Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивачка звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття. При цьому позивачка вказує, що з грудня 2012 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON]. Від цих відносин вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. З березня 2013 року, шлюбні відносини між ними погіршились і вересні 2014 року, припинились. Після припинення шлюбних відносин з відповідачем і до теперішнього часу їх неповнолітній син - [PERSON], [INFO], постійно проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач проживає окремо, з сином не спілкується, не проявляє до нього батьківської турботи, не цікавиться та не відвідує його не турбується про його фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню свого сина, а тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дитини. Позивачка в судове засідання не з'явилася, в попередньому судовому засіданні 15.02.2018 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, пояснивши, що з відповідачем вона познайомилась у 2011 році у м. Красноярськ де і стали проживати однією сім'єю. В грудні 2012 року вони знялися з реєстрації і разом переїхали до м. Мелітополя Запорізької області, де проживали її батьки. Спочатку мешкали у будинку в смт Кирилівка Якимівського району, а потім стали постійно проживати в будинку її матері за адресою: [ADDRESS]. Спочатку все було добре, але в подальшому їх стосунки стали погіршуватися, між ними виникали сварки і 02.05.2014 року відповідач пішов з родини і з того часу до дому не повертався. Їх знайомі та родичі часто їй казали, що зустрічали [PERSON] десь у місті, сама вона останнє бачила відповідача на Образцовому ринку в м. Мелітополі у середині липня 2017 року, однак відповідач зробив вигляд, що її не помітив. За весь час, поки відповідач не проживає з родиною, він не дзвонив та ні разу не приходив до дитини, не цікавився її життям та розвитком, не надавав матеріальної допомоги. У зв'язку з цим просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їх дитини та стягнути аліменти на її користь на утримання сина. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 травня 2017 року, і до досягнення дитиною повноліття, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день слухання справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному сайті суду, про причини неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав. Через повторну неявку відповідача у судове засідання, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, у відповідності зі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. В судовому засіданні представник третьої особи - органу опіки та піклування, виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, [PERSON], просила вирішити питання на розсуд суду, оскільки внаслідок відсутності даних про місце фактичного проживання відповідача, орган опіки та піклування позбавлений можливості надати об'єктивний висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. . Суд вислухавши пояснення позивачки її представника, показання свідків: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 2011 року позивачка [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON]. Від фактичних шлюбних відносин вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Згідно довідки з місця проживання від 25.04.2018 року, вбачається, що неповнолітній син позивачки, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до характеристики на [PERSON] виданою головою квартального комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області 03.05.2017 року, на утриманні [PERSON] знаходиться її неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.14). Відповідно до інформації Дошкільного навчального закладу № 1 «ім. 8 березня» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 04.05.2017 року, [PERSON], [INFO], з початку 2014 року і по теперішній час проходить навчання у ДНЗ № 1 «ім. 8 березня» ММР ЗО, мати дитини, [PERSON] старанно піклується про духовний, емоційний та фізичний розвиток неповнолітнього сина [PERSON], приймає активну участь у покритті усіх витрат пов'язаних з навчальним процесом дитини, відвідує батьківські збори. [PERSON], жодного разу не звертався до адміністрації закладу з питаннями про успіхи у навчанні та у вихованні неповнолітнього сина [PERSON], про його стан здоров'я та іншими запитаннями, що торкаються розвитку дитини. Відповідно даних, наданих психологом, [PERSON] не асоціює свою родину з батьком [PERSON] (а.с.9). Відповідно до інформації оздоровчого комплексу готельного типу «Готель Людмила» від 03.05.2017 року, [PERSON] [INFO], з літа 2013 року, кожного літа регулярно відвідує оздоровчий комплекс готельного типу «Готель Людмила» з метою його оздоровлення та фізичного розвитку. Ініціатором оздоровлення та фізичного розвитку дитини є його мати, [PERSON]. [PERSON], жодного разу не звертався до адміністрації оздоровчого комплексу, про стан здоров'я свого сина та іншими питаннями, пов'язаними з розвитком дитини не цікавився (а.с.10). Відповідно до інформації Комунального закладу «Дитячо-Юнацька Спортивна школа № 1» Мелітопольської міської ради Запорізької області від 04.05.2017 року, [PERSON] є вихованцем КЗ «ДЮСШ № 1» ММР ЗО та займається на відділенні спортивної гімнастики з 2016 року. На навчально-тренувальні заняття вихованця приводить бабуся та мати (а.с.11). Згідно довідки з місця проживання від 04.05.2017 року, вбачається, що неповнолітній син позивачки, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] з літа 2014 року за вказаною адресою не мешкає (а.с.12). Також в судовому засіданні встановлено, що за останнім відомим місцем реєстрації відповідача в [ADDRESS] житлове приміщення є знесеним у зв'язку із будівництвом мосту. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона з дитинства знає позивачку, проживає на одні вулиці з [PERSON], підтримує дружні стосунки з її матір'ю. У 2012 році, [PERSON] приїхала з чоловіком [PERSON] [PERSON] на постійне проживання до м. Мелітополя, де стали мешкати за адресою: [ADDRESS], у будинку матері [PERSON]. Спочатку все було добре, а потім відносини між ними стали погіршуватися. [PERSON] не працював, часто незрозуміло кудись уходив. З травня 2014 року, відповідач пішов з родини і більше не повернувся. Вихованням та утриманням дитини з того часу займається тільки [PERSON] та її мати. Вона часто буває в родині [PERSON] і ні разу не бачила і не чула від [PERSON] чи її матері, щоб [PERSON] за той час відвідував родину. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона близько спілкується з позивачкою, оскільки вона і мати [PERSON] є невістками. [PERSON] та [PERSON] приїхали в м.Мелітополь Запорізької області у 2012 році, вони проживали разом до літа 2014 року, а потім він нібито поїхав шукати роботу, але до родини так і не повернувся. У 2017 році вона бачила відповідача в магазині «Амстор», але не розмовляла з ним. Що стало причиною такої поведінки [PERSON], вона не знає. За весь час, що він не мешкає з родиною, дитиною опікується [PERSON] та її мати, батько дитину не відвідує та матеріально не допомагає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є матір'ю позивачки. Взимку 2012 року, дочка приїхала з Росії з чоловіком і дитиною, на той час, дитині було лише 7 місяців. Вони проживали разом у її будинку по [ADDRESS] до літа 2014 року, після чого, часті розлади в родині призвели до розірвання їх відносин. Після того, як [PERSON] пішов, у 2014 році вона бачила його у місті разом з іншою жінкою. [PERSON] казав [PERSON], що якщо вона буде проживати з матір'ю, то він до неї не повернеться. У липні 2015 року вона зустріла [PERSON] на Центральному ринку. В останній раз бачила його у 2017 році, він відростив чорну бороду. Таким чином, судом встановлено, що батько дитини, [PERSON], свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до своєї дитини протягом тривалого часу: не виявляє інтересу до існування своєї дитини, її долею не цікавиться, вихованням не займається, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує її харчування та лікування, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України встановлено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі зобов'язання піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти. Відповідно до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За приписами п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених наст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських прав. Ухилення від виконання своїх обов'язків - це акт свідомої поведінки, тобто особа має реальну можливість виконати його, або не вчиняє відповідних дій. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач по справі свідомо самоусунувся від виховання сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не цікавиться навчанням дитини, не спілкується, не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу. До того ж, відповідач нехтує своїм батьківським обов'язком щодо утримання дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. З огляду на викладене, вимоги органу опіки та піклування щодо відібрання дитини та стягнення аліментів на її утримання суд вважає обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судові витрати, що складаються з судового збору в розмірі 640 гривень, сплаченого нею при поданні позову. Таким чином, зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved