Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-14 00:00:00

Позивач через свого представника за довіреністю - [PERSON] звернулась з позовом (в подальшому уточненим) до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], в якому просить суд визнати неповнолітню [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована її неповнолітня онука, яка в свою чергу є донькою відповідача. Неповнолітня [PERSON] не мешкає у вказаній квартирі з 2010 року. У зв'язку з цим, позивач, як власник квартири, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном і тому позивач вимушений звернутись до суду. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача до суду надійшла заява в електронному виді, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник третьої особи [PERSON] в судове не з'явилась, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона просить ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток та через оголошення про виклик до суду, про причини неявки суд не сповістила, заяву про розгляд справи без її участі суду не надала, ані заперечень ані відзиву на позовну заяву від неї не надходило. Суд відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не з'явившихся учасників за наявними доказами справи. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлено, що позивачу на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 18.02.2005 року належить на праві власності квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28,29). Згідно відмітки Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації на вказаному рішенні, зазначено, що вказана квартира в цілому зареєстрована в Чугуївському міжміському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за [PERSON], та записано в реєстрову книгу за № 49 за реєстровим № 4417/49 від 24.03.2005 року. Неповнолітня донька відповідача зареєстрована у вище вказаній квартирі, але вона в ній фактично не проживає, що підтверджується, довідкою №9 від 29.05.2018 року, виданою керівником правління ОСББ, а також за підписами сусідів позивача, але ця довідка не містить періоду вказаного не проживання (а.с. 19), Крім цього, факт фактичного не проживання неповнолітньої [PERSON] за місцем її реєстрації підтверджується даними копії посвідки на проживання [NUMBER], яка видана 07.06.2017 року в м. Брешія, та якою надано дозвіл на тривале перебування в ЄС, що перекладена з італійської мови на українську мову. (а.с. 16) Разом з цим, згідно копії довідки про сімейний стан для отримання допомоги на дітей від 30.12.2015 року, виданої в м. Брешія 30.12.2015 року службовцем паспортного відділу відповідно до інформації з реєстрів прописаного населення, вбачається, що станом на 30.12.2015 року [ADDRESS], зареєстрована наступна родина: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що перекладена з італійської мови на українську мову (а.с. 15). Також, у відповідності до копії запиту на підтвердження в придатності вищевказаного житла, виданої від 09.06.2017 року керівником Сектору прийому громадян з питань будівництва архітектором Франко Кларетті (Муніципалітет м. Брешія), засвідчено придатність вищевказаного житла для того, щоб в ньому проживали максимум п'ять осіб, що перекладено з італійської мови на українську мову (а.с. 11,12). Таким чином, виходячи з вищевказаних документів, вбачається, що факт не проживання неповнолітньої доньки відповідача за місцем її реєстрації в [ADDRESS], документально підтверджується лише з 30.12.2015 року. Неповноліття донька відповідача зареєстрована у вищевказаній квартирі, але більше одного останнього року в ній не проживає, її речей у даній квартирі немає, однак на неї продовжують нараховуватися комунальні платежі, які позивач вимушений сплачувати самостійно, участі в поліпшенні стану житлового приміщення за весь час реєстрації відповідача за вказаною адресою остання не брала, позивач самостійно утримує квартиру в належному стані, здійснює її поточний ремонт. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Той факт, що за адресою квартири, яка належить позивачу, зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинний сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Таким чином, оскільки неповнолітня дитина відповідача фактично в квартирі позивача не проживає, не здійснює оплату за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та, враховуючи те, що у позивача з відповідачем не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному будинку, неповнолітня дитина відповідача вважається такою, що втратила право користування квартирою позивача. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved