Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-10 00:00:00

Позивач, ПАТ «ХК «Київміськбуд» в особі відокремленого підрозділу Готель «Оберіг» ПАТ «ХК «Київміськбуд»», звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею в гуртожитку. Обгрунтовує тим, що рішенням Правління АТ «ХК «Київміськбуд» №264 від 17.10.2003 створено відокремлений підрозділ Готель «Оберіг». Відповідно до наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 12.07.1999 № 411 «Про завершення приватизації акціонерного товариства», акціонерному товариству «Холдингова компанія «Київміськбуд» передано у власність, в тому числі гуртожиток за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до рішення Правління ПАТ «ХК «Київміськбуд» №7 від 28.02.2013: будівлі разом з майном, що забезпечують його експлуатацію та обслуговування, за адресою: [ADDRESS], передаються на обслуговування та експлуатацію відокремленому підрозділу Готель «Оберіг». Відповідно до Акту приймання-передачі від 28.02.2013, укладеного між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ВП Готель «Оберіг», будинок з майном за вищезазначеною адресою (гуртожиток) був переданий ВП Готель «Оберіг». Відповідно до Довідки про місце проживання і склад сім'ї та картки прописки відповідач зареєстрований з 25.12.2008 у гуртожитку за адресою: [ADDRESS]. Згідно з положенням житлового законодавства, а саме, положення ст. 127 Житлового Кодексу УРСР та п. 2 Постанови Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки», - гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Водночас слід зазначити, що відповідач не перебуває і не перебував у трудових відносинах з ПАТ «ХК «Київміськбуд», ні з позивачем, якому переданий на вслуговування та експлуатацію даний гуртожиток. Із роз'яснень «Узагальнення практики розгляду Малиновським районним судом і Одеси цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням» вбачається, що відносно доказів, які можуть бути прийняті судом на ствердження факту не проживання особи за місцем мешкання протягом певного часу, слід виходити з загальних положень глави 5 ЦПК України. Крім даних, встановлених на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, пояснень свідків, серед допустимих письмових доказів, слід відокремити належним чином завірений акт про не проживання особи за місце реєстрації протягом певного періоду часу; особистої заяви особи про вибуття з місця реєстрації на інше постійне місце проживання. При цьому у відповідності з наведеною нормою та п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України „Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України" від 12 квітня 1985 р. за № 2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням, якщо він вибув на інше постійне місце проживання. Доказами вибуття можуть бути будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення іншого договору на невизначений строк тощо). Тривалий час (понад шість місяців), тобто більше встановленого законом строку, відповідач в гуртожитку за вказаною адресою без поважних причин не проживає, комунальні послуги по утриманню житла не сплачує, його особисті речі в гуртожитку відсутні, що підтверджується Актами про непроживання та відсутність речей від 15.10.2014 р., 24.12.2014 р., 17.06.2015 р. та 01.10.2015 р., складеними комісією працівників гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Акти про непроживання та відсутність речей додаються). Будь-яких заяв про те, що відповідач буде відсутнім за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування житловим приміщенням в гуртожитку відсутні. Місцезнаходження відповідача до цього часу не відомі. Всі обов'язки, що покладалися на відповідача щодо утримання приміщення та прибудинкової території тощо, виконуються позивачем. Наявність права користування Відповідача кімнатою у гуртожитку за адресою: [ADDRESS], створює Позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні даним майном, що позбавляє його можливості надати кімнату своїм працівникам, що потребують надання їм житла для тимчасового проживання. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, приписами норм ст. 72 Житлового кодексу УРСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Враховуючи те, що Відповідач більше шести місяців з власної ініціативи не проживав у гуртожитку, то згідно з вищевказаними нормами Житлового кодексу УРСР, він може бути визнаний таким, що втратив право користування житловою площею в гуртожитку в судовому порядку. Підстав для подальшого проживання Відповідача в гуртожитку немає. Просили визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловою площею в гуртожитку, та стягнути з нього на їх користь сплачений судовий збір у розмірі 1218 грн.. Позивач просив позов задовольнити. Представник позивача на підставі довіреності, [PERSON], подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує з наведених підстав, просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач за місцем реєстрації не проживає, місце перебування його невідоме, судові документи та повістки-повідомлення повернуті з відміткою пошти за закінченням встановленого терміну зберігання. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних даних і доказів, та ухвалити заочне рішення, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підтверджений і підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Суд установив, що з 25.02.2008 відповідач був зареєстрований та займав кімнату в гуртожитку по [ADDRESS], що знаходиться на балансі товариства, та підтверджується наказу Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 12.07.1999 № 411 «Про завершення приватизації акціонерного товариства», Актом приймання-передачі від 28.02.2013, укладеного між ПАТ «ХК «Київміськбуд» та ВП Готель «Оберіг», будинок з майном за вищезазначеною адресою (гуртожиток) був переданий ВП Готель «Оберіг».о ( а. с. ). Відповідач у трудових відносинах з товариством не перебував, тривалий час за спірною адресою не проживає, за комунальні послуги не сплачує, будь-яких речей в гуртожитку не тримає, на час вирішення справи місце перебування його невідоме, що підтверджується. Відповідно до ст. ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням у гуртожитку, оскільки він не проживає понад шість місяців без поважних причин. Суд визначився з характером спірних правовідносин, правовими нормами, що підлягають застосуванню до них, внаслідок чого дійшов висновку про застосування до спірних правовідносин положень ст. ст. 71, 72 ЖК України, ураховує наступне. Постановою Міністрів УРСР від 03.06.1986 р. N 208 затверджене Примірне положення про гуртожитки, яким відповідно до ст. 131 ЖК України визначається порядок користування ними, передбачає, зокрема, можливість збереження права користування жилою площею у гуртожитку при тимчасовій відсутності деяких категорій громадян (п. 13 Примірного положення). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом ( ч. ч. 1, 2 ЖК України). Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ( ст. 72 ЖК України). Разом з тим, а також відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення). При вирішенні спору, суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. ст. 71 і 72 ЖК України відповідач втратив право користування спірним житлом, оскільки не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин, що підтверджується актами від 15.10.2014, 24.12.2014, 17.06.2015, 01.10.2015 ( а. с. 11-14). Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача доведені та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати від сплати судового збору в сумі 1218 грн.. На підставі наведеного, ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved