Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» (далі - ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування») про стягнення заробітної плати за період з 01 квітня 2013 року по 31 жовтня 2013 року та середнього заробітку за затримку її виплати, виходячи з її середнього заробітку за травень-жовтень 2013 року в розмірі 1597 грн. 69 коп., починаючи з 31.10.2013 року по день ухвалення судового рішення, а також витрат на правову допомогу в розмірі 350 грн. 00 коп., посилаючись на те, що вона з 17.03.2004 року працювала на ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» сторожем сторожової охорони, з квітня 2013 року їй перестали виплачувати заробітну плату, внаслідок чого вона була змушена звільнитися 31.10.2013 року. З зазначеного часу по теперішній час заборгованість з заробітної плати їй не виплачена, тому вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Позивачка в судове засідання з'явилася, позовні вимоги уточнила, просила стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період з 01 квітня 2013 року по 31 жовтня 2013 року в розмірі 10390 грн. 41 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи з її середнього заробітку за травень-жовтень 2013 року в розмірі 1597 грн. 69 коп., починаючи з 31 жовтня 2013 по липень 2014 року в розмірі 14379 грн. 21 коп., а також 350 грн. за надання адвокатом юридичної допомоги, усього стягнути 25119 грн. 62 коп., уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні доводам, викладеним в позові. Представник відповідача - Державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до вимог ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим постановити заочне рішення по справі зі згоди позивачки. Неявку відповідача в судове засідання суд розцінює як байдуже ставлення до розгляду справи. Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні та не оспорюється сторонами, [PERSON] перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» з 17.03.2004 року на посаді сторожу сторожової охорони, звільнена 31.10.2013 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (трудова книжка [NUMBER] від 08.09.1968 року) (а. с. 3-4). Згідно довідки Державного підприємства «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» № 85 від 12.05.2014 року станом на 25.03.2014 року заборгованість підприємства по заробітній платі перед [PERSON] за період з 01 квітня 2013 року по 31.10.2013 року складає 10390 грн. 62 коп. (а. с. 2). З квитанції Юридичної консультації Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2014 року вбачається, що за підготовку цивільної справи [PERSON] сплачено 350 грн. 00 коп. (а. с. 7). Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмо за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом 1 групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. В силу вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника. Заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки виплачується не пізніше ніж за три дні до початку відпустки. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В силу ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Суд приходить до висновку про можливість задоволення позову зі збільшенням суми середнього заробітку, оскільки позивачкою помилково розраховано середній заробіток виходячи з розміру заробітної плати за останні 6 місяців, натомість середній заробіток розраховується з розміру заробітної плати за останні 2 місяці, тому стягненню з відповідача підлягає заробітна плата за період з 01 квітня 2013 року по 31 жовтня 2013 року в розмірі 10390 грн. 41 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку, виходячи з її середнього заробітку за вересень-жовтень 2013 року в розмірі 1935 грн. 50 коп. (1168,59+2702,41=3871,00/2=1935,5), починаючи з 01 листопада 2013 по 31 липня 2014 року в розмірі 17419 грн. 50 коп. (1935,5 х 9 =17419,5), а також 350 грн. за надання адвокатом юридичної допомоги, всього 28159 грн. 91 коп. (10390,41+17419,50+350,00=28159,91) Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved