Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. Визнати за [PERSON] право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] компенсацію вартості автомобіля Mitsubishi Lanser, реєстраційний номер [NUMBER], номер шасі [NUMBER], 2008 року випуску в розмірі 62 118 (шістдесят дві тисячі сто вісімнадцять) грн. 37 (тридцять сім) коп. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в розмірі 43 607 (сорок три тисячі шістсот сім) грн. 30 (тридцять) коп. Зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на майно, поділ майна та стягнення моральної шкоди задоволено частково. В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділено у власність [PERSON] пральну машину SAMSUNG WF - 7522, праску парову TEFAL GV 8461 та сушильну машину Siemens WT 46 W561 OE. В порядку поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виділено у власність [PERSON] - холодильник Whirlpool ARC 4208, телевізор SAMSUNG (плоскопанельний). В задоволенні інших позовних вимог - відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2015 року зазначена цивільна справа була повернута до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для ухвалення додаткового рішення. [PERSON] не з'явився в судове засідання, про час і місце проведення судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. В судове засідання, яке проводилось в режимі відеоконференції з'явилася [PERSON], зазначала, що усі судові витрати понесенні нею у повному обсязі, та підстав для стягнення з неї судових витрат не вбачає. Відповідно до ч. 3 ст. 220 ЦПК України присутність сторін у судовому засіданні не є обов'язковою. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів даної цивільної справи, при ухваленні рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська по справі, не було вирішено питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 % ціни позову, але неменше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить із вартості транспортного засобу, яка зазначена у висновку № 269-14 судово - автотоварознавчої експертизи, суми грошових коштів, що знаходились на рахунку в банку АТ «Дельта Банк», вартості іншого майна, що є предметом спору. Судом встановлено, що [PERSON]пред'явлені позовні вимоги на 105 725 грн. 67 коп., при цьому задоволено в сумі 121 489 грн. 77 коп., [PERSON] пред'явлені позовні вимоги на 123 058 грн. 97 коп., а задоволено на 75 367 грн. 37 коп. Разом з цим, [PERSON]сплачено судовий збір у сумі 871 грн. 76 коп., тому сума недоплаченого судового збору становить: 343 грн. 14 коп., яка підлягає стягненню на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved