Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-15 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та відповідача. [PERSON] просить суд (уточнені позовні вимоги): -розірвати шлюб між [PERSON] до [PERSON] , зареєстрований 01.02.2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції в Закарпатській області, актовий запис № 43; -неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] ; -стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06 січня 2021 року і до досягнення ними повноліття. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтувала тим, що спільне життя з відповідачем не склалося і шлюбні відносини між ними припинені. Разом з нею проживають неповнолітні доньки і знаходиться на її утриманні, а тому слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей. Відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Третя особа пояснення щодо позову не надала. Заяви (клопотання) учасників справи, пояснення в судовому засіданні, інші процесуальні дії у справі Сторони та третя особа в судове засідання не з`явилися. Представником позивача [PERSON] було заявлено клопотання про розгляд справи у відсутності позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений. Представник третьої особи служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області подав клопотання про розгляд справи у відсутності представника третьої особи, зазначив, що юрисдикція органу опіки та піклування та служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації Закарпатської області не поширюється на територію Холмківської ОТГ. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання (стаття 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), в судове засідання не з`явився, а представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини встановлені Судом. 01.02.2003 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції в Закарпатській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено актовий запис за № 43, що стверджується долученим до справи оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] . В шлюбі у сторін народилися неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , /свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16.01.2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області/, та [PERSON] , [INFO] , /свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 27.08.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області/. Неповнолітні діти проживають разом з матір`ю і перебувають на її утриманні. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу судом не встановлено. Відповідно до довідки про доходи, виданої ГУНП В Закарпатської області, відповідач [PERSON] за період з липня 2020 по 31.12.2020 отримав дохід в розмірі 197 940, 80 грн. Відповідно до заяви від 05.01.2021 року відповідач позовні вимоги визнав, не заперечив проти задоволення позову. Оцінка Суду. Щодо розірвання шлюбу. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України (далі СК) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В свою чергу відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у них не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя, суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам сторін. Щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із статтею 180 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Виходячи із змісту статті 181 СК за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя). Відповідач не заперечував проти стягнення з нього аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд відповідно до статті 182 СК, враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дітей; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)відсутність в матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; 4)відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна; 5)розмір доходу відповідача, відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 6)інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, суд знаходить підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 3 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06 січня 2021 року і до досягнення ними повноліття. Щодо вимоги про залишення дітей проживати з матір`ю Суд наголошує, що згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Вирішуючи питання про місце проживання неповнолітніх дитей суд буде керуватись її «якнайкращими інтересами» Отже, статтями 141, 155 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі статтею 157 СК питання виховання дитини вирішується батьками спільно. За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким з батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини з залученням органу опіки і піклування / позиція Верховного суду у рішенні від 5.01.2020 у справі № 200/952/18/. У даному випадку спір між сторонами про визначення місця проживання відсутній, відповідачем подано до суду заяву, в якій він не заперечує проти того щоб неповнолітні діти проживали разом з їх матір`ю, а тому неповнолітніх дітей слід залишити проживати разом з матір`ю, що буде відповідати «якнайкращим інтересам дитини». Розподіл судових витрат між сторонами. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, згідно квитанції АТ «КОМІНВЕСТБАНК» №2360520067 від 05.01.2021 року (а.с.1) позивачем було сплачено 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок) судового збору, який підлягає стягненню з відповідача. Відповідно з п.3 ч.1ст.5 Закону України «Про судовий збір»від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. За вимогами ч. 6ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Приймаючи до уваги, що позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, передбачений пп.1п.1 ч.2ст.4 Закону України "Про судовий збір" в мінімальному розмірі в сумі 908 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. За правилами п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved