Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

У жовтні 2018 року позивач звернулася до суду з указаним позовом. В подальшому позивач уточнила позовну заяву. Зазначивши, що 09.11.1985 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу малолітніх та неповнолітніх дітей не мають. Спільне подружнє життя у них не склалося і сім'я фактично вже давно не існує, оскільки вони вже більше 10 років разом не проживають, подружні стосунки між ними не підтримуються, кожен має своє особисте життя не пов'язане з даним шлюбом. Позивач вважає, що подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам і на примирення не згодна. Просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований у Лугинському районному відділі РАГС Житомирської області актовий запис № 59 від 09.11.1985 року та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 19.10.2018 року відкрито провадження в указаній справі. Призначено справу до підготовчого судового засідання та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Позивач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. Подала заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підримує. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Просив розірвати шлюб. Зазначив, що дійсно більше десяти років спільно не проживає з позивачем та не веде з нею спільного господарства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем, суд, за результатами підготовчого провадження ухвалює судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Судом встановлено, що між сторонами 09.11.1985 року був укладений шлюб, який зареєстрований у Лугинському районному відділі РАГС Житомирської області, про що зроблено актовий запис за № 59 від 09.11.1985 року. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, зникло взаєморозуміння, стали частими сварки. Сторони спільно не проживають та не ведуть спільного господарства понад 10 років. За таких обставин справи, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 113 СК України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що до реєстрації шлюбу у позивача було прізвище «[PERSON]», яке вона змінила на «[PERSON]» у зв'язку з одруженням з відповідачем. Право після розірвання шлюбу надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]» позивачеві гарантує держава. Отже, вимога позивача про залишення їй прізвищя «[PERSON]» підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з матеріалів справи позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" . Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про повернення [PERSON] з ДКСУ у Лугинському районі 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. з рахунку № 31216206006292, код отримувача 37799357, МФО 899998. На підставі ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved