Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Представник позивача адвокат Губорєв К.С. в інтересах [PERSON] 03 березня 2021 року звернувся до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом, який 16 березня 2021 року на виконання ухвали суду уточнив, і в уточненому позові зазначив, що у лютому 2021 року на адресу роботодавця позивача надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Табінського О.В. від 06 січня 2021 року у ВП №64020243 про звернення стягнення на дохід позивача в рахунок погашення заборгованості. Ознайомившись з документами виконавчого провадження ВП №64020243 було встановлено, що підставою для його відкриття став виконавчий напис №2285 від 18 грудня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Григорян Д.Г. Вказаним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на доходи [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором №61#00017420129 від 21 грудня 2012 року, укладеним з АТ «Сбербанк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу №475/БД06-2/19 від 19 грудня 2019 року до ТОВ «Росвен Інвест Україна». Стягнення заборгованості провадится за період з 20 грудня 2019 року по 06 листопада 2020 року у розмірі 32298,42 грн., в тому числі простроченої суми заборгованості за сумою кредиту 10902,06 грн., простроченої заборгованості за несплаченими відсотками за користування кредитом 21396,36 грн., за вчинення виконавчого напису 500,00 грн. Разом сума, що стягується за виконавчим написом, складає 32798,42 грн. Відповідно до постанови приватного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату від 06 січня 2021 року на дохід позивача звернуто стягнення у розмірі 20% від всього доходу. Таким чином, ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження, позивач дізнався про існування виконавчого напису, яким з нього стягнуто заборгованість. Вважає, що виконавчий напис вчинений з грубим порушенням законодавства та не може підлягати виконанню, виходячи з наступного. Кредитний договір №61#00017420129 від 21 грудня 2012 року, укладений між позивачем та АТ «Сбербанк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу №475/БД06-2/19 від 19 грудня 2019 року до ТОВ «Ровсен Інвест Україна», не є нотаріально посвідченим кредитним договором, а тому вчинення на ньому виконавчого напису є апріорі незаконним. Виконавчим написом встановлено період нарахування заборгованості з 20 грудня 2019 року по 06 листопада 2020 року, натомість відповідно до п.8.1 кредитного договору кінцевим терміном повернення кредиту є 20 грудня 2015 року. Позивач не вважає таку заборгованість безспірною. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинила виконавчий напис №2285 від 18 грудня 2020 року про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин-кредитних договорів та не перевірила, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в переліку, та застосувала не чинні на той момент норми, які регулюють вчинення виконавчих написів по кредитних договорах, укладених у простій письмовій формі. У зв`язку з зазначеним позивач і його представник просять визнати виконавчий напис №2285 від 18 грудня 2020 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. про стягнення заборгованості з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , за кредитним договором №61#00017420129 від 21 грудня 2012 року, укладеним з АТ «Сбербанк», право вимоги за яким перейшло на підставі договору факторингу №475/БД06-2/19 від 19 грудня 2019 року до ТОВ "Росвен Інвест Україна" (код ЄДРПОУ 37616221), за період з 20 грудня 2019 року по 06 листопада 2020 року у розмірі 32298,42 грн., таким, що не підлягає виконанню. Представник позивача адвокат Бондар І.М., який діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги, надав суду письмову заяву, в якій повідомив, що у представника позивача адвоката Губорєва К.С. закінчилась дія електронного підпису, а у зв`язку з діагностуванням у нього гострої вірусної хвороби COVID-19 він перебуває на самоізоляції та не може відвідати структурний підрозділ Міністерства Юстиції України для відновлення окресленого електронного підпису. Таким чином, наразі позивач довірив йому, адвокату Бондар І.М., представляти його інтереси у даній справі, що підтверджується відповідним ордером. З метою економії коштів його клієнта, просить суд провести судове засідання без участі позивача та його представника, а також у будь-якому разі не сприймати неявку у судове засідання як не повагу до суду. Позовні вимоги позивач підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Відповідач, будучи неодноразово завчасно належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані поштові відправлення, у судове засідання повторно не направив для участі у справі свого повноваженого представника, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав, письмові докази суду не надав без зазначення причин цьому, тому суд відповідно до вимог ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України вирішує справу у відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Треті особи у справі, будучи належним чином повідомленими про наявність спору в суді і про час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не явилися, про причини неявки суд не повідомили, пояснення на позов не надали. За таких обставин суд розглядає справу з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України і на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачем і його представником, відсутність заперечень проти задоволення позову з боку відповідача і третіх осіб, дослідивши письмові докази, вважає позов доведеним і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2285, яким Григорян Д.Г. пропонує звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] , який є боржником за кредитним договором №61#00017420129 від 21 грудня 2012 року, укладеним ним з АТ «Сбербанк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору факторингу №475/БД06-2/19 від 19 грудня 2019 року до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна». Строк платежу за кредитним договором №61#00017420129 від 21 грудня 2012 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 20 грудня 2019 року по 06 листопада 2020 року. Сума заборгованості складає 32298,42 грн., в тому числі прострочена заборгованість за сумою кредиту 10902,06 грн., прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 21396,36 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плати зі стягувача, яка складає 500,00 грн. Загальна сума, яка підлягає стягненню з Боржника, становить 32798,42 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Табінським О.В. від 06 січня 2021 року було звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] при примусовому виконанні виконавчого напису №2285, виданого 18 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Григорян Д.Г., на суму боргу 32798,42 грн., основну винагороду приватного виконавця 3279,84 грн., витрати на проведення виконавчих дій 810,00 грн. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат`передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до ст.89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до пунктів 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п.2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 липня 2017 року у справі №826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року, відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, якою було визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів`в частині, у тому числі: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст.254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а, отже, з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 18 грудня 2020 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Крім того, на переконання суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п.2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів Українивід 29 червня 1999 року №1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 18 грудня 2020 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеним нижче. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05 червня 2017 року у справі №6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачам документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Так, в оскаржуваному виконавчому написі ведеться мова про те, що [PERSON] є боржником за кредитним договором №61#00017420129 від 21 грудня 2012 року, укладеним ним з АТ «Сбербанк», право вимоги за яким перейшло на підставі Договору факторингу №475/БД06-2/19 від 19 грудня 2019 року до ТОВ «Росвен Інвест Україна», який і є стягувачем згідно виконавчого напису від 18 грудня 2020 року. Однак, суду ані відповідачем, ані третіми особами не надано будь-яких належних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло права вимоги як стягувач заборгованості за кредитним договором від 21 грудня 2012 року, яка утворилася у боржника [PERSON] перед АТ «Сбербанк». Такими доказами можуть бути ухвали суду про заміну сторони виконавчого провадження, копії яких до виконавчого напису не долучені, як і не надані суду. Крім того, суд зазначає, що в оскаржуваному виконавчому написі зазначено, що [PERSON] уклав кредитний договір 21 грудня 2012 року з АТ «Сбербанк», проте до виконавчого напису від 18 грудня 2020 року додана копія кредитного договору від 21 грудня 2012 року між ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» і [PERSON] , без надання доказів тому, що з певної дати з передбачених законом підстав стягувачем за даним кредитним договором стало АТ «Сбербанк». Отже, суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що у даному випадку нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, вчинив виконавчий напис поза межами встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат» строків, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім того, згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20 червня 2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За таких обставин, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис нотаріусом було вчинено з порушенням чинного законодавства, а тому він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. Суд вважає за необхідне зазначити строк дії заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою суду від 04 березня 2021 року, відповідно до вимог ч.7 ст.158 ЦПК України. За правилами ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, які пов`язані із сплатою судового збору, в розмірі 1362,00 грн. (908,00 грн. за подачу позову до суду + 454,00 грн. за подачу до суду заяви про забезпечення позову).

Outcome: approved