Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до якої входять, з поміж іншого, земельні ділянки, які спадкодавець їй заповіла, виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі їй відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з неточностями у правовстановлюючих документах, спадщину вона прийняла шляхом постійного проживання з матірю, доглядом за будинком та земельною ділянкою, іншим чином ніж шляхом звернення до суду її спадкові права не набути, просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки та встановити факт належності Державного акта на право власності на дані земельні ділянки спадкодавцеві. В судове засідання позивач не зявилась, про місце та час слухання справи була належним чином повідомлена. Представник відповідача в судове засідання не зявився,про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 листопада 2001 року гр. [PERSON] зробила розпорядження у вигляді заповіту, де вказала, що на випадок її смерті, все її майно де б воно не було та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день його смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON]. 14 листопада 2005 року померла гр. [PERSON], у віці 93 років в с. Глиниця, Радомишльського району Житомирської області даний факт підтверджує свідоцтво про смерть серії І-ТП № 233167, видане повторно відділом ДРАЦС реєстраційної служби Радомишльського РУЮ у Житомирській області від 11.03.2014 року. Спадщину після смерті [PERSON], у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла [PERSON], шляхом постійного проживанням з покійною [PERSON] на час відкриття спадщини, доглядом за будинком, обробітком земельної ділянки та сплатою необхідних платежів, отримували кошти за землю, тощо даний факт також підтверджує довідка № 240 від 20.02.2014 року з виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. До складу спадкового майна, яке залишилося після смерті заповідачки входить дві земельні ділянки, загальним розміром 2,92 га, а саме: - земельна ділянка площею 2,82 га, (кадастровий номер 1805084400:06:000:0065), - та земельна ділянка площею 0,10 га, (кадастровий номер 1805010100:08:000:0110) цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і які належали на праві приватної власності померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 220520 від 11 липня 2005 року, виданого на імя «Самойленко Марія Антонівна» згідно розпорядження голови Радомишльської РДА № 188 від 20.09.2004 року. Однак, у зазначеному вище Державному акті була допущена помилка невірно зазначено прізвище, замість «Самійленко Марія Антонівна» вказано «Самойленко Марія Антонівна», проте факт належності покійній заповідачці даного Державного акту підтверджує довідка № 344 від 27.04.2017 року з виконавчого комітету Кичкирівської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Крім того, встановлено, що набути вищезазначене майно в порядку передбаченому ст. 1298 ЦК України, шляхом отримання свідоцтв про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки позивач, як спадкоємець за заповітом не має можливості через те, що оригінал вищезазначеного Державного акту втрачений, а відповідно до положень ЗУ «Про нотаріат», такі правовстановлюючі документи вважаються недійсними і не можуть бути прийняті для вчинення нотаріальних дій. У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє її позовні вимоги. У відповідності до ст.256 ч.2 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд її позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved