Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Служба у справах дітей в інтересах малолітніх: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулася із позовом до суду до [PERSON] та [PERSON] про відібрання дітей без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідачі є батьками чотирьох малолітніх дітей [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] та ухиляються від виховання та утримання дітей. Зокрема, посилається на те, у будинку відповідачів незадовільний санітарно - гігієнічний стан, відсутні продукти харчування та предмети гігієни для дітей, брудний та розкиданий одяг дітей, діти не доглянуті. Також вказували на те, що малолітній [PERSON] знаходиться на диспансерному спостереженні та перебуває на стаціонарному лікуванні з важким діагнозом - вроджена прогресуюча асиметрична гідроцефалія, при цьому відповідачка не виконує материнські обов'язки, не дотримується вимог медичного персоналу. Посилаючись на зазначені обставині просила суд відібрати у [PERSON] та [PERSON] їх малолітніх дітей без позбавлення батьківських прав; та стягнути із відповідачів аліменти по 400 гривень на кожну дитину на їх утримання. В судовому засіданні представники позивача [PERSON], [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили позов задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували проти обставин на які посилалися представники позивача, однак, просили суд не забирати у них дітей. Прокурор Сака А.М. в судовому засіданні, зважаючи на обґрунтованість позовних вимог, вважала за доцільне відібрати малолітніх дітей від відповідачів. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідка та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Частиною другою ст. 150 Сімейного кодексу України (далі СК) передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 155 СК здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною першою статті 170 СК визначено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 часини першої статі 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам за їхнім бажанням або органу опіки та піклування. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як правило, відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом, який має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. При цьому суд керується інтересами дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Разом з дітьми відповідачі проживають [ADDRESS] в будинку матері відповідача [PERSON] - [PERSON] Неодноразовим обстеженням комісії у складі служби у справах дітей Глибоцької РДА, СКМДС Глибоцького РВ УМВС, представника відділу молоді та спорту Глибоцької РДА встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не забезпечують малолітнім дітям нормальних побутових умов для їх життєдіяльності. Діти проживають в антисанітарних умовах, брудні, не доглянуті, не вживають заходів для обстеження стану їх здоров'я. Працівниками служби у справах дітей Глибоцької РДА з відповідачами проводилися профілактичні бесіди щодо необхідності створення належних умов для розвитку та виховання їх малолітніх дітей, однак, відповідачі належних для себе висновків не зробили, що підтверджується доказами, які є в матеріалах справи. З інформації Глибоцької ЦРКЛ від 29 квітня 2014 вбачається, що родина [PERSON] та [PERSON] проживала в незадовільних умовах, в одній кімнаті, де немає ніяких умов для проживання, мати не здійснювала належний догляд за дітьми, діти голодні, в будинку відсутні продукти харчування, мати зловживає алкоголем. Крім того, встановлено, що у неповнолітнього [PERSON] наявний важкий діагноз вроджена, прогресуюча, асиметрична гідроцифалія. Дитина потребувала лікування та належного догляду, однак, мати до лікарні не зверталася, дитину не лікувала. На вимогу лікарів в грудні 2014 року дитина була направлена до лікарні для проведення операції. До міської клінічної лікарні дитина поступила у занедбаному стані через неналежний догляд. На даний час [PERSON] проведено операцію дитина знаходиться в МДКЛ. При цьому судом встановлено, що відповідачка [PERSON], перебуваючи в лікарні, за дитиною не доглядає, не дотримується режиму годування дитини, розводить суміш сирою водою із водопроводу, що викликає діарею у дитини, постійно залишає дитину у відділенні без нагляду, в основному догляд здійснюється медичним персоналом. Дитина забезпечується підгузками та сумішами дитячого харчування силами благодійної організації. Відповідач [PERSON] здоров'ям дитини не цікавиться, не забезпечує дитину предметами догляду та харчування. Дані обставини не заперечуються відповідачами та були підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідка [PERSON] та іншими письмовими доказами. По факту невиконання обов'язків щодо виховання малолітніх дітей відповідачка [PERSON] притягалася до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП. В судовому засіданні також встановлено, що троє малолітніх дітей [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за направленням Глибоцької ЦРКЛ направлені до відділення реабілітації обласного спеціалізованого будинку дитини. При цьому в судовому засіданні встановлено, що відповідачі за весь час перебування дітей у дитбудинку жодного разу не цікавилися ними та не відвідували їх. Згідно висновку від 11 грудня 2014 року № 01.12-740, орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації, вважає за доцільне відібрання в судовому порядку у [PERSON] та [PERSON] малолітніх дітей за ухилення від виконання обов'язків по їх вихованню. Отже, з огляду на викладене, суд, враховуючи положення ст.170 СК України та ст. 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, за змістом яких суд лише у виняткових випадках, за наявності виключних обставин, може відібрати дітей від матері, дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів про те, що матеріально-побутові умови дітей та ставлення відповідачів до виховання дітей були справді небезпечними для їхнього життя і здоров'я. Відповідно до ст. 170 CK України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених пунктами 2-5 ч. 1 ст. 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. У зв'язку з викладеним, суд дійшов висновку, що неповнолітніх дітей необхідно передати органу опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області. Обґрунтованими на думку суду є також вимоги позивача про необхідність стягнення аліментів із відповідачів на утримання їх малолітніх дітей. Так, відповідно до п. 4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно із ч.4 ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1 ст.184 цього Кодексу суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі за умови, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи відповідачі мають нерегулярний дохід. За вимогами ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з метою забезпечення потреб та інтересів дітей, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму відповідного віку дитини, розміру мінімальної заробітної плати, та обставини, які зазначені в ст. 182 СК України, а саме те, батьки дітей, мають нерегулярний дохід, не мають нікого на утриманні, однак є молодими, здоровими людьми, зобов'язаний працювати і надавати утримання своїм дітям, розмір аліментів слід визначити в твердій грошові сумі по 200,00 гривень на місяць з кожнго на утримання на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідачів судовий збір в дохід держави у розмірі по 243 грн. 60 коп. з кожного, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного, ст. ст. 164, 170, ст. ст. 111, 112, 114, Закон України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року, ст. 8, Конвенції про захист прав і основних свобод людини,

Outcome: approved