Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

Предстаник позивача\~адвокат Зінченко\~Г.\~В.\~ звернувся\~до суду\~з позовом\~в інтересах\~ [PERSON] \~до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд», треті особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко Оксана Анатоліївна, [PERSON] про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Позов мотивує тим, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем вчинено виконавчий напис №82484 від 31.10.2020 про стягнення з [PERSON] боргу на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» за кредитним договором №200330975 від 27.08.2015, в розмірі 23\~823,67 грн. Строк платежу за кредитним договором настав. Боржником допущено прострочення платежів. Сума заборгованості за кредитним договором складає 23\~823,67 грн. Вказаний виконавчий напис перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О. А. За постановою приватного виконавця Клітченко О. А. від 05.01.2021 у ВП №63992179 було накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно позивачки. За вказаною постановою [PERSON] проживає в [ADDRESS] , що не відповідає дійсності, тоді як стягнення проводиться за місцем її роботи у м. Гадяч Полтавської області. Також вказує, що позивачка 27.08.2015 отримала споживчий кредит у «Банк Михайлівський» у розмірі 21\~344, 66 грн за кредитним договором №200330975, який повністю сплатила достроково. Жодних кредитних договорів, у тому числі посвідчених нотаріально, позивачка з відповідачем не укладала і коштів не отримувала. Вважає, що спірний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, зокрема Порядку та статей 88, 89 Закону України "Про нотаріат" та вказує, що на сьогоднішній день редакція Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, передбачає можливість вчинення виконавчого напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору. Тому [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Горая О.\~С.\~№82484\~від 31.10.2020\~про стягнення\~з неї боргу на користь ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» за кредитним договором №200330975 від 27.08.2015 в розмірі 23\~823,67 грн та стягнути з відповідача на її користь судові витрати за подання позовної заяви в розмірі 908 грн, витрати на правничу допомогу в розмірі 10\~000 грн. 29 вересня 2021 року винесено ухвалу про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. Ухвалою суду від 11.05.2021 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачка [PERSON] отримала копію ухвали про відкриття провадження 13.05.2021. Представник ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» у судове засідання не з`явився, отримав копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію ухвали про відкриття провадження 18.05.2021, але відзив на позовну заяву у визначений судом строк не надав, також від відповідача не надійшли заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Третя особа приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клітченко О. А. копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію ухвали про відкриття провадження отримала 18.05.2021, пояснень щодо позовних вимог [PERSON] у визначений судом строк не надала. Третя особа [PERSON] копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію ухвали про відкриття провадження отримав 18.05.2021, пояснень щодо позовних вимог [PERSON] у визначений судом строк не надав. Зважаючи на вищевикладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст. 279 ЦПК України, розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом\~Житомирського міського\~нотаріального округу\~Гораєм Олегом\~Станіславовичем 31.10.2020\~вчинено виконавчий\~напис,\~який зареєстровано\~в реєстрі\~за №\~82484\~про стягнення\~з [PERSON] ,\~ [INFO] , боргу за\~кредитним договором\~№60/11184CLFK3АІ2Т2\~від 02.07.2016,\~укладеним із\~ПАТ \~«Кредобанк» правонаступником\~усіх прав\~та обов`язків\~якого за\~ договором\~відступлення прав\~вимоги №19/10/18\~від 19.10.2018\~є ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Кредит-Капітал»,\~правонаступником усіх\~прав та\~обов`язків\~якого за\~ договором\~відступлення прав\~вимоги №11/08/2020-ФА\~від 11.08.2020\~ є\~ТОВ «Фінансова\~компанія «Аланд».\~Строк платежу\~за кредитним\~договором №60/11184CLFK3АІ2Т2\~від 02.07.2016\~настав.\~Боржником допущено\~прострочення платежів.\~ Стягнення\~заборгованості проводиться\~за період\~з 11.08.2020\~по 17.08.2020.\~Сума заборгованості\~складає 23\~323,67\~грн,\~у тому\~числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 15\~659,67 грн, прострочена заборгованість за комісією 7\~664,00 грн, прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0, 00 грн, строкова заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн, строкова заборгованість за комісією 0, 00 грн, строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом 0, 00 грн, строкова заборгованість за штрафами і пенями 0,00 грн. За вчинення\~виконавчого напису\~стянуто плати\~зі стягувача в\~розмірі 500\~грн,\~які підлягають\~стягненню з\~боржника на\~користь стягувача.\~Загальна сума,\~що підлягає\~стягненню \~23\~823,67грн,\~ підтверджується\~копією виконавчого\~напису вчиненого\~31.10.2020приватним нотаріусом\~Житомирського\~міського нотаріального\~округу Гораєм\~Олегом Станіславовичем та зареєстрованого у реєстрі за № 82484. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Київ Клітченко О. А. на підставі вказаного виконавчого напису 24.12.2021 винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №63992179 та 11.01.2021 винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Як вбачається\~з копії\~кредитного договору\~№60/11184CLFK3АІ2Т2 від 02.07.2016, [PERSON] уклала вказаний договір з ПАТ «Платинум Банк» у письмовій формі. Сума кредиту 21 770,67 грн. Дата повернення кредиту 01.02.2021. Таким чином, судом встановлено, що кредитний договір\~№60/11184CLFK3АІ2Т2 від 02.07.2016 був укладений між [PERSON] та ПАТ «Платинум Банк», а не [PERSON] та ПАТ «Кредобанк», як зазначено у спірному виконавчому написі. У позовній заяві позивачка вказує, що укладала кредитний договір лише з «Банк Михайлівський» 27.08.2015 та отримала споживчий кредит у розмірі 21\~344, 66 грн за кредитним договором №200330975, який повністю сплатила достроково, що підтверджується копіями квитанцій наданих нею. \~Відповідачем не\~було надано\~документів на\~підтвердження того,\~що [PERSON] \~уклада кредитний\~договір з\~ПАТ \~«Кредобанк»,\~а також\~не було\~надано жодних\~доказів на\~підтвердження того,\~що позивачка\~ \~була своєчасно\~ та\~ належним\~чином повідомлена\~про відступленняПАТ «Кредобанк» права вимоги за кредитним договором №60/11184CLFK3АІ2Т2 від 02.07.2016 до ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», а потім до відповідача, а також доказів того, що до [PERSON] звертався первісний кредитор ПАТ \~«Кредобанк»,\~чи відповідач\~з вимогою\~про необхідність\~погашення заборгованості\~за вказаним\~кредитним договором\~та отримання\~нею такої\~вимоги. Відповідно до\~ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст.18\~ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат». Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Так,\~згідно зі\~ст.\~87\~Закону України\~«Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому, вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами, згідно із Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Проте, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. \~ \~ \~ \~Тому при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не потрібно обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі необхідно перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). З тексту оспорюваного виконавчого напису від 31.10.2020 вбачається, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за №1172. Постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі «Перелік»). Постановою КабінетуМіністрів Українивід 26 листопада 2014 року №662 (надалі - Постанова №662) були внесені зміни до Переліку документів, відповідно до яких, серед іншого, Перелік було доповнено розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» та пунктом 2 такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14, залишеною ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року без змін, пункти 1 і 2 Постанови №662 були визнані незаконними і нечинними в наведеній частині з моменту прийняття. Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених устатті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону. При прийнятті постанови 22 лютого 2017 року судом застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальниками, вважав за необхідне визнати нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення Переліку новим розділом Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Відомості про визнання судом незаконними та нечинними п. 1 та п. 2 постанови №662 були оприлюднені в Офіційному віснику України 21 березня 2017 року. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду. Відтак, вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999, а тому такий виконавчий напис виконанню не підлягає. Окрім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватного нотаріуса, стосувався лише нотаріально посвідчених договорів, але ні відповідачем ТОВ «Фінансова Компанія « Аланд», ні [PERSON] не було надано документів, у тому числі нотаріально посвідченого кредитного договору на підставі якого був виданий оскаржуваний виконавчий напис. Окрім того, матеріали справи не містять даних того, що [PERSON] взагалі отримувала кредитні кошти у ПАТ «Кредобанк», отримувала письмову вимогу про усунення порушень кредитних зобов`язань, а отже, заявлена стягувачем до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатись безспірною на момент вчинення виконавчого напису. Доказів того, що при вчиненні напису нотаріус отримував від ТОВ «Фінансова Компанія «Аланд» первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, чеки тощо), відповідачем не надано, тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед товариством, його складові, зазначені у написі, є безспірними. Вчинивши спірний виконавчий напис, приватний нотаріус Горай О.С. не дотримав встановленої процедури, що потягло порушення законних прав позивача. Згідно наказу Міністерства юстиції України від 24.02.2021 анульоване свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю Горая Олега Станіславовича, у зв`язку з ненодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, грубим порушенням закону. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а вимоги позивачки в цій частині позову визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивачки про стягнення судових витрат на правничу допомогу та сплачений судовий збір суд встановив наспупне. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України). Частиною 4 цієї статті встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що при розгляді справи позивачці надавалась правнича допомога адвокатом Зінченком Г. В. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем [PERSON] надано суду договір № 017 від 01.03.2021, додаткову угоду №1 до договору про надання правничої допомоги № 017 від 01.03.2021, в якому вказана фіксована вартість послуг, обумовлена угодою на суму 10\~000 грн, ордер ПТ №015115 від 01.03.2021, квитанцію № 017 від 01.03.2021 про оплату послуг [PERSON] з правової допомоги на суму 10 000 грн. У свою чергу, відповідачем не надано заперечення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу. Аналізуючи докази, надані стороною позивачки на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, об`єм та складність справи, виходячи з критерію реальності адвокатських послуг та розумності їхньої вартості, суд приходить до висновку, що заявлений розмір витрат обгрунтований та доведений належними доказами, тому з ТОВ «Фінансова компанія «Аланд» на користь [PERSON] слід стягнути понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останньою і підтверджені документально судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви в сумі 908 грн.

Outcome: approved