Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

У вересні 2020 року до суду надійшла позовна заява Акціонерного товариства «Універсал Банк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач посилається на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16.04.2013 у справі №2-8002/12 стягнуто з солідарно з [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352, який знаходиться за адресою: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість за кредитним договором у сумі 800 039 грн. 33 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3219 грн. Оскільки відповідачі не виконують рішення суду від 16.04.2013, порушили строки виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати за час прострочення виконання рішення суду в розмірі 157483,85 грн., 3% річних в сумі 70222,62 грн. Ухвалою суду від 07.09.2020 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 02.10.2020 відповідачем [PERSON] надано суду відзив в якому остання, посилаючись на припинення поруки просить відмовити в задоволенні позовних вимог щодо неї. 07.10.2020 представником позивача надано суду відповідь на відзив в якому позивач вказує, що підстави заявленого позову виникли в зв`язку з невиконанням Відповідачами рішення суду, відтак підстав для відмови в задоволенні позову в зв`язку з припиненням дії поруки не має. В судовое засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Представник позивача надала заяву про розгляд справи без участі позивача. Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Між ВАТ «Універсал Банк» (правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк») та [PERSON] 23.05.2008 було укладено кредитний договір №066-2008-1636, згідно умов якого позивач видав відповідачу кредит у сумі 90 310 швейцарських франків на придбання майна, а саме: однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , а відповідач у свою чергу зобов`язувалась погасити кредит до 10.05.2031, сплатити за його користування проценти у розмірі 9,95% річних, а за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 29,85%. Позивач виконав умови кредитного договору та надав [PERSON] зазначені грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки від 23.05.2008. Крім того, в якості забезпечення виконання [PERSON] своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, передбачених згаданим кредитним договором, 23.05.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачами [PERSON] та [PERSON] укладено договори поруки №066-2008-1636-Р та №066-2008-1636-Р/1 відповідно. Згідно зазначених договорів поруки [PERSON] та [PERSON] зобов`язувались перед позивачем відповідати за невиконання [PERSON] усіх її зобов`язань перед позивачем, що виникли з кредитного договору №066-2008-1636 від 23.05.2008, укладеного між позивачем та [PERSON] , в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. [PERSON] 21.11.2009 зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, актовий запис №2633. Оскільки відповідачами порушені договірні зобов`язання, рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі № 2-8002/12, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер: [NUMBER] ), [PERSON] ( [INFO] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] ; ідентифікаційний номер: [NUMBER] ) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄДРПОУ 21133352, який знаходиться за адресою: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) заборгованість за кредитним договором у сумі 800 039 грн. 33 коп. та витрати по сплаті судового збору у сумі 3219 грн. Суд вважає важливими доводи відповідача викладені у відзиві, разом з тим не може їх врахувати виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних витрат за невиконання рішення суду, охоплюючи період з 01.08.2017 по 28.07.2020 в розмірі 227 706,47 грн. Згідно ч.1 та 2 ст. 18 ЦПК України встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, наявність судового рішення, яке набрало законної сили підтверджує факт наявності заборгованості у відповідачів. Відтак, оскільки виконання судового рішення є обов`язковим, та з огляду на те, що відповідачі порушили виконання грошового зобов`язання з виплати заборгованості, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді інфляційних витрат та 3% річних відповідно до вимог ст. 625 ЦК України. Зважаючи на викладені обставини, доводи відповідача щодо припинення договору поруки, як підставу для відмови в задоволенні позову в частині поручителя є неспроможними. Крім того, факт наявності заборгованості перед кредитором підтверджується розрахунками, долученими до позовної заяви. Правомірність застосування ст. 625 ЦПК України у разі прострочення виконання зобов`язання боржником рішення суду підтверджується у наступних постановах: Постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 по справі № 686/21962/15-ц, Постанові Верховного Суду у справах № 638/10417/15-ц від 20.02.2019,№310/5419/15-ц від 11.07.2018, №463/4711/15 від 04.07.2018, №703/4704/15-ц від 28.02.2018,№361/7939/2015-ц від 06.08.2018. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобов`язанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами, суд вважає що позовні вимоги про стягнення з відповідачів 3 % річних та інфляційних витрат такими, що підлягають задоволенню. Відповідачі не надали заперечень з посиланням на докази щодо спростування заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В свою чергу, у ході розгляду даної справи відповідачами, у порядку статті 81 ЦПК України, не було надано суду належних і допустимих доказів на спростування заявлених позовних вимог, а також не було обґрунтовано наявність передбачених статтею 82 ЦПК України обставин, які б зумовлювали звільнення від доказування наявності наведених ним обставин. За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів,

Outcome: approved