Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Служба у справах дітей Кам'янка-Бузької райдержадміністрації Львівської області звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], 2010 р.н. Позов мотивує тим, що [PERSON], 1972 року народження, 21.08.2014 року в 13 годині залишила свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], в Хмельницькому спеціалізованому будинку дитини «Берізка». Зазначає, що згідно із витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька малолітнього хлопця записані відповідно до ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. А тому, з метою надання малолітній дитині [PERSON], 2010 року народження, статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, просять позбавити батьківських прав [PERSON] Представник служби у справах дітей Кам»янка-Бузької райдержадміністрації, дала пояснення аналогічні наведеним в позовній заяві, просить позов задовольнити в повному обсязі. [PERSON] в судовому засіданні просить не позбавляти її батьківських прав. Представник прокуратури Кам'янка-Бузького району у судовому засіданні просить позов задоволити. Від третьої особи Хмельницького спеціалізованого будинку «Берізка» надійшла заява, в якій вони просять суд проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, у винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Верховний суд України в ч.2 п.16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків, як підстава для позбавлення батьківських права має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER], його батьками є [PERSON] та [PERSON] Згідно акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 21.08.2014 року №1080, встановлено, що мати малолітнього [PERSON], 1972 року народження, 21.08.2014 року в 13 годині залишила свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], в Хмельницькому Відповідно до висновку від 26.09.2014 року №11/2 комісія з питань захисту прав дитини Кам'янка-Бузької райдержадміністрації, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], 1972 року народження, жительку [ADDRESS], щодо її малолітнього сина [PERSON], 2010 року народження. Підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON], 1972 року народження, представник позивача зазначає ухилення останньою від виконання обов'язків по вихованню малолітньої дитини [PERSON], 2010 року народження. Крім того, з листа Хмельницького спеціалізованого будинку «Берізка» від 13.10.2015 р. за № 1094, вбачається, що 21.08.2014 року до будинку дитини громадянка [PERSON] особисто привела свого сина [PERSON], [INFO] і залишила (про що було складено акт закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я від 21.08.2014 року №1080) мотивуючи тим, що немає постійного місця проживання та коштів для утримання дитини. Хлопчик мав задовільний стан здоров'я, активний, контактний, говорив простими реченнями, проте [PERSON] був голодний, в брудному одязі та взутий в капчики, які його тиснули (коли вони прийшли в заклад дитина насамперед скинула взуття і попросила їсти). Під час складання акту громадянці було роз'яснено, що вона має право протягом 2-х місяців повернути дитину на виховання у біологічну сім'ю або продовжити термін виховання у закладі [PERSON] за всіма документами та згодою служби у справах дітей Кам'янка-Бузької районної державної адміністрації, проте дана громадянка ніяких дій не проводила, не зверталася до адміністрації закладу ні з якими проханнями щодо повернення дитини в сім'ю, не цікавилася розвитком та станом здоров'я дитини. За весь час виховання хлопчика у закладі мати [PERSON] відвідала 15 разів в 2014 році та 19 разів в 2015 році (останнє відвідування 14.09.2015 року). Під час відвідувань мати не спілкується, не грається з дитиною ([PERSON] сидить на стільчику і грається мобільним телефоном, [PERSON] грається іграшками дитячого закладу). Між ними немає родинних, люблячих відносин як між матір'ю та малолітньою дитиною. З літніх місяців, після відвідування матір'ю хлопчик ставав агресивний до дітей та дорослих, замикався в собі, ні з ким не спілкувався, не грався. З дитиною почали більш посилено займатися психолог, логопед, вихователі, щоб виявити причину агресії. Виявилося, що під час відвідування мати обіцяє забрати його додому, проте не виконує своїх обіцянок, що приводить до змін у психіці дитини. Кожна дитина хоче мати маму та тата, виховуватися у сім'ї, у зв'язку з чим у дитина страждає психо-емоційний стан. Спілкування проходить 10-15 хвилин і мати поспішає. Відповідно до декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, вбачається, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № З "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно з ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Також батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] покинула в пологовому будинку свого сина, не займається його виханням, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, взагалі не спілкується з сином та не виявляє інтересу до дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, свідчать про те, що відповідачка ухиляється від виховання дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками матері. Дані дії є систематичними, а тому, суд приходить до висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Також, відповідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. А тому, враховуючи вищенаведене та те, що відповідачка, як мати зобов'язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд переконаний, що з відповідачки слід стягувати аліменти на користь [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 200 /двісті/ грн. 00 коп., але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до її повноліття. Із відповідачки слід також стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved