Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

Позивач у березні 2016 року звернувся із зазначеним позовом до відповідача, в обґрунтування якого посилався на те, що 17 січня 2016 року близько 11 години 50 хвилин він приїхав на центральний ринок м.Бердянська, залишив належний йому на праві приватної власності автомобіль KIA SPORTАGE, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], на паркові ТЦ «Башти» по вул. Свободи в м.Бердянську та пішов вирішувати особисті справи. Повернувшись близько 12 години 30 хвилин, він помітив подряпини на передніх лівих дверцятах автомобіля та два пробиті колеса. З обставин завдання шкоди майну він звернувся до Бердянського відділу поліції Головного управління Національної поліції України в Запорізькій області, за результатами перевірки якою було встановлено, що пошкодження його автомобіля здійснено [PERSON] Згідно з висновком перевірки від 05 лютого 2016 року в діях [PERSON] формально вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.194 КК України, однак через малозначність не становлять суспільної небезпеки, тобто не заподіяли істотної шкоди. Відповідач відмовляється у добровільному порядку відшкодувати спричинену йому шкоду, яка завдана його неправомірними діями. Згідно звіту про визначення вартості матеріальної шкоди №5 від 25.01.2016 року, спричиненої власнику транспортного засобу KIA SPORTАGE, пошкодженого 17.01.2016 року, вартість матеріальної шкоди складає 7012,98 грн. Посилаючись на ст.ст.22, 1166 ЦК України, позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 7012,98 грн. та понесені витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн. У судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] підтримали позов із зазначених у ньому підстав, доповіли по його суті та просили задовольнити. При цьому позивач додатково пояснив, що завдана відповідачем шкода є значно більшою, ніж визначено у звіті, бо йому довелося міняти всі чотири колеса, оскільки таких шин з урахуванням зношеності немає, а крім цього, доведеться фарбувати не тільки двері автомобіля, а й всю його ліву сторону, оскільки у нього доволі рідкий колір на автомобілі. Відповідач [PERSON] повторно не зявився в судове засідання, надіславши заяву від 31.05.2016 року про відкладення розгляду справи у звязку з хворобою його представника. Однак суд врахував, що ані до цієї заяви, ані до раніше поданої заяви від 17.05.2016 року про перенесення розгляду справу у звязку з його відрядженням, відповідачем не долучено доказів у підтвердження зазначених в заявах обставин, тому, відповідно до положень ст.ст.169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача та його представника ухвалив розглянути справу в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в середині січні 2016 року приблизно о 12-30 годині він проїжджав в маршрутному таксі по вул.. Свободи в м.Бердянську. Коли маршрутка рушила з зупинки на центральному ринку, то проїжджаючи повз автостоянку, що напроти ТЦ «Башти», він побачив біля машини КІА сірого кольору, яка стояла задньою частиною до вулиці, чоловіка в синій куртці та чорних штанах, який дряпав передні ліві двері машини або викруткою, або ножем. Через 3-5 днів він побачив в Інтернеті оголошення про те, що шукали очевидців цих подій. Тоді він зателефонував по номеру і повідомив про те, що він бачив особисто цю подію. Як зясувалося, потерпілий був його однокласником. Свідок [PERSON] дав суду свідчення про те, що він знає позивача, оскільки працював у нього в кафе приблизно півтора роки тому. Приблизно 17 січня 2016 року він знаходився із своєю дружиною на третьому поверсі ТЦ «Башти». Поки його дружина підбирала собі одяг, він у цей час стяв біля вікна і розмовляв по телефону хвилин пятнадцять. Він звернув увагу на чоловіка на автомобільній стоянці, якого побачив біля автомобіля, який належить [PERSON] Впізнав, що то був [PERSON], якого він знав особисто, бо той приходив не раз в кафе, і у них з позивачем був якийсь конфлікт щодо оренди. Спочатку він подумав, що [PERSON] чекає на [PERSON] Однак побачив, що він злегка присів біля заднього лівого колеса та побачив рух рукою такий, коли пробивають колесо. Поряд стояла червона машина моделі ВАЗ 2108 або 09, до якої [PERSON] підійшов після цьогоі розмовляв з водієм. деякий час А потім підійшов знову до автомобіля позивача і присів вже біля переднього лівого колеса, де його вже було видно краще, та пробив і друге колесо. Деякий час ще постояв, а потім підійшов втретє до водійської двері, дістав якийсь предмет і почав ним водити по двері., а потім пішов зі стоянки. Він розповів своїй дружині про побачене, але спуститися відразу побоявся. Коли він через 30-40 хвилин повернувся на ринок, то побачив біля автомобіля [PERSON], до якого підійшов та розповів йому про побачене, що бачив [PERSON], який пошкодив його автомобіль. Заслухавши позивача, його представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали за перевіркою заяви [PERSON] Бердянського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області (ЖЄО №1337 від 27.01.2016р.), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль марки KIA моделі SPORTАGE, 2012 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Судом встановлено, що 17 січня 2016 року автомобіль позивача, що знаходився на парковці біля торгівельного центру «Башти» по вул. Свободи в м.Бердянську, було пошкоджено, а саме: пробито два колеса та подряпано водійські двері. З показань свідків [PERSON] та [PERSON] слідує, що пошкодження автомобіля було здійснене відповідачем [PERSON] Надані свідками показання узгоджуються з висновком перевірки за заявою [PERSON] від 05 лютого 2016 року, зробленого Бердянським відділом поліції ГУНП України в Запорізькій області, відповідно до якого відділом поліції зроблено висновок про те, що в діях [PERSON] відсутні ознаки складу злочину, передбаченого ст.296 КК України, оскільки громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувався особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом, грубо порушений не був. Проте в його діях формально вбачаються ознаки складу злочину, передбаченого ст.194 КК України, однак через малозначність не становлять суспільної небезпеки, тобто не заподіяли істотної шкоди. Тому подальшу перевірку було припинено, а заявнику рекомендовано звернутися до суду в приватному порядку. Згідно звіту №65 визначення вартості матеріальної шкоди, завданої володільцю колісного транспортного засобу, складеного 25.01.2016 року ПП [PERSON], який має кваліфікацію «Аварійний комісар», сертифікат субєкта оціночної діяльності, свідоцтво про реєстрацію в Державному реєстрі оцінщиків ФГИУ та стаж експертної роботи з 2002 року, вартість матеріальної шкоди, завданої володільцю колісного транспортного засобу KIA SPORTАGE, реєстраційний номер [NUMBER], пошкодженого 17.01.2016 року, складає 7012,98 грн. Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України ). Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно із частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Відповідно до ч.1,ч.2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду врегульовані ст.1166 ЦК України, частиною 1 якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як роз'яснено у п. п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі й майну громадянина або заподіяна майну юридичної особини, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними й шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Таким чином, законодавством передбачено відшкодування особі майнової шкоди, зокрема збитків, за наявності порушення цивільного права особи та причинного зв'язку між порушенням права й збитками. Отже, з урахуванням указаних норм обов'язковою умовою для стягнення майнової шкоди з відповідача є наявність його вини у навмисному пошкодженні автомобіля шляхом пробиття двох коліс та нанесення подряпин на двері транспортного засобу, які є протиправними, як зазначено у висновку Бердянського ВП ГУНП. Протиправність таких дій спричинило майнову шкоду власнику автомобіля, яким є позивач. Тобто, всі три елемента цивільної відповідальності є в наявності. Таким чином, з урахуванням встановлених фактичних обставини та наданих позивачем доказів, показань свідків, висновку Бердянського ВП ГУНП України в Запорізькій області, суд дійшов висновку, що особою, яка завдала матеріальну шкоду позивачу, є саме відповідач [PERSON], а розмір матеріальної шкоди підтверджений звітом оцінщика та складає 7012,98 грн., який відповідачем не оскаржений. Суд звертає увагу на те, що в попередньому судовому засіданні представником відповідача було подано клопотання про виклик і допит трьох свідків в заперечення проти заявлених вимог, в тому числі й самого відповідача, яких зобовязувався привести сам, однак на два підряд судові засіданні, ані відповідач, ані його представник так і не зявилися та заявлених свідків не направили. Отже, суд вважає позовні вимоги доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 7012,98 грн. та, відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, понесені витрати на оплату судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved