Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

У квітні 2019 року позивачі, кожен окремо, звернулися до суду з позовом до Дочірнього підприємства «Каспій», де треті особи Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення юридичного факту та визнання права користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначивши, що в різний період часу позивачі перебували у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровська паперова фабрика», а після ліквідації - з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська паперова фабрика». Як працівникам фабрики, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та членів їх сімей було вселено в кімнати гуртожитку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є державним майном. Позивачі, як наймачі кімнат гуртожитку по [ADDRESS] , починаючи з дня вселення і до цього часу належним чином оплачують ДП «Каспій» кошти за житлово-комунальні послуги. Кадрові документи з яких вбачається розселення мешканців у гуртожитку по [ADDRESS] , у т.ч. ордера на жилі приміщення та корінці до цих ордерів, знаходяться у ДП «Каспій», яке не відповідає на листи та не надає такі документи чи їх копії на вимогу наймачів. Проте, починаючи з квітня 2018 року ДП «Каспій» не знаходиться за місцем своєї державної реєстрації, господарські договори із суб`єктами господарювання та комунальними службами не укладає, рахунки до сплати не виставляє, будь-які документи, у т.ч. довідки про склад сім`ї, не видає, картотеку персональних даних зареєстрованих відповідно до чинного законодавства України осіб до відповідних органів не надає. Така бездіяльність балансоутримувача призвела до припинення газопостачання до котельної. Іншого житла у позивачів та членів їх сімей немає, у зв`язку з чим позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, просили суд встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що вони вселилися та займають на законних підставах житлові приміщення у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] та визнати за кожним з них право користування цими житловими приміщеннями. Ухвалою суду від 09 квітня 2019 року відкрито провадження по справі, об`єднано в одне провадження цивільні справи та визначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05 червня 2019 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. 08 серпня 2019 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення. В судовому засіданні позивачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , кожен окремо, свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у позовах і просили їх задовольнити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Також, надав додаткові пояснення, в яких посилався на те, що ані ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика», ані ТОВ «Дніпропетровська паперова фабрика», ані ТОВ «Дніпропетровська паперова фабрика з іноземними інвестиціями», на яких в різні часи працювали позивачі, після своєї ліквідації не передали необхідних документів до архівних установ. Таким чином, позивачі позбавлені права на приватизацію кімнат у гуртожитку, оскільки не можуть документально засвідчити, що вселилися та користуються таким приміщенням на законних підставах. Також просив врахувати суд, що іншого житла позивачі та члени їх сімей не мають. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання відзиву на позов та доказів, якими він обґрунтовує свої заперечення проти позову, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, надав до суду пояснення на позов та просив ухвалити законне та обґрунтоване рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Представник третьої особи Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи були сповіщені належним чином, про що свідчить підпис у повідомленні про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідно до за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвали заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши позивачів, представника позивачів [PERSON] , допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовів, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] в період з 1992 по 2017 роки перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровська паперова фабрика», а після ліквідації - з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська паперова фабрика», що підтверджується записами у її трудовій книжці. Встановлено також, що, як працівника фабрики, [PERSON] та членів її сім`ї було вселено до кімнати № [ADDRESS] гуртожитку [ADDRESS] за адресою: [ADDRESS] , що є державним майном. [PERSON] , як наймач кімнати №4 гуртожитку по [ADDRESS] , починаючи з дня вселення до кімнати - 15.08.2002 і до цього часу належним чином оплачує кошти за житлово-комунальні послуги. [PERSON] в період з 2010 по 2017 роки перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровська паперова фабрика», а після ліквідації з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська паперова фабрика, що підтверджується записами у його трудовій книжці. Як працівника фабрики, [PERSON] та членів його сім`ї було вселено до кімнати [ADDRESS] гуртожитку [ADDRESS] адресою: [ADDRESS] , та є державним майном. [PERSON] , як наймач кімнати №18 [ADDRESS] починаючи з дня вселення до кімнати у 2012 році і до цього часу належним чином оплачує кошти за житлово-комунальні послуги. [PERSON] в період з 1995 по 2017 роки перебувала у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровська паперова фабрика», а після ліквідації з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська паперова фабрика», що підтверджується записами у її трудовій книжці. Як працівника фабрики, [PERSON] та членів її сім`ї було вселено до кімнати [ADDRESS] гуртожитку [ADDRESS] адресою: [ADDRESS] , та є державним майном. [PERSON] , як наймач кімнати №31 [ADDRESS] , починаючи з дня вселення до кімнати - 11.12.1997 і до цього часу належним чином оплачує кошти за житлово-комунальні послуги. Крім того, з 11.12.1997 є постійно зареєстрованою за вищезазначеною адресою. [PERSON] в період з 1999 по 2014 роки перебував у трудових відносинах з Відкритим акціонерним товариством «Дніпропетровська паперова фабрика», а після ліквідації з Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровська паперова фабрика», що частково підтверджується записами у його трудовій книжці. Більшість часу працював за строковим трудовим контрактом, строк якого щорічно проланговувався. Як працівника фабрики, [PERSON] було вселено до кімнати [ADDRESS] , та є державним майном. [PERSON] , як наймач кімнати №34 гуртожитку [ADDRESS] починаючи з дня вселення до кімнати - 04 листопада 2007 року і до цього часу належним чином оплачує кошти за житлово-комунальні послуги та починаючи з 04.12.2007 є постійно зареєстрованим за вищезазначеною адресою. Судом також встановлено, що приватизація відкритого акціонерного товариства «Дніпропетровська паперова фабрика» здійснювалася центральним апаратом Фонду державного майна України. Проте до статутного капіталу ВАТ «Дніпропетровська паперова фабрика» не увійшов державний житловий фонд, до складу якого входили житлові будинки, розташовані в [ADDRESS] 7, 8, 9, 10, 11, 12, 14, [ADDRESS] , по [ADDRESS] гуртожиток [ADDRESS] [ADDRESS] з об`єктами благоустрою (мощення, тротуари, озеленення). Актом приймання-передачі від 15 червня 1998 року вищезазначений державний житловий фонд був переданий на утримання (баланс) Дочірньому підприємству «Каспій». Факт законного заселення позивачів та користування ними кімнатами у гуртожитку підтверджується наданими письмовими доказами, а також показами допитаних свідків. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що з 1994 року у гуртожитку дозволити жити сім`ями. При працевлаштуванні на фабрику, особа подавала заяву на поселення до гуртожитку. Спочатку такі заяви розглядалися у встановленому законом порядку, було спільне рішення адміністрації та профкому, видавалися ордери та заселення відбувалося у вільні кімнати. В подальшому також заселення у гуртожиток відбувалося через заяви та видачу ордерів. Проте ордери на руки на видавали. Крім того, проводилася тимчасова реєстрація у гуртожитку, потім взагалі не проводилася реєстрація. Всі позивачі заселилися у встановленому законом порядку, проживають досі, сплачують комунальні послуги. Директор ДП «Каспій» на всі звернення мешканців гуртожитку та поліції не реагує, а тому і звернулися до суду. Комунальні послуги за проживання в гуртожитку вираховували з заробітної плати, утім, починаючи з 2014 року оплата проходить через особовий рахунок. Зазначила, що всі документи на кімнати зберігаються у ДП «Каспій». [PERSON] повідомила також, що зареєстрована з 1993 року у гуртожитку, ордер їй було виписано, проте на руки його не видавали. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в гуртожитку проживає з січня 1990 року. До 1994 року прописка була тимчасова, після чого остання писала письмову заяву на ім`я директора фабрики та отримала постійну реєстрацію. Зазначила, що тимчасову реєстрацію надавали до 2007 року, потім відмовляли в реєстрації. Свідок також підтвердила, що всі позивачі працювали на паперовій фабриці та постійно проживають у гуртожитку з моменту їх заселення. Свідок [PERSON] пояснила, що в 2014 році отримала кімнату в гуртожитку. Ордер на кімнату отримала в 2015 році. Комунальні послуги мешканці сплачують на особовий рахунок ДП «Каспій». Також зазначила, що позивачів знає з 2014 року, як мешканців даного гуртожитку. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до частин першої, другої\~статті 128 ЖК УРСР\~порядок надання\~\~жилої площі в гуртожитках визначається цим\~Кодексом та іншими актами законодавства України. Жила площа в гуртожитку надається одиноким громадянам і сім`ям, які мають право проживати у гуртожитках, за рішенням адміністрації\~\~підприємства, установи, організації або органу місцевого самоврядування, у власності чи управлінні яких перебуває гуртожиток. У\~статті 129 ЖК України\~зазначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації, орган місцевого самоврядування видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу в гуртожитку. Аналогічна норма міститься у абзаці першому пункту 10 Розділу II Примірного положення про гуртожитки. У пункті 40 Положення зазначено, що інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»\~передбачено, що сфера дії цього\~ Закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто законом передбачено, що під захист підпадають особи, які дотримали певних умов, зокрема відсутність в особи власного житла; правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком; реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах; фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Таким чином, однією із умов є реєстрація за місцем проживання у гуртожитку більше 5 років на законних підставах або фактичне проживання протягом п`яти років за місцем реєстрації в гуртожитку. Другою обставиною, з якою пов`язане право на захист особи відповідно до\~вищезазначеного Закону, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком. При цьому\~Закон не містить визначення "законні підстави". Для вирішення питання, чи на законних підставах позивач мешкає у гуртожитку, суд виходить з загальних норм матеріального права, які регулюють питання вселення у гуртожиток та набуття права користування житловою площею у ньому. Враховуючи вищезазначені норми законодавства, надані позивачами дозами, суд вважає, що позивачі заселилися у гуртожиток та проживають на законних підставах. Крім того, суд враховує, що відповідно до\~ст. 59 ЖК України, ордери на заселення позивачів в гуртожиток не були в судовому порядку визнані недійсними, відповідачем не спростовано факту законного заселення позивачів у гуртожиток. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства»). Підсумовуючи наведене, суду приходить до висновку, що вимоги позивачів підлягають задоволенню в повному обсязі. Оскільки вимоги щодо розподілу судових витрати не заявлено, суд вважає віднести судові витрати на рахунок позивачів.

Outcome: approved