Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивач ПрАТ «ІНГО Україна» 28.12.2018 р. звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: стягнути з відповідача шкоду в розмірі 168062,28 грн. та сплачений судовий збір. Посилається в позові на те, що 30.12.2015 р., [PERSON] , керуючи автомобілем «Ніссан» д.н. [NUMBER] , скоїв ДТП, у результаті якого застрахований страховою компанією автомобіль «Ягуар», д/н [NUMBER] , (договір страхування №330514670.15 від 10.07.2015 р.), що належить [PERSON] , отримав механічні ушкодження. Згідно Довідки про ДТП (форма №2) УДАІ УМВС України ДТП мала місце внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм [PERSON] ДТП визнано страховою подією, з настанням якої виникає обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування. Для визначення розміру матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП власникові застрахованого автомобіля, було складено Звіт № 0001 від 08.02.2016 р., відповідно до якого матеріальний збиток, заподіяний власникові застрахованого автомобіля склав 133294 грн. 60 коп., при цьому вартість відновлювального ремонту склала 245 538,92 грн. На умовах договору страхування страховик оплачує вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля, у зв`язку з чим страхове відшкодування на підставі рахунку №С27783 від 26.01.2016р. ТОВ «Автолайф Центр» склало 217 062 грн. 28 коп. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних СК «Київ РЕ» (поліс №АІ/3396972, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн.). Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), а саме 168062 грн. 28 коп. (245538,92 грн. - 49000 грн., враховуючи наявність франшизи - 1000 грн., що не відшкодовується Страховиком ОСЦПВ). Отже, на думку представника позивача, сума, що підлягає стягненню з відповідача складає 168 062 грн. 28 коп. Виходячи з цього, просить задовольнити позов. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 08.01.2019 р. зазначену цивільну справу передано в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва Кушнір С.І. Ухвалою суду від 25.02.2019 р. відкрито загальне позовне провадження в даній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. Відповідач 27.09.2019 року подав відзив на позовну заяву, просить відмовити в позові в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності. 28.05.2020 р. ухвалою суду, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача в судовому засідання підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. В судовому засіданні відповідач проти задоволення позову заперечував у повному обсязі. Ухвалою суду від 05.10.2021 проведено заміну позивача ПрАТ «ІНГО Україна" на Акціонерне товариство "Страхова компанія «ІНГО». Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 10.07.2015 р. між позивачем та [PERSON] , власником транспортного засобу - автомобіля «Ягуар», д/н [NUMBER] був укладений Договір добровільного страхування №330514670.15. Строк дії договору з з 11.07.2015 по 10.07.2016. 30.12.2015 р. о 21 год. 40 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом «Нісан», д/н [NUMBER] , в м. Києві на вул. Нижній Вал, 17, рухаючись по перехрещуваній дорозі, не надав переваги у русі автомобілю «Ягуар», д/н [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдання матеріальних збитків. Постановою Подільського районного суду м. Києва від 11.12.2020 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністравтивного правопорушення. передбаченого ст.124 КУпАП, провадження у справі було закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає. Судом також встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних СК «Київ РЕ» (поліс №АІ/3396972, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50 000 грн., франшиза - 1 000 грн.). Відповідно до звіту про оцінку від 08.02.2016 р., проведеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] вартість відновлювального ремонту автомобіля «Jaguar XF», д.н. [NUMBER] склала 245 538,92 грн. Судом встановлено, що відповідно до рахунку від 26.01.2016 р. № С000027783, ТОВ «Автолайф Центр» були проведені роботи з ремонту транспортного засобу «Jaguar XF», д/н [NUMBER] на загальну суму 217062,28 грн. Згідно з страховим актом від 28.01.2016 р. № 136788 страхова виплата за умовами договору страхування №330514670.15 від 10.07.2015 р. склала 217062,28 грн., яка була перерахована позивачем на рахунок ТОВ «Автолайф Центр» на підставі платіжного доручення № 817 від 03.02.2016 р. Як зазначено вище, відносини позивача з застрахованою ним особою виникли на підставі договору майнового страхування. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, в тому числі, з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування). Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - це страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договором майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно ст. 4 Закону України «Про страхування» страхування транспортного засобу належить до майнового страхування. За змістом п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» при настанні страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Таким же чином врегульовано дане питання і в статті 27 Закону України «Про страхування». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц в аналогічних правовідносинах зроблено висновок про те, що за вимогами статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Згідно з пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Судом враховано правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача як володільця транспортного засобу була застрахована за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів СК «Київ РЕ» (поліс №АІ/3396972, ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб - 50000 грн., франшиза - 1000 грн.) з відповідача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди, сплаченої позивачем і страховою виплатою за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: 217062,28 грн. (розмір шкоди, відшкодований позивачем) - 49000 грн. (ліміт за шкоду майну за полісом №АІ/3396972, з урахування франшизи у розмірі 1000 грн.) = 168062,28 грн. Враховуючи викладене вище, виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Строк позовної давності з урахування обставин справи почався 30.12.2015 року, тобто з моменту заподіянння шкоди, а до суду позивач з позовом звернувся 28.12.2018, тобто в межах загальних строків позовної давності. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду. Виходячи з цього суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 2520,93 грн. судового збору.

Outcome: approved