Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

У грудні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він зареєстрований та проживає у квартирі №1, розташованій в будинку №4 по вул. Садовніченка у м. Павлограді, яка була надана батькові позивача для проживання на підставі ордеру, виданого Виконкомом Павлоградської міської ради. У вказаній квартирі зареєстровані сестри позивача: [PERSON], та [PERSON] з малолітніми дітьми - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які за місцем реєстрації не проживають більше шести місяців. Особистих речей у квартирі відповідачі не мають, перешкоди у користуванні житлом їм не чинять, проживають в іншому місці з власної ініціативи. Тому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. У судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, надав суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, оскільки квартирою не користується та має інше житло. Відповідач [PERSON], яка діє в своїх інтересах та як законний представник неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у судове засідання не зявилася, надав суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, оскільки квартирою не користується та має інше житло. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У позові в частині визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житлом вважає за необхідне відмовити. Представник третьої особи - Виконавчого комітету Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на наступні обставини. Судом встановлено, що позивач зареєстрований та проживає у квартирі №1, розташованої в будинку №4 по вул. Садовніченка у м. Павлограді, яка була надана батькові позивача - [PERSON] для проживання з родиною у складі п'яти чоловік, на підставі ордеру №049 серії Б-94 від 03 травня 1994 року /а.с.5,7,9/. У квартирі за вказаною адресою також зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON], [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми - [PERSON], [INFO] та [PERSON], 19 червня 2010 року народженні /а.с.8/. Як вбачається з актів, складених 22 червня 2015 року комісією ОСББ "Садовніченко,4" за участю сусідів, відповідач [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою з 29 серпня 2013 року,а відповідач [PERSON] разом з дітьми [PERSON], [PERSON] з 28 травня 2014 року не проживають у зазначеній квартирі /а.с.5/. Крім того, факт не проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні більше шести місяців визнано сторонами, тому у відповідності до ст.61 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Отже, позивач, відповідно до ст.10 ЦПК України, довів за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст.57-59 ЦПК України, зазначені обставини, того, що у квартирі за адресою : [ADDRESS], відповідачі не проживають більше шести місяців, а лише зареєстровані в ній. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 Житлового кодексу України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку з тим, що відповідачі визнали позовні вимоги, визнання позову не порушує права та інтереси інших осіб, відповідачі, згідно наданих заяв забезпечені житлом та не мають наміру використовувати спірну квартиру, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. У відповідності до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Павлоградської міської ради про недоцільність визнання неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Зазначений висновок не містить мотивів такої позиції, у ньому містяться лише посилання на норми чинного законодавства, зі змісту висновку вбачається, що представниками органу опіки не з'ясовувалось питання про те, чи забезпечені діти іншим житлом, що в сукупності свідчить про неповноту, однобокість та необґрунтованість наданого висновку. Натомість, в матеріалах цивільної справи маються відомості про те, що діти мають інше житло, де проживають разом з рідною матір'ю. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір, тому відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначені судові витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved