Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову посилається на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2005 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1000,00 грн., до досягнення дитиною повноліття. Проте, на теперішній час потреби дитини змінилися, а тому позивач просила суд змінити розмір стягування аліментів на утримання неповнолітньої дитини з 1000,00 грн. на ј частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою від 01 листопада 2019 року відкрито провадження по справі та визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 09 січня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на те, що на теперішній час відповідач має стабільний заробіток, непрацездатних та неповнолітніх осіб на утриманні не має, а потреби дитини зросли. На підставі викладеного просила задовольнити позов та стягувати з відповідача на користь позивача щомісячно аліменти в розмірі ј частини всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що на даний час офіційно не працевлаштований та постійного джерела доходу не має. Просив суд вирішити справу згідно вимог чинного законодавства. Суд, вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.03.2005, який рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.08.2012 було розірвано (а.с.9). Від шлюбу сторони мають дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №1973 (а.с.8). 13.12.2013 між позивачем та [PERSON] зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, у зв`язку з чим прізвище позивача було змінено з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.7). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 серпня 2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки в розмірі 1000,00 грн., до досягнення дитиною повноліття (а.с.10). Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає з матір`ю та знаходиться на її утримання та вихованні. Наразі дитина потребує матеріальної допомоги з боку батька у більшому розмірі, через зростання цін на товари і послуги, збільшення потреб дитини, у зв`язку із подорослішанням. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 та яка набула чинності для України 27.09.1991, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стверджуючи ці положення, ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України встановлюють обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно вимог ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що визначений раніше, за рішенням суду розмір аліментів на утримання 1000,00 грн. порушує право малолітньої дитини на належне утримання від батька, тим більше, що дана сума є нижчою від 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як і прожитковий мінімум забезпечує лише мінімальні потреби дитини, а не достатні для повноцінного її розвитку. З урахуванням того, що відповідач відомостей про матеріальний стан, який не дозволяв би йому сплачувати кошти у більшому ніж 1000,00 грн. розмірі суду не надав та не спростував зворотнього, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір», яким позивач звільнена від сплати судового збору, слід стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved