Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У жовтні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за нею права власності на 1\\2 частку квартири, що розташована за адресою : [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько - [PERSON], який постійно мешкав за адресою : [ADDRESS]. Нас час його смерті він був власником 1\\2 частки спірної квартири, на яку вона, як спадкоємиця, отримала с свідоцтво про право на спадщину. У видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1\\2 частку цієї квартири нотаріус відмовила , оскільки батько за життя не оформив право на спадщину після своєї двоюрідної бабки [PERSON], яка померла [INFO] та була власницею 1\\2 частки спірної квартири. Вважала,що оскільки батько є внучатим племінником [PERSON], постійно та на час смерті мешкав разом з нею, в подальшому до своєї смерті відкрито користувався спадковим майном, він фактично прийняв спадщину, на яку , в порядку спадкоємства, має вона - донька - [PERSON] Просила встановити факт прийняття [PERSON] спадщини у вигляді 1\\2 частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON],що померла [INFO] та визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1\\2 частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON], що помер [INFO]. ( а.с.3-5). В подальшому, до початку розгляду справи по суті, позивачка частково змінила підставу позову та просила визнати за нею право власності на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON],що померла [INFO] , в порядку набувальної давності, оскільки її батько - [PERSON] та [PERSON] тривалий час разом мешкали у квартирі [ADDRESS], були власниками цієї квартири у рівних долях. Після смерті [PERSON] , її батько - [PERSON] добросовісно, відкрито володів усією квартирою, в тому числі і долею [PERSON] , до часу своєї смерті,що настала [INFO]. [PERSON] заповіт не залишала, після її смерті спадщина ніким не приймалась. Вона( [PERSON]) прийняла спадщину після смерті батька та отримала свідоцтво про право на спадщину на 1\\2 частку зазначеної квартири. З огляду на викладене вона є універсальним правонаступником, тому має право на 1\\2 частку спірної квартири, що належала померлій [PERSON] в порядку набувальної давності.( а.с.59-62). До судового засідання позивачка не з'явилась, надала заяву якою позов підтримала , просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Представник позивачки - адвокат Вергельський О.В. , що діяв на підставі договору, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, зазначивши, що батько позивачки - [PERSON] тривалий час мешкав разом зі своєю двоюрідною бабкою за адресою : [ADDRESS] , разом вони у рівних частках приватизували цю квартиру. Після смерті [PERSON], [PERSON] продовжив користуватися всією квартирою, сплачував комунальні послуги , укладав договір реструктуризації боргів за комунальні послуги, оформлював субсидію за всю квартиру, тобто відкрито та очевидно для оточуючих користувався долею, яка належала [PERSON] За життя [PERSON] заповіт не залишала, спадщину після нею ніхто не приймав. Маріупольська територіальна громада не вчиняла ніяких дій, які б свідчили про прийняття спадщини. Тобто володіння [PERSON] долею [PERSON] було очевидним для третіх осіб, в зв'язку з чим він в порядку набувальної давності набув право власності на 1\\2\\ частку квартирі [ADDRESS] . Позивачка , як спадкоємиця після смерті [PERSON], є універсальним правонаступником , тому її позов про визнання за нею права власності в порядку набувальної давності підлягає задоволенню. Представник відповідача - Маріупольської міської ради Кравченко О.О., що діяла на підставі довіреності, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Суд, вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] сумісно мешкали в квартирі [ADDRESS] ,що належала їм в рівних долях на праві власності на підставі свідоцтва про право власності , виданого 9 грудня 1993 року за № [NUMBER]. 21 листопада 1994 року право власності було зареєстроване в БТІ м. Маріуполя за № [NUMBER]. [INFO] [PERSON] померла та [PERSON] поховав її. Після її смерті спадщину як за заповітом, так і за законом ніхто не приймав. [PERSON] продовжив проживати у спірній квартирі, користувався нею, сплачував комунальні послуги, отримував субсидію на сплату комунальних послуг, 22 лютого 2011 року уклав з ЖКП Іллічівського району м. Маріуполя договір про реструктуризацію заборгованості за житлово - комунальні послуги по всій квартирі в цілому. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняла його донька - [PERSON], що є позивачкою, отримавши 3 жовтня 2016 року свідоцтво про право на спадщину за законом на 1\\2 частку квартири [ADDRESS], зареєстроване в реєстрі за № 1-637. 7 жовтня 2016 року державним нотаріусом Третьої державної Маріупольської нотаріальної контори Костецькою Н.Г. була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на долю у вигляді 1\\2 частки спірної квартири, що залишилася після [PERSON], в зв'язку з чим позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності . Аналізуючи обґрунтованість позовних вимог суд приходить до наступного. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови). Судом встановлено, що [PERSON] з [INFO] почав добросовісно володіти 1\\2 часткою квартири [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , після смерті якої ніхто спадщину не приймав, заповіт нею не залишався. [PERSON] добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років відкрито, безперервно, добросовісно володів 1\\2 часткою квартири [ADDRESS] та за життя набув право власності на спірну частку за набувальною давністю. [INFO] [PERSON] помер та позивачка прийняла спадщину/ Зазначені обставини були підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які понад 20 років проживають у [ADDRESS], особисто знали як [PERSON] так і [PERSON] та підтвердили факт відкритого , безперервного та добросовісного володіння [PERSON] 1\\2 часткою квартири [ADDRESS] , що залишилася після смерті [PERSON] Ст.1218 ЦК України встановлено,що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті Відповідно до ст.ст. 1217, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі , на квартиру, житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи,що позивачка є донькою [PERSON], вона є універсальним правонаступником , оскільки вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є . Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно частини 1 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено,що позивачкою доведені обставини, на які вона посилається, в зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved