Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

У липні 2017 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про позбавлення батьківських прав. В своїй позовній заяві позивач вказувала, що у неї є син - [PERSON], [INFO]. Батьком [PERSON] є [PERSON], [INFO]. З 2009 року її син [PERSON] проживає з нею та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Батько дитини, [PERSON] проживає окремо, та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. 16.06.2010 року шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука [PERSON] з 12.11.2008 року зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON]. Жодного разу з листопада 2008 року відповідач не сплачував аліменти, навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 11.07.2016 року становить 20568,82 грн. 12.11.2011 року вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області [PERSON] визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України ( злісне ухилення від сплати аліментів), призначено покарання у вигляді громадських робіт на строк 100 (сто) годин. Всі питання щодо виховання малолітнього сина [PERSON] вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Її син [PERSON] займається в Кременчуцькій гімназії №6, додатково займається в тренувально-оздоровчих секціях . Для здорового та всебічного розвитку дитини вона прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав і не приймає, не цікавиться успіхами дитини, крім того, навмисно уникає з ним зустрічі протягом семи років. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в цілому, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Відповідач, [PERSON] , звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради із заявою, якою надав згоду та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було затверджене рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. На підставі вищевикладеного позивач просила суд, ухвалити рішення, яким: позбавити [PERSON] [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] [INFO]. Судові витрати покласти на відповідача [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. На адресу суду надіслала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. На адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - Данько А.О. на адресу суду надіслала заяву про слухання справи без її участі. Не заперечувала проти позову. Суд, розглянувши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами та не заперечується відповідачем, що у позивача є син - [PERSON], [INFO], батьком якого являється [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], видане Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, за актовим записом № 781. З 2009 року їх син [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її повному матеріальному утриманні. Батько дитини, [PERSON] проживає окремо, та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. 16.06.2010 року шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Відповідно до рішення Крюківського районного суду м. Кременчука [PERSON] з 12.11.2008 зобов'язаний виплачувати аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON]. З листопада 2008 року відповідач не сплачував аліменти. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 11.07.2016 року становить 20568,82 грн. Всі питання щодо виховання малолітнього сина [PERSON] вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав і не приймає, не цікавиться успіхами дитини, крім того, навмисно уникає з ним зустрічі протягом семи років. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в цілому, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Відповідач, [PERSON] , звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради із заявою, якою надав згоду та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO], що підтверджується висновком Органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області № 823 від 02.09.2016 року. Органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було затверджене рішення № 823 від 02.09.2016 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Декларація прав дитини, проголошена, Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитини повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Виховання - це планомірний та цілеспрямований вплив на свідомість та поведінку людини з метою формування певних установок, понять, принципів, ціннісних орієнтацій, які забезпечують необхідні умови для її розвитку, підготовки до життя та праці. Виховання - це постійний, а не разовий процес прищеплювання якихось навичок тому, кого виховують. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно зі ст. 164 Сімейного Кодексу України батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач ухиляється та фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків відносно дітей. Згідно положень статті 166 ч. 2. Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ст. ст. 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Частина 2 ст. 51 Конституції України, передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дітей, позовні вимоги про позбавлення батьківських прав є обґрунтованими, доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позов задоволено в повному обсязі, доказами по справі підтверджено, що позивач за подачу даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 640 гривень, тому вищезазначені витрати слід покласти на відповідача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved