скасування державної реєстрації прав, проведеної на підставі такого договору, то у звязку з недійсністю договорів іпотеки підлягають скасуванню як незаконні відповідні записи про обтяження іпотечного майна іпотекою та забороною відчуження. В судовому засіданні представник позивачів позовні вимоги підтримав з підстав, заявлених у позові, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів, в судовому засіданні, [PERSON]., [PERSON]. та ПАТ «Златобанк» і представник третьої особи [PERSON] банку України, останні двоє приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність, просили в задоволенні позовних вимог відмовити. Інші треті особи, належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, в судове засідання не зявились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, заслухавши пояснення осіб, що зявились в судовезасідання, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.04.2013 року між ПФ «Капітал-Сервіс» та ПАТ «Златобанк» було укладено кредитний договір №111/1/13KL з максимальним лімітом кредиту 1500000,00 доларів США з кінцевою датою повернення не пізніше 17.04.2015р. включно під 14,5 % річних (розд.1 договору). Договором про внесення змін №5 від 30.07.2014р., ліміт кредитної лінії було збільшено до 1594000,00 дол. США. В цей же день, між ПП «Фірма «Євро-Авто» та ПАТ «Златобанк» було укладено кредитний договір №109/1/13KL від 19.04.2013р. з максимальним лімітом кредиту 476865,00 доларів США з кінцевою датою повернення не пізніше 17.04.2015р. включно під 14,5 % річних (розд.1 договору). Договором про внесення змін №4 від 30.07.2014р., ліміт кредитної лінії було збільшено до 506865,00 дол. США. Крім того, 19.04.2013 року між Спільним українсько-чеським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «BEBCO» (далі СУЧП ТОВ «ВЕВСО») та ПАТ «Златобанк» укладено кредитний договір №108/1/13-KL від 19.04.2013р. на суму 200000,00 доларів США з кінцевою датою повернення не пізніше 17.04.2015р. включно під 14,5 % річних для поповнення обігових коштів (розд.1 договору). Договором про внесення змін № 6 від 30.07.2014р., ліміт кредитної лінії було збільшено до 213000,00 дол.США. 19.04.2013 року між ПП «Італія-Моторс» та ПАТ «Златобанк» укладено кредитний договір №110/1/13-KL від 19.04.2013р. на суму 200000,00 доларів США з кінцевою датою повернення не пізніше 17.04.2015р. включно під 14,5 % річних для поповнення обігових коштів (розд.1 договору). Договором про внесення змін № 5 від 30.07.2014р., ліміт кредитної лінії було збільшено до 213000,00 дол.США. В якості забезпечення вищевказаних кредитних договорів 15.07.2013 року між ПФ «КапіталСервіс» та ПАТ «Златобанк» укладено договір іпотеки будівель та споруд за адресою: м. Херсон, Миколаївське шосе, 4й км, а 18.07.2013р. між СУЧП ТОВ «ВЕВСО» та ПАТ «Златобанк» договір іпотеки, за яким в іпотеку банку передано нежитлову будівлю автосалону, станцію технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Нова Каховка, вул. Паризької Комуни, 10в. Крім того, в забезпечення виконання зобовязань по вищевказаним кредитним договорам 19.04.2013 року між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] укладено договір поруки №108/109/110/111/1/KL13/P1 та між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] договір поруки №108/109/110/111/1/KL13/P1. Відповідно до статей 7 та 59 Закону України «Про [PERSON] банк України», статей 36 та 66 Закону України «Про банки і банківську діяльність», з урахуванням основних положень міжнародних стандартів фінансової звітності та принципів і рекомендацій Базельського комітету з банківського нагляду постановою від 25.01.2012р. №23 Правління [PERSON] банку України затверджено Положення про порядок формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями (далі - Положення). Згідно п.1.2. глави 1 розд.І Положення визначає порядок (методику) формування та використання банками України резервів для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями (далі - резерви). Банк із метою визначення можливих втрат (збитків) невиконання боржником/контрагентом зобов'язань здійснює оцінку ризику невиконання ним таких зобов'язань (тобто ризику того, що виконання боржником зобов'язання проводитиметься з перевищенням строків, передбачених умовами договору, або в обсягах, менших, ніж передбачено договором, або взагалі не проводитиметься) за всіма активними банківськими операціями та наданими банком фінансовими зобов'язаннями (пункт п.1.3 глави 1 розд.І Положення). Відповідно до змісту п.п.1.4, 1.5 гл.1розд.І Положення, під резервами, визначеними в цьому Положенні, розуміються у тому числі резерви за наданими фінансовими зобов'язаннями, які є забезпеченням виконання зобовязань в майбутньому, що визнається в балансі банку як зобов'язання та свідчить про можливі втрати внаслідок вибуття ресурсів, пов'язаного з виконанням банком таких фінансових зобов'язань. У п.2 преамбули Положення та у п.1.6гл.1розд.І Положення, передбачено обовязок банків України за станом на 01.01.2013р. здійснити розрахунок та сформувати в повному обсязі резерви для відшкодування можливих втрат за активними банківськими операціями згідно з вимогами Положення, та в подальшому проводити оцінку ризиків невиконання боржником/контрагентом зобов'язань та формувати резерв у повному обсязі незалежно від розміру його доходів за станом на перше число кожного місяця, наступного за звітним, до встановленого строку подання статистичної звітності за формою N 10 (місячна) «Оборотно-сальдовий баланс банку», затвердженої відповідним нормативно-правовим актом [PERSON] банку України. В порушення зазначених приписів Положення, постанови НБУ від 11.03.2013р. № 82, Законів України «Про банки та банківську діяльність», «Про [PERSON] України» відповідач ПАТ «Златобанк» не забезпечив формування в повному обсязі резервів за наданими позивачам кредитами згідно кредитних договорів №№111/1/13-KL від 19.04.2013р., №108/1/13-KL від 19.04.2013р., №109/1/13-KL від 19.04.2013р., №110/1/13-KL від 19.04.2013р. Крім того, відповідно до ч.5ст.49 Закону «Про банки та банківську діяльність», банк зобов'язаний при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, у тому числі перевіряти кредитоспроможність позичальників та наявність забезпечення кредитів, додержуватись встановлених [PERSON] банком України вимог щодо концентрації ризиків. Згідно п.1.10. гл.1розд.І Положення, кредитоспроможність визначається як наявність у боржника (контрагента банку) передумов для проведення кредитної операції і його спроможність повернути борг у повному обсязі та в обумовлені договором строки. Згідно з положеннями глави 1 розділу VI Інструкції про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затвердженої Постановою Правління [PERSON] банку України від 28.08.2001 № 368 (надалі Інструкція), кредитоспроможність позичальника визначається за показниками, що характеризують його здатність своєчасно розраховуватися за раніше одержаними кредитами, його поточне фінансове становище, спроможність у разі потреби мобілізувати кошти з різних джерел і забезпечити оперативну конверсію активів у ліквідні кошти. Згідно абз.2п.1.1 глави 1 розд. VІ Інструкції, кредитна діяльність банків пов'язана з кредитним ризиком або нездатністю контрагента виконувати частково або в повному обсязі свої зобов'язання згідно з угодою, тому банки зобов'язані оцінювати кредитоспроможність своїх контрагентів, вчасно ідентифікувати погані активи (тобто активи, за якими існує ймовірність отримання збитків), створювати необхідні резерви для списання безнадійних до погашення активів. Згідно п. 2.4 гл.2розд.І Положення, банк здійснює оцінку фінансового стану боржника відповідно до вимог цього Положення. Банк, оцінюючи фінансовий стан боржника, визначає його кредито- та платоспроможність. Банк визначає кредитоспроможність боржника під час надання кредиту та в разі зміни первісних умов договору, у тому числі пов'язаних із фінансовими труднощами боржника. Банк визначає платоспроможність боржника протягом строку дії договору з періодичністю, визначеною цим Положенням. Про необхідність при наданні кредитів додержуватись основних принципів кредитування, перевіряти кредитоспроможність позичальників та додержуючись встановлених [PERSON] банком України вимог щодо концентрації ризиків наголошено також у листі від 11.12.2003 р. N 42-315/4047-9379 [PERSON] банку України. Разом з тим, в порушення вимог чинного законодавства України ПАТ «Златобанк», як спеціалізована фінансова установа, не провів аналіз кредитоспроможності своїх контрагентів-позичальників, в межах повноважень та у спосіб, визначений Положенням та іншими нормативно-правовими актами, які надані лише банку та відсутні у юридичної особи-позичальника, в той час як обовязок банку як фінансової установи перевіряти кредито- та платоспроможність позичальника є встановленою у статті 1 Закону № 2121-III «Про банки та банківську діяльність» гарантією належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, захисту прав та законних інтересів вкладників і клієнтів банків. Крім того, згідно вимог ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001р. № 2664-III, фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб'єктами господарювання на підставі договору, який повинен містити: порядок зміни і припинення дії договору, а також права та обов'язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту. З аналізу оспорюваних кредитних договорів випливає, що права позичальників носять формальний характер та витікають з правової природи договору отримати кредит в сумі, визначеній договором; проте, дане право обмежене низкою несправедливих зобовязань, невиконання будь-якого з них є підставою згідно п.п.3.1.1. п.3.1 договорів для відмови у видачі кредиту. Зокрема, умови розділу 3 договорів кредиту порушують засаду свободи підприємницької діяльності, проголошену у статті 3 ЦК України, оскільки передбачають повноваження банка на зміну відсоткової ставки без згоди позивальника, застосування будь-яких ставок комісійних винагород за обмін валюти та інші банківські операції без погодження з позичальником, списання у будь-який час та з будь-яких рахунків коштів позичальників з утриманням винагород, розмір яких не передбачений договором, при тримання будь-якого майна позичальників, збирати, зберігати використовувати, поширювати будь-яким третім особам, з будь-якого та будь-яку інформацію про позивальників (у т.ч. й ту, що містить банківську, комерційну таємницю чи іншу інформацію), а також право на відмову від проведення банківських операцій за вимогами клієнта. Крім того, з аналізу кредитних договорів вбачається, що вони не містять умови стосовно порядку зміни і припинення договорів; навіть матеріальне право позивачів, яке гарантовано ст.652ЦК України на розірвання договору у звязку з істотною зміною обставин обмежено у п.5.1гл.1 договорів. Зважаючи на вищенаведене, та з огляду на те, що в судовому засіданні знайшли підтвердження факти порушення відповідачем ПАТ «Златобанк» вимог цивільного законодавства України, Закону України «Про банки та банківську діяльність», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» при укладенні оспорюваних кредитних договорів, що суперечить положенням частини 1 статті 203 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку про наявність підстав, визначених ч.1ст.215ЦК України, для визнання недійсними оспорюваних кредитних договорів. Відповідно до Закону України «Про іпотеку» № 898-ІV, іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно з ст.575ЦК України іпотека - це застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. Недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом (частина 2). Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності (ч. 4 ст. 3 Закону N 898-IV). Зважаючи на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, суд приходить до висновку про наявність підстав, визначених ст.548ЦК України, положеннями ЗУ «Про іпотеку», для визнання недійсними іпотечних договорів від 15.07.2013р. та від 18.07.2013р., укладених на забезпечення недійсних кредитних договорів №№111/1/13-KL від 19.04.2013р., №108/1/13-KL від 19.04.2013р., №109/1/13-KL від 19.04.2013р., №110/1/13-KL від 19.04.2013р. Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч.1ст.559ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Таким чином, оскільки договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, то недійсність кредитного договору (яка має наслідком його припинення) також тягне за собою недійсність (припинення) договору поруки суд приходить до висновку про наявність підстав, визначених ст.ст.548,559ЦК України для задоволення позовних вимог в частині визнання недійсним договору поруки №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р. між ПАТ «Златобанк» та [PERSON]. та договору поруки №108/109/110/111/1/-KL-13/P-1 від 19.04.2013р. між ПАТ «Златобанк» та [PERSON] Статтею 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом. З огляду на те, що недійсність договору має наслідком скасування державної реєстрації прав, проведеної на підставі такого договору та оскільки договори іпотеки від 15.07.2013 року та від 18.07.2013 року є недійсними, то підлягають скасуванню як незаконні і відповідні записи про обтяження іпотечного майна іпотекою та забороною відчуження. Суд не приймає до уваги посилання представників відповідачів та третьої особи, [PERSON] банку України, на рішення суду у справі №668/477/15-ц, як на рішення яким встановлено законність оспорюваних договорів, з огляду на наступне. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Такі обставини є преюдиціальними фактами, їх преюдиціальність заснована на юридичному механізмі набрання судовим рішення законної сили, відповідно до якого виникає заборона оспорювати в іншому процесі встановлені у цьому рішенні факти. Отже, не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Так, предметом справи №668/477/15-ц було стягнення заборгованості за кредитним договором №108/1/13-KL від 19.04.2013р., укладеним між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» та Спільним українсько-чеським підприємством у формі товариства з обмеженою відповідальністю «BEBCO». В той же час, недійсність оспорюваних договорів не була предметом дослідження, рівно як і не були предметом дослідження матеріали та докази, надані сторонами в обґрунтування підстав недійсності оспорюваних договорів у даній справі. Вимоги про визнання оспорюваних договорів недійсними не були заявлені у справі №668/477/15-ц, а суд, в силу приписів ч.1ст.11ЦПК України, не мав права з власної ініціативи вирішувати це питання.

Outcome: approved