Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 23.12.2020 року голова Малинської райдержадміністрації Житомирської області Кириченко С.В. звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою про відібрання малолітньої дитини без позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та стягнення аліментів на утримання дитини. Предметом позовних вимог є відібрання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав відносно доньки; стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно; передання малолітньої [PERSON] , [INFO] , тимчасово під опіку бабі [PERSON] , мешканці [ADDRESS] Малинського району. Підставою позовних вимог є те, що матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , [INFO], жителька [ADDRESS] , а відомості про батька записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері). До служби у справах дітей відділу освіти Малинської РДА 15.02.2020 року надійшла інформація від Малинського відділення поліції щодо складної життєвої обставини в родині відповідача, яка утримує та виховує свою малолітню доньку. Під час відвідування родини 15.02.2020 року працівниками служби у справах дітей, в ході проведеної бесіди [PERSON] повідомила, що останнім часом має важкий психологічний стан. Зі слів психолога, стан відповідача по справі загострюється, вона потребує психіатричної допомоги. Тому органом опіки та піклування Малинської райдержадміністрації було прийнято рішення щодо негайного відібрання дитини [PERSON] від матері [PERSON] та передання дитини під опіку бабі [PERSON] 16.12.2020 року [PERSON] було доставлено на консультацію до КНП «Малинська міська лікарня». Отже, позивач вважає, що перебування дитини разом з матір`ю є небезпечним для життя, здоров`я і морального виховання малолітньої [PERSON] , а тому звернувся з даним позовом до суду. Відповідно до постанови Верховної ради України №807 від 17.07.2020 року «Про утворення та ліквідацію районів» Малинський район було ліквідовано та утворено Коростенський район, у складі, в тому числі, і Малинської міської ради. Територія с. Українка, де проживає відповідач по справі належить до території Малинської територіальної громади, а тому позивач по справі Малинська районна державна адміністрація Житомирської області замінений на виконавчий комітет Малинської міської ради. Представник позивача в судове засідання не з`явився, 19.02.2021 року головний спеціаліст Служби у справах дітей Суханова А.В. подала до суду заяву, в якій просила проводити розгляд справи без її участі, підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, на даний лікується у КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд за одночасним існуванням зазначених обставин ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечив позивач. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги Малинської районної державної адміністрації, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а батьком - [PERSON] , який записаний на підставі ч.1 ст. 135 СК України за вказівкою матері, про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.8) та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України індексний номер 00021350981 від 02.11.2018 року (а.с.8-9). У зв`язку з невиконанням своїх батьківських обов`язків [PERSON] та важким психологічним станом останньої, застосуванням фізичного насильства по відношенню до малолітньої доньки, за підписом начальника Малинського ВП Коростишівського ВП ГУНП в Житомирській області Олександра Фурманюка було направлено листа на ім`я начальника Служби у справах дітей Малинської райдержадміністрації Олени Зборовської та директора Центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді Лідії Гангалюк, в якому керівник відділення поліції просив терміново вжити відповідних заходів реагування в межах компетенції у зв`язку з загрозою для життя та здоров`я дитини (а.с.11). 15.12.2020 року головою Малинської РДА Кириченком С.В. було винесено розпорядження №245 «Про негайне відібрання малолітньої дитини», пунктом 2 якого визначено тимчасово влаштувати малолітню [PERSON] , [INFO], в сім`ю баби [PERSON] , жительки [ADDRESS] (а.с.13). 15.12.2020 року за участю головного спеціаліста Служби у справах дітей відділу освіти Малинської РДА Філоненко О.В. та спеціаліста Селіної А.І. було обстежено умови проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та оформлено документально, шляхом складення відповідного Акту, з якого вбачається, що в житловому будинку спостерігаються належні умови для проживання дитини (а.с.12). 16.12.2020 року [PERSON] було доставлено на консультацію до КНП «Малинська міська лікарня». Висновком органу опіки та піклування Малинської районної державної адміністрації встановлено, що під час розгляду на Комісії з питань захисту прав дитини Малинської РДА питання щодо ситуації в родині [PERSON] 16.12.2020 року, протокол №13, було прийнято рішення про доцільність відібрання малолітньої [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] без позбавлення останньої батьківських прав відносно доньки. Отже, орган опіки та піклування вважає за доцільне відібрати малолітню дитину від матері без позбавлення батьківських прав (а.с.4). З метою з`ясування стану психічного здоров`я та загального самопочуття 28.01.2021 року Малинським районним судом було направлено запит до Комунальної установи «Житомирська обласна психіатрична лікарня №1 Житомирської обласної ради», в якій перебуває [PERSON] (а.с.20). Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради №465 від 03.02.2021 року, на фоні лікування психічний стан [PERSON] покращився, остання стала спокійніша, тримається осторонь, спілкування з оточуючими формальне, нічим не цікавиться, байдужа, галюцинаторна та маячна симптоматика дещо зменшилася, критика до свого стану та вчинків відсутня. 03.02.2021 року проведений огляд [PERSON] комісією лікарів-психіатрі встановлено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії. Таким чином, [PERSON] потребує продовження лікування в спеціалізованому закладі (а.с.21). Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.ст.150, 155 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, що є найважливішими обов`язками матері і батька. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1 ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2 - 5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до п.2 та п.3 ч.1 ст.164 СК України підставою для відібрання дитини від батьків є ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоке поводження з дитиною. Пленум Верховного Суду в п.16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 звернув особливу увагу на те, що застосовуючи такий захід, як відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, необхідно виходити з інтересів дитини й враховувати право на повагу до його сімейного життя, проголошене ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Розірвання сімейних зв`язків, а відтак позбавлення дитини її коріння виправдане лише за наявності виняткових обставин - необхідність захисту дитини від небезпеки у випадку реального існування такої. Частина 2 ст.155 СК України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. При прийнятті рішення суд враховує відомості, які містяться у листі Комунального некомерційного підприємства «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної ради, згідно якого у відповідача встановлено діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії та те, що [PERSON] потребує продовження лікування в спеціалізованому закладі. Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині відібрання дитини без позбавлення батьківських прав підлягають задоволенню. Щодо передання дитини під тимчасову оіпку [PERSON] , суд зазначає наступне. Згідно абз.2 ч.1 ст.170 СК України у разі відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав, дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Враховуючи погодження бабою дитини [PERSON] на проживання малолітньої [PERSON] разом з нею, суд приходить до висновку про необхідність передання дитини тимчасово під опіку [PERSON] . Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку утримувати дитину та відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в судовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь установи (особи) де перебуватиме дитина, на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 23.12.2020 року до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів, на думку суду, буде достатнім для забезпечення утримання дитини та задоволення її потреб. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому у відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved