Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до Монастириського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом відповідно до договору №IFXRRX07600520 від 26.03.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.03.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №IFXRRX07600520, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 1602,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, відповідач станом на 17.04.2014 року порушив умови кредитного договору і має прострочену заборгованість з кредиту - 21445,17 грн., яка складається з: - 1472,60 грн. - заборгованість за кредитом; - 8686,08 грн. - заборгованості по процентам за користування кредитом; - 431,75 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; - 10854,74 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; Позивач від даної суми заборгованості відняв суму у розмірі 9933,05 грн., яка була задоволена судовим наказом Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.09.2009 року з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк», різниця становить 11512,12 грн.; - 500,00 грн. штрафу (фіксована частина); - 575,61 грн., штраф (процентна складова). Загальна сума заборгованості до стягнення становить 12587,73 грн. Враховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором в сумі 12587,73 грн. та сплачені судові витрати в сумі 243,60 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, суду подав заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через засоби масової інформації, зокрема, в газеті «Свобода» №49 (2883) від 20.06.2014 року, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не представив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки щодо заочного розгляду справи представник позивача не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), а тому суд, дослідивши матеріали справи не вбачає підстав для відкладення справи і вважає можливим розглянути її на підставі наявних в матеріалах справи доказів з винесенням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 26.03.2007 року укладено кредитний договір №IFXRRX07600520, за умовами якого позивачем надано [PERSON] споживчий кредит («Розстрочка») (Стандарт) у сумі 1602,00 грн. строком на 12 місяців з 26.03.2007 року по 26.03.2008 року включно, з умовами сплати за користування кредитом відсотків в розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості по кредиту. ЗАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ПАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування позивача з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», про що зазначено в п.1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.24). Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець зобов'язується за кредитним договором надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитні кошти в обсязі, визначеному договором, були надані ЗАТ КБ "ПриватБанк" позичальнику, які він використав за цільовим призначенням. Належних та допустимих доказів на спростування наведених обставин відповідачем не надано. Положеннями кредитного договору від 26.03.2007 року №IFXRRX07600520 передбачено обов'язок позичальника у термін з 20-го по 25-те число кожного місяця надавати Банку грошові кошти у сумі 181,71 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак відповідач [PERSON] не виконував належним чином зобов'язання щодо своєчасної та у повному обсязі сплати усіх платежів за кредитним договором, допустив заборгованість зі сплати кредиту у сумі 12587,73 грн., яка складається з: 1472,60 грн. - заборгованість за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом - 8686,08 грн., 431,75 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом. Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з пункту 5.1 умов надання споживчого кредиту фізичним особам за порушення позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених підпунктами 3.2.2., 3.2.3. цих умов банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1,00 грн. за кожен день прострочення. Пунктом 5.3. умов надання споживчого кредиту фізичним особам встановлено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості. Позивачем нараховано пеню за несвоєчасне виконання позичальником умов договору у сумі - 10584,84 грн. та штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 575,61 грн. Згідно з наказом Монастириського районного суду Тернопільської області №2-н-51/2009р. від 23.09.2009 року (а.с.4) позивач від вищевказаної суми заборгованості відняв 9933,05 грн., яка була задоволена наказом і різниця становить 11512,12 грн. За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 530 ЦК України визначено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зі змісту договору вбачається, що відповідачу [PERSON] банком було надано споживчий кредит на строк до 26.03.2008 року включно, тобто, позичальник зобов'язався у термін до 26.03.2008 року повністю повернути кредитні кошти, проте вказане зобов'язання не виконав. З вищевказаного вбачається, що з березня 2008 року у позивача виникло право вимоги і застосування до боржника передбачених договором та законом наслідків порушення зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка. Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Як вбачається з матеріалів справи в ній відсутня заява відповідача щодо зменшення відсотків, які нараховуються як неустойка, зобов'язання боржником не виконувались з моменту надання банком кредиту, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судом стягується з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved