Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

Позивачка [PERSON] подала до Самбірського міськрайонного суду Львівської області позовну заяву до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно страхова компанія», в якій просить стягнути із ПрАТ «Українська пожежно страхова компанія» на її користь: - 57\~272 (п`ятдесят сім тисяч двісті сімдесят дві) грн. 30 коп. відшкодування шкоди, пов`язаної із лікуванням на придбання ліків та медичних препаратів; - 50\~076 (п`ятдесят тисяч сімдесят шість) грн. 00 коп. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену шкоду стійкою втратою працездатності; - 5\~367 (п`ять тисяч триста шістдесят сім) грн. 41 коп. завданої моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 18.03.2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Mercedes Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Skoda Fabia» реєстраційний номер [NUMBER] ,під керуванням [PERSON] , внаслідок якої вона, позивачка, як пасажир транспортного засобу «Skoda Fabia» отримала тілесні ушкодження. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. При призначені покарання судом встановлено, що [PERSON] , 18.03.2019 року біля 13 години 10 хвилин, керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz», реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись ним по автосполученням «Ужгород-Самбір-Львів», у напрямку до м. Львів, проїжджаючи ділянку цієї дороги в районі 67 км + 750 м, що між населеними пунктами м. Самбір Львівської області та с. Бабина Самбірського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); Р.2 п.2.3 (підпунктів «б» та «д»); Р.10 п.10.1, абз. І п. 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які виразились у тому, що він не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, своїми діями створив небезпеку для руху, перед початком та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав виконувати маневр «розворот», виїжджаючи в правого узбіччя на головну дорогу, не дав дорогу автомобілю марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер [NUMBER] , який в цей момент рухався по вищевказаній дорозі по напрямку до м. Львів, що призвело до зіткнення між даними транспортними засобами, в результаті чого пасажир автомобіля «Skoda Fabia» [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Відтак їй, позивачці, заподіяна шкода, пов`язана з лікуванням, шкода, пов`язана з стійкою втратою працездатності (III група інвалідності) та завдана моральна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ4029495, який діяв на момент настання ДТП станом на 18.03.2019 року. Посилається на те,що відповідно до ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відтак вважає, що вона, позивачка, має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, тому вона вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від Відповідача. І таке право вибору, як відновити своє порушене право, це виключне право її як позивачки, і ніхто не може їй визначити, як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. 15.07.2021 року представником відповідача ПрАт «УПСК» Б.І.Басюком подано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що коли внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, які не включаються до числа титульних володільців, джерела підвищеної небезпеки яких перебувають у взаємодії, то шкода відшкодовується їм у повному обсязі зазначеними титульними володільцями незалежно від їхньої вини. Завдана ними шкода відшкодовується у солідарному порядку. Оскільки ДТП, наслідки якої розглядаються у цій справі, сталася за участі двох транспортних засобів, застосуванню підлягає ч.1 ст.1188 ЦК України, у якій закріплено особливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Зазначає, що у даному випадку ДТП сталась внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки: транспортного засобу «Mercedes Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Skoda Fabia» реєстраційний номер [NUMBER] ,під керуванням [PERSON] , внаслідок якої позивачка останнього автомобіля отримала тілесні ушкодження, а тому відшкодування має здійснюватись водіями джерел підвищеної небезпеки у солідарному порядку незалежно від їхньої вини. Підписанням договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів даний обов`язок перекладається на Страховиків цих водіїв. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Mercedes Benz на дату ДТП була за страхова у ПрАТ «УПСК» за Полісом №АМ/4029495,а водія автомобіля «Skoda Fabia» у АТ СГ «ТАС» за Полісом № АМ/7757503, а тому саме ці страховики мають солідарно відшкодувати позивачці шкоду, заподіяну внаслідок ДТП,що мала місце 18.03.2019 року, а саме в розмірі 56\~357,86 грн. кожна, відтак просить в задоволенні позову відмовити повністю. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Коневалик А.В. в судовому засіданні позов підтримав з підстав,наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник відповідача ПрАТ «Українська пожежно- страхова компанія», будучи належним чином повідомлений про час та дату судового засідання, у засідання не з`явився,про причини неявки суд не повідомив. Заслухавши доводи представника позивачки, вивчивши заперечення представника відповідача, викладені у відзиві, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов до наступного висновку. Згідно\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІV від 01 липня 2004 року\~(далі - Закон №1961-ІV), у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим\~Законом\~порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ч. 1\~ст. 35 Закону №1961-ІV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187\~ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. «Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). В судовому засіданні встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, але не є наслідком обставин непереборної сили або умислу потерпілої. Відповідно до п.1.3\~ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Пунктом 22.1\~ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до\~ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Згідно з п. п. 24.1, 24.2\~ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Із матеріалів справи вбачається, що 18.03.2019 близько 13 год. 10 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Mercedes Benz, реєстраційний номер [NUMBER] , та рухаючись ним по автосполученням «Ужгород-Самбір-Львів», у напрямку до м. Львова, проїжджаючи ділянку цієї дороги в районі 67 км + 750 м, що між населеними пунктами м. Самбір Львівської області та с. Бабина Самбірського району Львівської області, порушив вимоги Р.1 п.п. 1.5, 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); Р.2 п.2.3 (підпунктів «б» та «д»); Р.10 п.10.1, абз. І п. 10.4 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які виразились у тому, що він не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, своїми діями створив небезпеку для руху, перед початком та зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, розпочав виконувати маневр «розворот», виїжджаючи в правого узбіччя на головну дорогу, не дав дорогу автомобілю марки «Skoda Fabia» реєстраційний номер [NUMBER] ,під керуванням [PERSON] , який в цей момент рухався по вищевказаній дорозі по напрямку до м. Львів, що призвело до зіткнення між даними транспортними засобами, в результаті чого пасажир автомобіля «Skoda Fabia» [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 22 січня 2020 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік. Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Mercedes Benz д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у відповідача - Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», відповідно до Полісу № АМ 4029495 від 18.03.2019 (а.с.19). Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 417 від 03.06.2019 року [PERSON] отримала важку поєднану травму тіла, ЗЧМТ, струс головного мозку, тупу травму грудної клітки, перелом 3-5 ребер справа, відкритий відламковий перелом середньої третини обох кісток лівої гомілки зі зміщенням уламків, скальповані рани обох гомілок. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих предметів, могли виникнути при ударах до виступаючих частин салону автомобіля під час дорожньо - транспортної пригоди. Травма лівої ноги у вигляді відкритого перелому обох кісток гомілки відноситься до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент її спричинення. У зв`язку із завданою шкодою здоров`ю, [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в період : з 18.03.2019 р. по 03.04.2019 р., з 27.05.2019 р. - 05.06.2019 р., з 5.08.2019 р. - 31.08.2019 р., що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 396, витягом-епікризом історії хвороби № 7557/1144, витягом-епікризом історії хвороби № 4231/584 що видані КНП «8-ма міська клінічна лікарня» та КНП ЛОР Львівський обласний госпіталь ветеранів війн та репресованих ім. Ю.Липи» (а.с.25,26, 28-29) . Придбання ліків та медичних препаратів на лікування [PERSON] здійснював згідно призначень медичних установ, що підтверджується листками лікарських призначень №4231, №7557, №396, та довідкою №231 від 12.02.2021 (а.с.30, 31-32,33-34, 35-37). Загальна сума витрат на лікування [PERSON] становить 57\~272, 30 грн., що підтверджується квитанціями про оплату рахунків та накладних на загальну суму 31\~649,00 грн., товарними та фіксальними чеками на загальну суму 25\~623,30 грн. (а. с. 38-50). Сума страхового відшкодування, що проявилася у понесених витратах на придбання медичних препаратів та лікарських засобів у зв`язку із лікуванням позивачці на дату звернення з даним позовом до суду не виплачена. Відтак, розмір невиплаченого [PERSON] страхового відшкодування понесених витрат на придбання медичних препаратів та лікарських засобів, становить 57 272,30 грн. Пунктом 26.2 ст. 26 Закону встановлено, що: "Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у разі встановлення III групи інвалідності становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку. У відповідності до пункт 26.3 ст. 26 Закону, "Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті. Оскільки [PERSON] внаслідок травм, отриманих 18.03.2019 року, у ДТП встановлено III групу інвалідності, то суд дійшов висновку, відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності. Факт встановлення III групи інвалідності внаслідок отриманих травм у ДТП стверджується Довідкою до акта огляду МСЕК серії 12ААБ № 309897 від 01.10.2019 року, Індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 993 від 01.10.2019 року, Актом про нешасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 28.03.2019 року та Актом про проведення розслідування нещасного випадку,що стався 18.03.2019 року у Самбірському управлінню водного господарства від 17.05.2019 року (а.с.51, 52-55, 56-60, 61-66) . Згідно статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2019 рік станом на дату настання ДТП встановлено мінімальну заробітну плату у розмірі 4173,00 грн. Отже, розмір страхового відшкодування шкоди, що проявилася у стійкій втраті працездатності (III група інвалідності) і підлягає стягненню з ПрАТ «Українська пожежно страхова компанія на користь [PERSON] , становить 50\~076,00\~грн. (12x4173,00=50 076,00). Статтею 23 ЦК України\~визначено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в т.ч. у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 2\~ст. 1167 ЦК України\~визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи. яка її завдана, в т.ч. якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до\~ст. 1168 ЦК України\~моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. В п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ. заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За приписами ч. 3\~ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно частини четвертої цієї ж статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У п. 3\~Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За приписами пункту 5 цієї ж\~постанови\~відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У відповідності до п. 9 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру морального відшкодування суд враховує істотність вимушених змін в житті позивачки, характер, тривалість та обсяг її глибоких моральних страждань, а тому, враховуючи непоправність наслідків ДТП, зокрема факт встановлення [PERSON] , III ї групи інвалідності у а також обставини, за яких настало ДТП, суд визначає розмір такого відшкодування в розмірі 5\~367,41 гривень, з розрахунком 5% від суми страхової виплати за шкоду завдану здоров`ю.

Outcome: approved