Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

У березні 2017 року позивач [PERSON] звернувся з позовом до відповідача ПАТ «Донбасенерго» про захист прав споживачів, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 06.10.2016 року він звернувся до відповідача з проханням повернути кошти за двічі оплачені послуги теплопостачання будинку за одні і ті ж показання засобів вимірювальної техніки, а саме 29.03.2012 року він сплатив за спожиту теплову енергію по поточним показанням 102,213 МВт і попереднім 96,366 МВт на суму 999,96 грн.; 24.04.2012 року він вдруге оплатив за ті ж самі показання лічильника. Листом від 22.11.2016 року йому було відмовлено у повернення коштів з посиланням на помилковість вказаних ним показників засобу вимірювальної техніки. Вважає таку відмову необґрунтованою та неправомірною, у звязку з чим просить суд стягнути з ПАТ «Донбасенерго» на його користь зайво сплачені за одні й ті ж показання засобу вимірювальної техніки кошти в розмірі 999 грн. 96 коп. Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 15 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення , яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що надання послуг теплопостачання має здійснюватися виключно на договірних засадах, відповідний договір між сторонами відсутній. Також, суд не звернув уваги на надані ним розрахунки з яких вбачається, що за березень місяць оплата проведена за показанням лічильника за лютий (подвійна оплата). Факт двійної оплати за одні і ті ж показання лічильника підтверджується ї тим, що при поточних показаннях лічильника за 4 місяця 2012 року (січень-квітень) на 30 квітня 2012 року величини спожитої теплової енергії складала 108,396 МВт та попередніх на 1 січня 2012 року 91,031МВт , тому всього підлягає оплаті 2969 грн., а фактично по квитанціях за цей час сплачено 3969,52грн., тобто переплата складає 1000,52 грн. В засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги. Представники відповідача [PERSON], [PERSON],[PERSON] у засіданні апеляційного суду проти доводів апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити, рішення суду залишити без зміни. Суд,заслухав пояснення сторін, вивчив матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає,що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. З урахуванням ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суду суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, ті якими доказами вони підтверджуються ; чи є інші фактичні дані , які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права. Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом,звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься і у частині 1 ст.3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. За змістом ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вони посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. При розгляді справи судом встановлено, що позивач проживає та зареєстрований у [INFO] та користується послугами теплопостачання, що надає ПАТ «Донбасенерго». Будинок має площу 242, 5 кв.м та підключений до централізованої системи теплопостачання та постачання гарячої води. Нарахування за надані послуги позивачу здійснюється за показаннями приладу обліку теплової енергії. Згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради № 4 від 27.01.2011 року «Про погодження тарифів на теплопостачання» тариф на теплопостачання для населення складає 230,64 грн./Гкал з ПДВ. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що показання приладу обліку теплової енергії зазначені у квитанціях позивачем за березень 2012 року та ті , що були надані представником складають 108,06 Гкал та повністю співпадають с показаннями, що були зафіксовані у «Журналі обліку показань по опаленню житлових будинків» - 108,061 Гкал, а розбіжності у квитанціях, які надані позивачем виникли через помилку позивача при їх заповненні. Апеляційний суд не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного. Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин , що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 1 зазначеного Закону споживач це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відповідно до частини 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Згідно зі ст. 11 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», до таких послуг віднесені, зокрема, послуги з централізованого теплопостачання постачання, постачання холодної та гарячої води, тощо. Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» встановлені, що централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання. Пунктом 18 зазначеної Постанови розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з теплопостачання між позивачем та відповідачем не укладався, тому плату за послуги з теплопостачання відповідачі зобовязані вносити щомісяця не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 20 вищевказаної Постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У платіжному документі передбачаються графи для зазначення поточних і попередніх показань засобів обліку води, теплової енергії, різниці цих показань або затверджених нормативів (норм) споживання, тарифу на даний вид послуг і суми, яка належить до сплати за надану послугу. Відповідно до п. 41 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року «Про затвердження Правил користування тепловою енергією» споживач несе відповідальність за достовірність наданої інформації. Згідно підпункту 2 пункту 1 ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 14 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, абз. 14 ст. 24, абз. 9 ст. 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач зобовязаний забезпечити доступ до засобів обліку для зняття контрольних показників засобів обліку. Показання будинкових засобів обліку знімаються представником виконавця один раз на місяць у присутності постачальника та представника споживачів. Показання квартирних засобів обліку знімаються споживачем щомісяця. Відповідно до пункту 19 Постанови Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 року № 1198 «Про затвердження Правил користування тепловою енергією», споживач за показами вузла обліку визначає обсяг спожитої теплової енергії та параметри теплоносія і заносить ці дані до журналу обліку споживання теплової енергії. Судом встановлено , що позивач проводив оплату за надані послуги теплопостачання за показаннями приладу обліку теплової енергії за платіжними документами, які містять дані поточних і попередніх показань засобу обліку теплової енергії, різницю цих показань, тариф, суму, яка належить до сплати за надану послугу та конкретний період оплати послуг. В судовому засіданні апеляційного суду було оглянуто та досліджено оригінали квитанцій по оплаті за послуги теплопостачання які знаходяться у позивача та відповідача за період з січня 2012 року по квітень 2012 року,з яких вбачається, що оплата проводилась позивачем наступним чином : 20.02.2012 року за січень 2012 року у сумі 912,30 грн. за показаннями приладу обліку 91,031-96,386; 29.03.2012 року за лютий 2012 року у сумі 999,60 грн. за показаннями 96,366-102,213; 24.04.2012 року за березень 2012 року у сумі 999,60 грн. за показаннями 102,213-108,061; 21.05.2012 року за квітень 2012 року 1057,30 грн. за показаннями 102,213-108,396, тобто за ті ж самі показання приладу обліку, що ї у березні, тоді як фактично за квітень позивач мав сплатити за надані послуги за показаннями 108,061-108,396, тобто за 0,335 Мвт.(а.с.47,168). Всі квитанції містять електронний підпис Банку , тому у суду немає підстав сумніватися у їх достовірності. З витягу особового рахунку [PERSON] № 085000017 вбачається, що за квітень 2012 року за послуги нараховано 94,85 грн. Суд не може прийняти до уваги заперечення представників відповідача , що підстави для стягнення суми подвійної оплати відсутні, оскільки позивач має заборгованість за надані послуги виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Словянського міськрайонного суду Донецької області від 11 березня 2014 року скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Донбасенерго» заборгованості за надані послуги 12038,47 грн. Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 31 березня 2014 року скасовано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Донбасенерго» заборгованості за надані послуги на період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року у сумі 7608,29 грн. Рішенням Словянського міськрайонного суду від 26 червня 2015 року зобовязано Словянську ТЕС ПАТ «Донбасенерго» здійснити [PERSON], що мешкає за адресою Донецька область, м.Миколаївка, вул.Українська,17 нарахування витрат за надані послуги з теплопостачання згідно з показаннями приладу обліку, встановленому за вказаною адресою за період з грудня 2008 року по вересень 2011 року включно. Рішення суду залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 січня 2016 року. З особового рахунку позивача вбачається, що його заборгованість за надані послуги за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року складає 7608,29 грн. та як пояснили у судовому засіданні представники відповідача вона виникла у звязку з опаленням поза приладом обліку теплової енергії приміщення ванної кімнати будинку позивача. Проте, ці обставини не дають відповідачу права самостійно зарахувати надмірно отримані ним кошти на погашення цієї заборгованості , оскільки в платіжних документах позивач про погашення заборгованості не зазначав, зазначив конкретний період оплати, суму та показання приладу обліку , але помилково сплатив двічі за одні ї ті ж самі показання лічильника. З позовної заяви [PERSON] вбачається, що він просив захистити його права та посилався на Закон України «Про захист прав споживачів», який ці правовідносини не регулює. Відповідно до частини 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява щодо суті позовних вимог повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Зі змісту позовних вимог, позивача вбачається, що фактично він просить стягнути з відповідача безпідставно отримані ним кошти. Процесуальний закон не зобовязує позивача зазначати в позовній заяві правову норму, яка регулює спірні правовідносини та підлягає застосуванню до цих правовідносин. Питання які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин вирішує суд під час ухвалення рішення (стаття 214 ЦПК України). Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава на якій воно було набуте згодом відпала. Апеляційний суд вважає, що судом на підставі належних доказів встановлено , що позивач двічі оплатив відповідачу кошти за надані послуги у сумі 999,96 грн., які відповідач утримує у себе без достатньої правової підстави , а тому ці кошти підлягають поверненню у зазначеному розмірі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини позовних вимог . Відповідно до вимог Закону України « Про судовий збір» судовий збір за подання позовної заяви майнового характеру складає 640 грн., за подання апеляційної скарги 704 грн., позивач , як інвалід 2 групи звільнений від оплати судового збору, його позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому судовий збір у загальній сумі 1344 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved