Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

У липні 2014 року до суду надійшла позовна заява Курилівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області (далі Позивач) до [PERSON] (далі Відповідач) про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Свої вимоги мотивує тим, що на підставі рішення № 10 сесії 5 скликання Курилівської сільської ради відповідачу передано у власність земельну ділянку загальною площею 0.18 га., з них: 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0.03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовано по [ADDRESS]. Відповідач володіє земельними ділянками відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 307030 зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 010912801078 від 03.12.2009 року; Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 307028 зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку за № 010912801079 від 03.12.2009 року; свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 03.12.2009 року № 4318053 видане Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції. Позивач зазначає, що згідно вказаних актів, між цими земельними ділянками існує проміжок, що підтверджується описом меж земельних ділянок. Суміжним землекористувачем є рада. Відповідно до технічного звіту з геодезичних робіт щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі /на місцевості/ за адресою [ADDRESS], загальна площа фактичного використання земельних ділянок відповідача складає 0.1969 га. В той же час частина земельних ділянок, які перебувають у власності Відповідача площею 0.0134 га останнім не використовується. Проте, у зв'язку зі зміщенням земельних ділянок відповідача, ним самовільно використовується земельна ділянка 0.0303 га за рахунок ради. Крім того, дана земельна ділянка являється єдиним проїздом до домоволодіння [PERSON] При таких обставинах Позивач вимушений звернутися до суду з проханням зобов'язати Відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 0.0303 га. та привести вказану земельну ділянку у первісний стан. В судовому засіданні представник Позивача, позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі. Відповідач позов не визнав та в свою чергу прохає в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що вказана земельна ділянка є його власністю. Вказане підтверджується рішенням Позивача №116-10/V, яким надано у власність земельну ділянку одним масивом площею 0,18 га. Доводи Позивача, щодо наявності дороги спростовується листом Петриківської районної державної адміністрації, відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури від 18.02.2013 року №08, де визначено, що генеральним планом смт. Курилівка в даному кварталі проїзд не передбачений. Окрім того також не обґрунтовані доводи Позивача про єдність проїзду до земельної ділянки [PERSON], що зокрема спростовується рішенням суду від 22.08.2013 року у справі №0431/1821/12. Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін, оцінивши докази, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову та необхідності його задоволення з таких підстав. Як вбачається із матеріалів справи, на підставі рішення № 10 сесії 5 скликання Курилівської сільської ради від 03.10.2007 року, Відповідачу передано у власність земельну ділянку загальною площею 0.18 га., з них: 0.15 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд; 0.03 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовано по [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право власності та державних актів Відповідача на право власності на земельну ділянку останній є власником земельних ділянок: - індексний номер свідоцтва 4318053 - є власником земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] площею 0,0204 га.кадастровий номер 1223756800-02-010-0063, яка межує із землями [PERSON] (кадастровий план від А до Б), землями Курилівської селищної ради (кадастровий план від Б до В) та землями гр. [PERSON] (кадастровий план від В до А); - акт серії ЯЗ № 307030 - є власником земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] площею 0,0204 га. кадастровий номер 1223756800-02-010-0061, яка межує із землями Курилівської селищної ради (А), землями гр. [PERSON] (Б) та землями гр. [PERSON] (В); - акт серії ЯЗ № 307020 - є власником земельної ділянки розташованої в [ADDRESS] площею 0,1500 га. кадастровий номер 1223756800-02-010-0062, яка межує із землями гр. [PERSON] (А), землями гр. [PERSON] (Б), землями Курилівської селищної ради (В) та землями гр. [PERSON] (Г). Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку [PERSON] (а.с 47) земельна ділянка кадастровий номер 1223756800:02:010.0056 межує із землями Відповідача та позивача, відповідно опису меж зазначено "Б-В" земля Курилівської с.ради (проїзд). Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України, до повноважень селищної ради в сфері регулювання земельних відносин на території селища віднесено здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальних громадян сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. За ст. 152 ч. 2 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно положень ст. 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення ділянок у придатний для ви користування стан, включаючи знесення будинків, будівель, і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Порушення земельного законодавства підтверджується Актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства Державної інспекції сільського господарства в Дніпропетровській області від 29 листопада 2013 року, в якому висвітлено те, що відповідач використовує самовільно земельну ділянку площею 0.0303 га без правовстановлюючих документів відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про їх передачу у власність або надання у користування /оренду/ та за відсутності вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки (а. с. 7-9). Допитані в судовому засіданні свідки як зі сторони Позивача так і зі сторони Відповідача, а саме [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та [PERSON] зазначили, що фактично проїзд був та на даний час він загороджений Відповідачем. При цьому свідки з боку Відповідача стверджували, що вказана земельна ділянка належить та належала сім'ї Відповідача, проїзд для транспорту надавався з дозволу останнього, та через засмічення його території він заборонив проїжджати через його двір та загородив двір парканом. Однак вказані доводи в силу статей 59, 60, 61 ЦПК України, суд оцінює критично, так як показами свідків не може бути підтверджено право власності на земельну ділянку. Кадастрові карти (а.с. 4, 5) вказують місце знаходження земельної ділянки для проїзду до домоволодіння [PERSON] (№4) та місце знаходження об'єкту нерухомого майна - земельних ділянок Відповідача (1, 2, 3), які узгоджуються з кадастровим планом земельних ділянок Відповідача щодо межування їх із землями Позивача. Таким чином доводи Відповідача, що він є власником земельної ділянки єдиним масивом, яка не межує із землями Позивача, спростовуються матеріалами справи. Окрім того у рішенні Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 22.08.2013 року у справі №0431/1821/12 за позовом [PERSON] до [PERSON] про встановлення земельного сервітуту, судом відмовляючи у позові зазначено, що [PERSON], маючи право на користування земельною ділянкою 0,15 га як спадкоємиця має право звернутись із зазначеними позовними вимогами до належного відповідача, а саме до Курилівської селищної ради, а не до [PERSON], так як в суді не заперечувалось сторонами і маються безперечні докази того, що земельна ділянка на яку претендує позивач [PERSON] для проїзду своїми транспортними засобами належить - Курилівській селищній раді Петриківського району , а не відповідачу. За таких обставин, враховуючи доведеність Позивачем наявності його земельної ділянки поміж земельними ділянками Відповідача, яким здійснено загородження ділянки яка йому не належить, позов підлягає задоволенню. Інші доводи Відповідача не спростовують висновків суду. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати необхідно покласти на Відповідача.

Outcome: approved