Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-05 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила шлюб з відповідачем, зареєстрований 27 квітня 1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис №260 розірвати. В обґрунтування позову позивач вказала на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, сімейні обовязки, ведення спільного господарства. Фактичні шлюбні відносини припинені з липня 2016 року. Сторони втратили почуття любові та поваги. Позивач вважає, що сім'я розпалася остаточно і відновлена бути не може. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву в повному обсязі, просила її задовольнити, посилаючись на підстави, які в ній зазначені. Пояснивши суду, що строк на примирення з відповідачем не потрібен. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснив суду, що строку на примирення з позивачем, не потребує. Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої малолітньої дитини, що має істотне значення. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 квітня 1996 року (арк.с.4). Згідно ч.1\~\~ст.24 СК України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1\~ст.55 СК України,\~дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4\~ст.56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно п.10 роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена\~Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів\~\~до примирення подружжя. В судовому засіданні сторонам було розяснено право та вжити заходи\~\~для примирення подружжя, проте, сторони таким правом не скористались, від надання строку на примирення відмовились. За таких обставин, суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~з\~відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved