overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-08 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.07.2012 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] ,[INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують із червня 2015 року, разом не проживають. У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем, розірвати. У судове засідання сторони не зявились, надали заяви про розгляд справи без їх участі. При цьому позивач вказала, що позов підтримала, просила його задовольнити та стягнути з відповідача судовий збір. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «Московець». Відповідач вказав, що не заперечувала проти задоволення позову. Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 14.07.2012 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області зроблено актовий запис № 564. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 095580, виданого 14.07.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу -шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб укладений між сторонами розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу, за її бажанням, необхідно залишити прізвище "Московець". Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-18 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 16.12.1972 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, разом не проживають досить тривалий час. У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. На стягненні сплаченого судового збору з відповідача не наполягала. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив. Для надання строку на примирення позивач заперечила, вважаючи подальше збереження сімї недоцільним. Суд, заслухавши пояснення сторони, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 16.12.1972 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Малонехворощанською сільською радою Машівського району Полтавської області зроблено актовий запис № 6. Даний факт підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АБ № 462243, виданого 16.12.1972 року. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб, укладений між сторонами розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу, за її бажанням, необхідно залишити прізвище "Харченко".

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

у жовтні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 17.08.2013 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують. У зв'язку з наведеним позивач просить суд шлюб, укладений між нею та відповідачем розірвати. У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, викладених у ньому. На стягненні сплаченого судового збору з відповідача не наполягала та просила змінити прізвище на дошлюбне. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Для надання строку для примирення сторони заперечили, вважаючи подальше збереження сімї недоцільним. Суд, заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані докази, прийшов до наступного висновку: 17.08.2013 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб, про що Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 156. Даний факт підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-КЕ № 111568, виданого 17.08.2013 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст. 24 цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, спільне життя між позивачем та відповідачем не склалося, шлюбні відносини не підтримують, а отже подальше спільне життя суперечитиме їхнім інтересам. Таким чином, суд вважає за необхідне шлюб укладений між сторонами розірвати. Після розірвання шлюбу позивачу, за її бажанням, необхідно змінити прізвище із "Голуб" на дошлюбне «Родік».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

У жовтні 2016 року позивач звернулася до суду із позовом, уточнивши який, остаточно просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] В обґрунтування свого позову [PERSON] зазначила, що спірна квартира не приватизована, згідно довідки КП «ДЄЗ «Пілот» в ній зареєстровані позивач та відповідачі. Проте, відповідачі з вересня 2015 року не проживають в [ADDRESS], не сплачують комунальні платежі, не користуються житловим приміщенням та не займаються благоустрієм квартири. Посилаючись на викладене, позивач просила визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, просили про задоволення позову. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, будь-яких заяв від них до суду не надходило, причина їх неявки суду не відома. Представник третьої особи - Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явився, надав заяви про розгляд справи у його відсутність. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника позивача, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до довідки форми № 3 від 17.10.2016 року за № 2483, виданої КП ДЄЗ "Пілот" в квартирі [ADDRESS] зареєстровані з 17.05.1990 року [PERSON], а з 15.12.1988 року [PERSON] З вересня 2015 року відповідачі у спірній квартирі не проживають, вони не користується житловим приміщенням без поважних причин, не проводять оплату житлово-комунальних послуг. Даний факт підтверджується актом про непроживання від 24.10.2016 року та показами свідка [PERSON] Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщенням з вересня 2015 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

У жовтні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, просила розірвати шлюб, укладений 10 вересня 1994 року між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний запис № 519. Від сумісного проживання мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини припинено, вони проживають окремо. Сім'я розпалася у зв'язку з розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Стосунки не підтримують. За таких обставин наполягає на розірванні шлюбу. Позивачка надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, свої вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надавав, у звязку з чим суд дійшов висновку про можливість заочного розгляду справи та постановлення рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 10 вересня 1994 року зареєстрованому Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, зроблено відповідний запис № 519. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки припинено, подружжя разом не проживає. На момент розгляду справи між подружжям майнового спору не існує. На підставі наведеного суд дійшов висновку, що сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки між подружжям відсутнє взаєморозуміння, вони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, відновити їх бажання не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" розірвання шлюбу, здійснене судом після набрання чинності цим Законом, не підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану. У таких випадках, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (частина третя статті 115 Сімейного кодексу України). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

У жовтні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 10858,37грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що у 2015р. за договором банк надав відповідачу 6842грн. кредиту під 0,12% річних; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. За кредитним договором позичальник зобов'язується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобов'язань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до копії заяви №АВHORY130491655 від 14.08.2015р. позичальника [PERSON] позивач ПАТ "Акцент-Банк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти в розмірі 6842грн., терміном по 13.08.2017року, під 0,12% річних, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача на 11.10.2016р. становить 10858,37грн. та складається з наступного: за кредитом - 6842грн., процентами - 7,18грн., пеня, комісія - 1387,52грн., 1628,41грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобов'язань відповідачу нараховані штрафи - 500грн, 493,26грн. Отже, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, штрафи, комісія, пеня. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

У жовтні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 11463,73грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 14.12.2006р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, просив розглянути справу за його відсутністю, позов підтримав. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 14.12.2006р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 15000грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 30.09.2016р. становить 11463,73грн., яка складається з наступного: за кредитом - 4867,74грн., процентами 4673,91грн., пеня, комісія - 900грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нараховано штраф (фіксована частина) - 500грн., штраф (процентна складова) - 522,08грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, сума штрафу, комісія, пеня. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

У жовтні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 14689,98грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 18.09.2012р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, просив розглянути справу за його відсутністю, позов підтримав. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 18.09.2012р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 300грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 30.09.2016р. становить 14689,98грн., яка складається з наступного: за кредитом 299,32грн., за процентами 9864,95грн., пеня, комісія - 3350грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нараховано штраф (фіксована частина) - 500грн., штраф (процентна складова) - 675,71грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, сума штрафу, пені та комісії. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

У жовтні 2016р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 17725,88грн., посилаючись в обґрунтування вимог на те, що 11.10.2010р. за договором банк надав відповідачу кредит у розмірі 8500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки; умови повернення кредиту порушені та існуюча заборгованість відповідачем не погашена. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, просив розглянути справу за його відсутністю, позов підтримав. Відповідач повідомлявся у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, до суду не зявився. За таких обставин суд за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 525,526,625,1054 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається, а також боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. За кредитним договором позичальник зобовязується повернути банку кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором, при цьому неможливість виконання грошових зобовязань не звільняє боржника від відповідальності. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що відповідно до наявної в справі копії заяви [PERSON] від 11.10.2010р. ПАТ КБ "ПриватБанк" надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у розмірі 8500грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік, терміном, що відповідає строку дії картки, що підтверджується копією заяви, що є у справі. За твердженнями банку умови повернення кредиту позичальником порушені, існує заборгованість, яка згідно розрахунку позивача станом на 12.09.2016р. становить 17725,88грн., яка складається з наступного: за кредитом - 6800,28грн., процентами 3214,44грн., пеня - 5390,88грн., 1000грн. Крім того, за умовами договору за прострочення зобовязань відповідачу нараховано штраф (фіксована частина) - 500грн., штраф (процентна складова) - 820,28грн. Таким чином, встановлені фактичні обставини свідчать про порушення договірних прав позивача, а тому на їх захист з відповідача підлягають стягненню неповернені кредитні суми, заборговані відсотки, сума штрафу, пені. На підставі ст.88 ЦПК України позивачу, на користь якого ухвалюється рішення, суд присуджує з відповідача понесені і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved