Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

Представник позивача за довіреністю звернувся до суду з даним позовом та просить суд визнати за позивачем в порядку спадкування право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 2,30 га, кадастровий номер: [NUMBER], яка розташована на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативно-грошовою оцінкою 110707,93 грн., яка відповідно до державного акту серії [NUMBER] належала [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що після смерті [INFO] батька позивача - [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну частку (пай) в розмірі 2,30 га, що розташована в адміністративних межах Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті батька, заявник звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак у видачі вказаного свідоцтва йому було відмовлено у тому числі в зв'язку з втратою оригіналу державно акта про право власності на землю та запропоновано звернутися до суду. Оскільки право позивача на спадкове майно не може бути реалізовано без рішення суду, представник позивача змушений звернутися до суду з даним позовом. Судові витрати просить залишити за позивачем. У судове засідання представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, проте подав заяву з проханням слухати справу у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив, проте подав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON], який до дня смерті проживав у [ADDRESS]. За своє життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 19.06.1996 року секретарем виконавчого комітету Лісовицької сільської Ради народних депутатів Київської області Когут О.М., зареєстрований в реєстрі за [NUMBER], згідно якого усе своє майно, де б воно не було, і з чого не складалося, і взагалі все те, що на день смерті йому належатиме і на що він за законом матиме право, заповідає своєму синові (позивачу по справі) - [PERSON]. Інших спадкоємців за законом та за заповітом немає. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 21.09.2016 року по справі № 379/986/16-ц (2-о/379/54/16) встановлено юридичний факт, що померлий [INFO] в [ADDRESS] [PERSON] був батьком [PERSON], [INFO]. Рішення суду набрало законної сили 08.10.2016 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі на земельну ділянку площею 2,30 гектарів, що розташована на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, цільове призначення якої - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала останньому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України серії [NUMBER], виданого 29.10.1999 року Лісовицькою сільською радою та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті батька, позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак у видачі вказаного свідоцтва постановою № 850/02-14 від 05.08.2016 року нотаріусом було відмовлено в зв'язку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на вище вказану земельну ділянку та в зв'язку з тим, що у заповіті прізвище та ім'я спадкоємця указано [PERSON], а в свідоцтві про народження [PERSON] (паспортні дані [PERSON]). Після смерті спадкодавця позивач вступив у спадщину фактично прийнявши її, що підтверджується довідкою за № 440/02-31, виданою виконавчим комітетом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, в якій зазначено, що [PERSON] (позивач по справі) фактично прийняв спадкове майно спадкодавця, оскільки у встановлений законом шестимісячний термін прийняв на схорону його спадкове майно. За ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації . Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлюючого документа. Згідно зі статтею 68 Закону України «Про нотаріат» та підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом України», видача свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно проводиться нотаріусами після надання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. В разі відсутності таких документів нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим особа, яка претендує на зазначене майно повинна встановлювати право власності в судовому порядку. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або не законність набуття права власності не встановлено судом. Суд вважає, що позивач, як спадкоємець за заповітом своєчасно, відповідно до ст. 1269 ЦК України, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки загальною площею 2,3 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29.10.1999 року, вже померлому на той час [PERSON], Лісовицькою сільською Радою народних депутатів на підставі рішення 11 сесії XXIII скликання Лісовицької сільської Ради народних депутатів від 27.10.1999 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Приватним нотаріусом було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на вказану земельну ділянку, у тому числі в зв'язку з втратою оригіналу Державно акта про право власності на землю. Факт належності [PERSON], який помер [INFO], земельної ділянки загальною площею 2,3 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, кадастровий номер [NUMBER] підтверджується наступними доказами: копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29.10.1999 року, вже померлому на той час [PERSON], Лісовицькою сільською Радою народних депутатів на підставі рішення 11 сесії XXIII скликання Лісовицької сільської Ради народних депутатів від 27.10.1999 року, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]; довідкою № 459, виданою 19.02.2016 року Відділом Держгеокадастру у Таращанському районі Київської області; витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки [NUMBER], виданого 19.02.2016 року Відділом Держгеокадастру у Таращанському районі Київської області. Оригінал Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 29.10.1999 року Лісовицькою сільською Радою народних депутатів, на ім'я [PERSON] був втрачений, що підтверджується копією оголошення з районної газети "Таращанський край" від 05.02.2016 про втрату вищезазначеного акту. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцям з часу її відкриття. Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набув або володів земельною ділянкою площею 2,3 га неправомірно, або, що на неї окрім позивача, в порядку спадкування, чи з інших підстав, претендують інші особи, судом не встановлено. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» рішення суду, що набрало законної сили є однією з підстав для реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна. Судові витрати по оплаті судового збору суд, за проханням позивача та його представника залишає за позивачем. За таких обставин,

Outcome: approved