Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-29 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з даним позовом про надання їй дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька. В позовній заяві позивачка посилається на те, що 11 січня 2000 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюбу. За час шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Шлюбне життя між сторонами не склалося і на даний час в Хустському районному суді розглядається справа про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем. Влітку 2016 року позивачка виїхала на заробітки до Чеської Республіки. Дочка залишалася проживати в їхньому будинку, який розташований за адресою [ADDRESS], Закарпатської області разом з батьком [PERSON]. Однак, через деякий час, з невідомих причин, відповідач вигнав доньку з дому, через що вона вимушена тимчасово проживати у подруги позивачки.До сьогоднішнього дня, маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає, матеріальної допомоги не надає. Позивачка має намір забезпечити повноцінний відпочинок доньці в країнах ближнього та дальнього зарубіжжя, для підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров'я. На час канікул позивачка має можливість вивезти дитину на відпочинок та екскурсії за кордон у Чеську Республіку, Угорщину та Польщу. Крім того, дочка сторін займається танцями у танцювальному клубі «Позитив», робить значні успіхи, приймає участь у конкурсах, також має можливість приймати участь у конкурсах що проводяться за кордоном. Відсутність дозволу батька на виїзд дитини за кордон є перешкодою в прийнятті дитиною участі у міжнародних конкурсах та є порушенням інтересів дитини. Відповідач добровільно відмовляється надати згоду на виїзд дитини за кордон. Тому вона просить суд постановити рішення, яким надати дозвіл на виїзд дочки [PERSON] за кордон в супроводі матері, без згоди батька. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - [PERSON] подала заяву про розгляд справи у їх з позивачкою відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на розгляд даної справи в газеті «Новини Закарпаття» №61(4676) від 22.08.2017 року, однак причини його неявки суду не відомі. З врахуванням наведеного, у відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права і взаємовідносини сторін, а також те, що представник позивачки не заперечила проти розгляду справи у відсутності відповідача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача [PERSON] Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, суд вважає, що справу можливо вирішити у відсутності сторін, без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, 11 січня 2000 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюбу. За час шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO] Шлюбне життя між сторонами не склалося і на даний час в Хустському районному суді розглядається справа про розірвання шлюбу між ними. Влітку 2016 року позивачка виїхала на заробітки до Чеської Республіки. Дочка залишалася проживати разом з батьком [PERSON], який самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не спілкується з дитиною, участі у житті доньки свідомо не приймає, матеріальної допомоги не надає. Позивачка має можливість вивезти дитину на відпочинок та екскурсії за кордон у Чеську Республіку, Угорщину та Польщу. Крім того, відсутність дозволу батька на виїзд дитини за кордон є перешкодою в прийнятті дитиною участі у міжнародних конкурсах з танцю та є порушенням інтересів дитини. Отримати згоду відповідача на вивезення дитини за кордон у добровільному порядку від відповідача не можливо, оскільки останній в судове засідання на розгляд справи не з'явився. Тому позивачка просила суд постановити рішення, яким надати їй дозвіл для виїзду за кордон неповнолітньої доньки разом з нею, без згоди її батька. Під час розгляду справи судом не встановлено яких-небудь обмежень для реалізації права позивачки щодо виїзду за кордон зі своєю неповнолітньою дочкою. Дані правовідносини регулюються Законом України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України. За змістом положень ст.ст. 141,150-152,155,157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантуються Конституцією України (ст. 33). Право на свободу пересування, що включає і право на виїзд за межі України, належить до особистих немайнових прав фізичної особи (ст.ст. 269,270 ЦК України). Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою; фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (ст.269 ч.3 ЦК України). Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст. 272 ч.1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч.1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч.4). Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил). Ці норми законодавства узгоджуються з положеннями ст.16 ч.1, ст.22 ч.ч.1,3,11 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», а також з урахуванням правил, встановлених ст.8 ч.1 ЦК України, узгоджуються у відповідній частині з положеннями ст.4 ч.ч.1,2 Закону №3857-XII. Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст.18 та інші норми СК України, ст.4 ч.2 абз. 2 Закону №3857-XII). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Згідно п.2 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Виходячи із зазначеного та враховуючи те, що батько неповнолітньої дитини добровільної згоди на її виїзд не надає, суд приходить до висновку про можливість надання дозволу позивачці на виїзд неповнолітньої дитини за кордон.

Outcome: approved