Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

Представник відповідача [PERSON] - адвокат Аждер В.А. відзиву на позов не надав, щодо задоволення позовних вимог не заперечував, просив про розгляд справи без його участі. Представник відповідача - нині діючого Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) МЮУ надав відзив на позов, зазначивши про порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, щодо задоволення позову заперечень не мав, залишивши питання про вирішення справи за позовом на розсуд суду. Від третьої особи будь-яких заяв, додаткових пояснень не надходило. Представник позивачки [PERSON] - адвокат Сігнаєвський А.О. на задоволенні позову наполягав, просив розглянути справу у його відсутності. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про народження доньки [PERSON] , [INFO] ; копія свідоцтва про народження сина [PERSON] , [INFO] ; копія заяви свідка [PERSON] від 11.07.2020р.; копія заяви свідка [PERSON] від 10.08.2020 р.; копія заяви свідка [PERSON] від 30.08.2020р.; копія довідки лікаря від 19.08.2020р.; копії повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження [PERSON] та [PERSON] ; копії свідоцтв про вчинення таїнства хрещення над [PERSON] та [PERSON] ; копія листа позивачки від 26.11.2020р., адресованого відповідачу. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі, діюча через свого представника - адвоката Сігнаєвського А.О., звернулася із позовом до суду із вимогами про внесення змін до актового запису про народження дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] - щодо їхніх імен на « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно, зазначивши, що з 24.08.2012р. сторони у справі (позивачка і відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі. У зв`язку із тим, що сімейне життя сторін не склалося, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31.01.2020р. шлюб між ними було розірвано. У період шлюбу у сторін народилися діти: донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №8394, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 19.08.2014 р.; син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис №7678, видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 27.11.2017 р. Після розірвання шлюбу між сторонами в судовому порядку було вирішено питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання їхніх дітей. Отже, з моменту розпаду сім`ї по теперішній час діти проживають разом із матір`ю, яка піклується про них. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029532839 від 11.02.2021р. державна реєстрація народження [PERSON] проведена за заявою батька [PERSON] і дитині присвоєно ім`я « [PERSON] » відповідно до письмової заяви батька. Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00029533207 від 11.02.2021р. державна реєстрація народження [PERSON] проведена за заявою батька [PERSON] і дитині присвоєно ім`я « [PERSON] » відповідно до письмової заяви батька. Як стверджує позивачка, при державній реєстрації народження дітей її бажання, як матері, при визначенні імен дітей не було враховано, надавши дітям такі імена, батько порушив інтереси дітей, врахував лише свої окремі релігійні прихильності, які не співпадають зі середою оточення та мешкання дітей, з національними звичаями та моральними устоями в українській державі. Позивачка стверджує, що надані дітям імена « [PERSON] » та « [PERSON] » заважають реалізувати їм себе в українському суспільстві, порушують їх зону комфорту, приводять до виникнення по відношенню до них неприємних образ у дошкільному та шкільному середовищах. Крім того, позивачка стверджує, що діти після народження були охрещені в українській православній церкві і їм були присвоєні імена « [PERSON] » та « [PERSON] » відповідно, самі діти сприймають себе та озиваються саме на ці імена, мати, родичі, сусіди, хрещена, лікарі кличуть їх також за православними іменами, а не за зареєстрованими. Тому, з урахуванням вищенаведеного та з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, забезпечення їм нормальної середи розвитку та спілкування, позивачка і звернулася до суду із вищевказаними вимогами. В досудовому порядку спір вирішити не надалося можливості. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані та підлягають задоволенню. Слово "ім`я" має декілька значень. Як нематеріальне благо воно означає особисту назву людини, що дається їй при народженні. Ще одне значення цього слова - популярність, та (або) інша репутація - є схожим до понять честі і гідності особи, відображає думку оточуючих людей про конкретного індивіда. Відповідно до ст. 294 ЦК України фізична особа має право на ім`я. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить (ст. 28 ЦК України). Відповідно до статті 49 наведеного Кодексу державній реєстрації підлягають, зокрема народження фізичної особи та її походження. При визначенні прізвища, імені та по батькові дитини є ряд важливих правових моментів. Право на ім`я - це найважливіше право, оскільки всі цивільні права особа має право набувати тільки під своїм ім`ям. Набуття прав і обов`язків під ім`ям іншої особи не допускається. Крім того, що стосується дитини, ім`я важливе і остільки, оскільки воно справляє вплив на соціалізацію дитини. Стаття 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. визнає за дитиною право на ім`я. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того Основними положеннями Конвенції ОО про захист прав дитини встановлено право дитини (ст. 7) на ім`я, яке включає до себе право на: гарне і милозвучне ім`я; на привітне ставлення батьків; на виключення насмішок з імені та дражніння ним; на виключення прізвиська дитини та ін. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ст. 146 СК України ім`я дитини визначається за згодою батьків. Спір між батьками щодо імені дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За ст. 144 СК України реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Отже, ім`я дитини визначається за порозумінням між матір`ю та батьком. Оскільки за реєстрацією народження дитини може звернутися до органу РАЦСу один із батьків, припускається, що власне ім`я дитини вибране за їхньою згодою. Положення про визначення імені дитини за згодою батьків означає, що органи РАЦС не мають права при реєстрації народження дітей надавати їм ім`я всупереч бажанню батьків. Батьки є вільними у виборі власного імені своїй дитині. При реєстрації народження за заявою одного з них передбачається, що інший згоден з обраним ім`ям (ч. 3 ст. 54 СК України). Органи РАЦС не мають права відмовити в наданні дитині обраного батьками імені на тій підставі, що дане ім`я не вказано в довіднику особистих імен або є скороченим, пестливим. Але з цього не випливає, що батьки мають нічим не обмежене право наректи дитину будь-яким вигаданим ім`ям. Право вибору імені своїй дитині, як і будь-яке право, має межі здійснення. Батьки не можуть, використовуючи права, що їм належать, всупереч інтересам дитини, дати дитині ганебне ім`я або ім`я, здатне викликати у неї або оточуючих неприємні асоціації. Ім`я не повинне бути схожим на прізвисько. Батьки мають інше суб`єктивне право: право вибору імені своїй дитині. З реалізацією цього права воно припиняє своє існування. Отже, виходячи з положень ч. 3 ст. 54 СК України, слід зробити висновок, що відповідач, діючи від імені своєї дружини, подавав заяви про реєстрацію народження дітей правомірно, діючи в межах наданих йому прав, і процедура реєстрації народження дітей при цьому не була порушена, а присвоєння імен «незвичайних» для українських було узгоджено із матір`ю дитини. Про те, що [PERSON] не заперечувала щодо присвоєння імен спільних дітей в трактовці « [PERSON] » та « [PERSON] » свідчить і те, що вона протягом досить тривалого часу з моменту народження дітей ( з 2014 р. та з 2017 р.) не зверталася до відповідного органу РАЦС або суду із заявами (позовом) про зміну імен дітей на інші, а толерантно відносилася до юридично зареєстрований імен своїх дітей, ввівши у побут та при спілкування інші імена дітям (які були надані ним при православному охрещені) - « [PERSON] » та « [PERSON] ». Таким чином, в даний час виникла «подвійність» у найменуванні дітей: в юридичному оформленні документів вони мають одні імена, у житті - зовсім інші. Однак, оскільки ім`я, прізвище та по батькові дитини має за собою юридичні наслідки, пов`язано із набуттям прав та обов`язків людиною та громадянина України, поняття та реальний факт існування подвійності імен дітей слід виключити. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина з моменту народження має право на ім`я та громадянство. Відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, а також засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану визначено Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010р., що діє з 27.07.2010р. (далі - Закон № 2398-VІ). Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону № 2398-V відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження. Приписами ч. 1 ст. 22 Закону № 2398-V внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Зміни до актових записів цивільного стану та порядок їх внесення регулюються Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 12.01.11р. №96/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 за № 55/18793 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання із змінами, внесеними згідно з Наказами Міністерства юстиції №709/5 від 10.05.2012р. та №1161/5 від 03.08.2012р. Відповідно до п.п. 1.15, 2.16.7, 2.18 Правил: відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку; на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду; зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації за місцем зберігання відповідного актового запису цивільного стану, крім випадків, встановлених у пункті 2.28 цього розділу. Згідно п. 2.10. Правил заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження у зв`язку з тим, що при державній реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім`я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. За п. 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (2.13.1). Згідно із п. 2.16.7. Правил на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду. Кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при ньому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Приймаючи рішення по справі, суд враховує те, що на час розгляду справи в суді обидві сторони (батьки дітей) не заперечували щодо позову, отже вони обопільно згодні із тим, що нинішні юридичні ім`я дітей створюють складнощі у розвитку та виховуванні доньки та сина, порушують нормальні соціальні зв`язки у суспільному спілкуванні їх із іншими дітьми, вихователями, педагогами; призводять до виникнення необґрунтованих здивувань та підвищеної уваги до дітей, що неправдиво відокремлює їх не як осіб (одиниць суспільства) та індивідуальностей, а як таких, що є «начебто іншими за дискримінаційними ознаками». Крім того, суд зазначає, що надані дітям при реєстрації народження імена не відповідають ні релігійний, на традиційним, ні національним уподобанням українського суспільства, а взагалі являються іменами індійського релігійного походження. Щодо незручностей, викликаних зареєстрованими іменами дітей, та закріплення за дітьми нових імен, суд зазначає також, що в дійсності, весь час з моменту народження дітей та на теперішній час дітей називають « [PERSON] » та « [PERSON] », ці імена були надані їм при вчиненні таїнства православного хрещення ( що є підтвердженням також того, що діти не мають жодного відношення до індуїзму). Православними іменами дітей називають і батьки, і сусіди, хрещена, друзі родини позивачки. Тобто, самі діти ототожнюють себе саме з православними іменами, сприймають себе як [PERSON] та [PERSON] , а отже юридична зміна цих імен будь- яким негативним чином не вплине на психіку та розвиток дітей. З урахуванням вищенаведеного, з метою захисту прав та інтересів неповнолітніх дітей, суд вважає доцільним внесення змін до документів, а саме, до актових записів про народження дітей, де слід провести зміну імен дітей доньки « [PERSON] » на « [PERSON] », а сина « [PERSON] » на « [PERSON] ». Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки згідно позовних вимог позивачка просила понесені судові витрати залишити за нею, суд не стягує судовий збір з відповідача на користь позивачки. Оскільки при подачі позову позивачкою не був сплачений судовий збір, суд стягує 908 грн. 00 коп. з неї на користь держави, а потім цю ж саму суму з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved