Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, мотивуючи його тим, що 03.09.2011 року помер її батько [PERSON], а 26.04.2015 року померла її мати [PERSON]. Після їхньої смерті залишилося спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, 1961 року забудови, що розташований в с. Шумилів по вул. Шкільна № 18, Бершадського району, Вінницької області. [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] є дітьми померлих та спадкоємцями на майно, яке залишилось після їх смерті. Після смерті батьків позивачка вчасно прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, а її брат [PERSON] заяву на прийняття спадщини не подавав та не претендує на неї. Коли [PERSON] звернулася до нотаріуса щоб оформити право на спадкове майно, то отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26/08/2015 року за № 232/02-31 в якій було зазначено, що видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок не можливо, тому що відсутні правовстановлюючі документи щодо належності житлового будинку, а також їй було рекомендовано звернутися до суду для визнання за нею права власності на спадкове майно. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, однак надав на адресу суду заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутності. Враховуючи те, що сторони скористались своїм правом передбаченим ч. 2 ст. 158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 03.09.2011 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії І-АМ № 205665, виданим 06.09.2011 року Виконкомом Маньківської сільської ради, а 26.04.2015 року померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії І-АМ № 316183, виданим 27.04.2015 року Виконкомом Маньківської сільської ради. Після їх смерті залишилося спадкове майно, яке складається з цілого житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, 1961 року забудови, що розташований в с. Шумилів по вул. Шкільна № 18, Бершадського району, Вінницької області. Будинок, власниками якого були батьки позивачки відносився до категорії колгоспних, та станом на 15.04.1991 року до складу двору входили [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою Маньківської сільської ради № 1100 від 26.08.2015 року та копією технічного паспорту на будинок. Відповідно до довідки Маньківської сільської ради № 171 від 03.12.2015 року вбачається, що спадкоємцями на майно після смерті [PERSON] є її дочка [PERSON] та син [PERSON]. Позивачка прийняла спадщину, шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, а її брат [PERSON] спадщину не прийняв та не претендує на неї. Коли [PERSON] звернулася до нотаріуса щоб оформити належним чином право на спадкове майно, то отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії оскільки за свого життя її батьки не оформили правовстановлюючі документи на житловий будинок в якому вони проживали. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.91р. зі змінами від 25.05.1998р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», право власності на житловий будинок виникає з моменту його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Отже, побудований в 1961 році (що видно з характеристики будівель та споруд) житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, зареєстрований в Маньківській сільській раді Бершадського району, Вінницької області, як побудований на законних підставах на відведеній для цього земельній ділянці. Але свідоцтво про право власності сільська рада за життя спадкодавців не видала. Так як право власності на нерухоме майно не може бути зареєстроване за особою яка померла, оскільки зі смертю особи її права та дієздатність припиняються (ст. 25 та 346 ЦК України), то відповідно до роз'яснень Міністерства Юстиції України, у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрації права власності, на яке не була проведена в БТІ, питання визначення цього майна попередньому власнику та наступного його власника/спадкоємця/ повинно вирішуватися в судовому порядку. Ст. 392 ЦК України визначає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право а спадщину на нерухоме майно. Нормами ст. ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Оскільки позивачка є дочкою спадкодавців, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії ІІІ-ЯР № 186678, виданого 08.02.1958 року Маньківською сільською радою Бершадського району то відповідно до ст. 1261 ЦК України відноситься до першої черги спадкоємців за законом. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами , що регулювали власність цього двору , а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Враховуючи, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору, який є предметом позову були [PERSON] та [PERSON], а тому вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами належав їм на праві власності. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Відповідно до п. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищенаведене суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та законними, а отже такими, що підлягають до задоволення.

Outcome: approved