Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

позивачка звернулася до суду із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [PERSON] ж батьком [PERSON] , [INFO] , однак дитина ніколи не бачила батька, оскільки останній пішов з сім`ї ще до народження сина. Шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14.12.2018 року. [PERSON] сином не цікавиться, участі у його вихованні та забезпеченні не приймає. Позивачці відомо, що на даний момент відповідач перебуває на батьківщині в Азербайджані та є громадянином даної країни. У зв`язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків, [PERSON] 17.04.2018 року було подано до Франківської районної адміністрації заяву щодо надання висновку про доцільність позбавлення позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . У відповідь на таке звернення Франківською районною адміністрацією ЛМР, як органу опіки та піклування, 27.06.2019 року за №2608-2849 надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Відтак, враховуючи вищевказані обставини, позивачка просить суд задовольни позовні вимоги у повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] . Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 17.09.2019 року відкрито провадження у даній справі. Справу вирішено проводити в порядку загального провадження. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 22.06.2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачка подала заяву, у якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, шляхом направлення повісток про виклик до суду засобами поштового зв`язку. Свого відношення до суду не направив, відзиву не подав, тому суд вважає за доцільне проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи подала до суду заяву 08.07.2021 року про розгляд справи без її участі, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст.223, ст.280ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 09.03.2017 року, актовий запис №93). З заяв-свідчень свідків [PERSON] вбачається наступне. Згідно до висновку Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №2608-2849 від 27.06.2019 року, вважається за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з свідомим ухилянням [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописки №2348 від 22.08.2019 року, у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 6 осіб, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст.ст.9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. В п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі зібраних по справі доказів судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що полягає у відсутності будь-якого спілкування його з сином, участі у його вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, не забезпечення їй необхідних умов для життя. Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що [PERSON] змінить своє відношення до сина. Вказані обставини в сукупності дають підстави для висновку про повне самоусунення відповідача як батька від виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло свій прояв у тому, що він не цікавиться про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанні, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує його матеріально, не спілкується з дитиною, загалом не цікавиться його існуванням та не бажає змінити свою поведінку як батька. Все це свідчить про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved