Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 10 червня 1999 року вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. З 31.12.2014 між нею та відповідачем фактично шлюбні відносини розірвалися. Відповідач проживає окремо від сім'ї, а діти залишилися проживати з нею. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки офіційно працює на «Миронівський хлібопродукт» комбікормовий завод. Враховуючи те, що відповідач отримує заробітну плату з місця роботи, просить на свою користь стягнути аліменти на утримання дітей в\~ розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку\~ щомісячно, з дня подачі заяви до досягнення повноліття дітей. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач\~\~[PERSON] в судове засідання не з'явився,\~\~хоча належним чином був повідомлений телефонограмою про час та місце слухання справи, про причини неявки не повідомив, відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по\~\~суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із свідоцтв про народження серія 1-АМ №080024, виданого 15 липня 1999 року Ладижинським відділом РАГС Тростянецького району Вінницької області та серія 1-АМ №050162, виданого 22 листопада 2006 року Ладижинським міським відділом РАЦС Вінницької області, батьками дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] зазначено: батьком\~\~[PERSON], матір'ю [PERSON], які перебувають у зареєстрованому шлюбі, на що вказує свідоцтво про шлюб серія 1-АМ №037084. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи проживають вони окремо від дитини, оскільки це не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п.17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Зважаючи на те, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання їх спільних дітей, а також те, що діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають з матір'ю, відтак у позивача виникло право на отримання аліментів від відповідача на утримання їх спільних дітей. На підставі ст.ст.180,\~181,\~182,\~183\~\~СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть присуджуватись у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі;\~\~частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст. 184 СК України\~(коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). З огляду на викладене, а також з урахуванням обставин, що передбачені\~ст.182 СК України, суд дійшов до висновку, що відповідач, будучи працездатною особою, має можливість та спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини у запропонованому позивачем розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку щомісячно, оскільки належних та допустимих доказів, які б вказували на неможливість виконання покладеного на нього законодавцем обов'язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей він суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину та дружину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову, а згідно з положеннями ст.180 СК України, до їх повноліття. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Згідно з ч.3\~ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню\~\~судовий збір, від сплати якого\~\~був звільнений\~\~позивач при зверненні до суду. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає\~\~негайне\~виконання данного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved