Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом та просить суд винести рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON]., який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісячно, починаючи з 25 лютого 2014 року і до закінчення ним навчання, тобто до 30 червня 2016 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 25.04.2003року між нею та відповідачем було розірвано шлюб. Крім повнолітнього сина, на її утриманні знаходиться неповнолітній син, [PERSON]., 2005 року народження від другого шлюбу. Вона навчається у медичній академії післядипломної обсіви ім. П.Л.Шупика та має малий дохід. Повнолітній син [PERSON] навчається на другому курсі денної форми навчання Інституту філології Київського державного університету ім.Т.Г.Шевченка, стипендії не одержує. Відповідач на утримання сина допомоги не надає, в той час як працює на офіційній роботі, де отримує заробітну плату, а в неї відсутні матеріальні можливості повністю забезпечити потреби сина, а тому просить позов задоволити. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просить позов задоволити. Відповідач проти позову заперечив та пояснив, що він добровільно сплачував кошти за попереднім рішенням суду і не в стані сплачувати аліменти, оскільки у нього на утриманні перебувають перестарілі батьки. Третя особа [PERSON] у засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просять справу проводити без його участі, позов просить задоволити. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі третьої особи. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв'язку із цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Частиною другою цієї статті визначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. [PERSON] [INFO] є сином сторін по справі: [PERSON] та [PERSON]. Шлюб між сторонами розірвано 23.04.2003р., що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Постановою Кам'янка-Бузького районного суду Львівської області від 19.01.1998 року з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача [PERSON] до досягнення сином [PERSON], [INFO] повноліття, стягувались аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його видів доходів (заробітку). Згідно із ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначено в ст.199 СК України, батьки зобов'язані утримувати до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Зазначене випливає також з Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у п.20 якої роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що позивачка крім [PERSON]. має неповнолітнього сина [PERSON]. Згідно довідки №1397 від 17.01.2014 р., [PERSON]. навчається на другому курсі денної форми навчання Інституту філології Київського державного університету ім.Т.Г.Шевченка, закінчує навчання 30.06.2016 року. Судом встановлено, що [PERSON]. стипендії не отримує та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач, як офіційно працевлаштований (згідно довідки № 06/2605 від 16.12.2014 року відповідач працює на посаді начальника відділу епідеміологічного нагляду Козівського мійрайонного Управління держсанепідемслужби у Тернопільській області), спроможний йому надавати. Необхідність і розмір потреби в стягненні аліментів позивач частково обґрунтувала, оскільки витрати на навчання сина полягають у необхідності придбання підручників, наукової літератури, витрат на проживання, проїзд тощо. Вона, будучи клінічним ординатором, згідно довідки № 09 від 14.01.2014 року отримує незначний дохід. Проте, суд, визначаючи розмір аліментів, які слід стягувати на утримання сина сторін на період навчання, враховує, що згідно ч. 1 ст. 199 СК України обов'язок утримувати дітей покладено на обох батьків. У судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає з батьками - батьком [PERSON], 1937 року народження та матір'ю [PERSON], 1939 року народження. Матір відповідача є інвалідом 2 групи, батько потребує медичного лікування на що необхідні додаткові матеріальних витрати. Доказів про наявність у відповідача інших доходів у матеріалах справи немає. У той же час дані обставини не є підставою для звільнення відповідача від обов'язку утримувати свого сина, а лише впливають на розмір аліментів. Враховуючи той факт, що позивачка не взмозі одноосібно надавати належне утримання, відповідно до витрат сина, пов'язаних з навчанням у Київському держаному університеті ім. Т.Г.Шевченка, що потребує додаткових постійних щомісячних витрат для забезпечення його життєвих потреб в повному обсязі, суд дійшов до висновку про стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі 1/4 частини із заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 25.02.1014 року і до закінчення сином навчання, тобто до 30 червня 2016 року. Крім того суд вважає, що таке стягнення слід проводити безпосередньо на користь самого [PERSON]. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць звернути до негайного виконання. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином із [PERSON] слід стягнути в дохід держави 182,70грн. (243,60коп. х 3: 4).

Outcome: approved