Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.01.2005 року. Мають доньку Евеліну, [INFO], яка знаходиться на утриманні відповідачки. Спору про місце проживання дитини не заявлено. [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що відповідачка не поважає його як свого чоловіка, зраджує йому в подружній вірності та безвідповідально ставиться до своїх обовязків перед сімєю. Між ними постійно виникали сварки та непорозуміння через їхні різні характери та погляди на життя. Він неодноразово просив відповідачку змінити свою поведінку та ставлення до сімї, але відповідачка не має наміру вживати ніяких заходів для збереження шлюбу. З листопада 2014 року вони проживають окремо. Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала. Пояснила, що з листопада 2014 року вони дійсно з позивачем спільно не проживають, так як він побив її, а коли вона з дитиною пішла до своєї матері змінив на дверях замки і не пускає її в будинок, який вони побудували під час шлюбу. Його твердження про її зраду в подружній вірності є вигадкою, яка ніколи і ніким не була підтверджена. За час наданий їм для примирення нічого у їхніх відносинах не змінилося. Сьогодні вона подала до суду зустрічний позов про розподіл майна і просить ці позови обєднати в одне провадження. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року розяснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Про це свідчать ті обставини, що з листопада 2014 р. вони спільно не проживають. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу. Строк наданий сторонам для примирення позитивного результату не дав. Відповідачка не надала суду доказів того, що вживала будь-яких заходів для збереження сімї. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сімя розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам позивача. Протокольною ухвалою суду клопотання відповідачки про обєднання справи із зустрічною позовною заявою про розподіл майна було відхилене, так як на час розгляду справи про розірвання шлюбу судом не було винесено ухвалу про прийняття вказаної зустрічної позовної заяви. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 551.2 грв. За таких обставин,

Outcome: approved