Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-05 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. за № 7967, вчинений 10.09.2018 року. Позов мотивний тим, що у січні 2019 року позивач дізналась про відкриття виконавчого провадження № 57299868 з примусового виконання вказаного виконавчого напису про стягнення з позивача на користь АТ «ПУМБ» заборгованості за кредитним договором № GP-7470314 від 23.02.2015 року в розмірі 30621,64грн. Вважає, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом з порушенням ст. 87, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та встановленого порядку, оскільки виконавчий напис вчинено на договорі, який позивач не підписувала, та на підставі документів, які не підтверджують безспірність вимог стягувача. Ухвалою судді від 10.03.2021 року відкрито провадження в справі та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження, надано строк для подання відповідачем відзиву на позов, третіми особами - письмових пояснень по суті спору. В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутності учасників справи за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Тетяною Леонідівною винесено постанову від 02.10.2018 року про відкриття виконавчого провадження ВП № 57299868 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. №7967 від 10.09.2018 року про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 30621,64грн. В подальшому прізвище виконавця Вольф Тетяни Леонідівни змінено на прізвище Павелків , що підтверджується Інформацією з виконавчого провадження № 57299868 та Інформаційною довідкою з Єдиного реєстру приватних виконавців України № 44481420210303 від 03.03.2021 року. Виконавчим написом приватного нотаріуса КМНО Хари Н.С. №7967 від 10.09.2018 року було запропоновано звернути стягнення з боржника [PERSON] на користь АТ «ПУМБ», що є правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Банк Ренесанс Капітал», заборгованості за кредитним договором № GP-7470314 від 23.02.2015 року за період з 06 вересня 2017 року по 06 вересня 2018 року в розмірі 30621,64грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 14971,53 грн., прострочена заборгованість за комісією 9660,64 грн., прострочена заборгованість за процентами 3221,04 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 2656,42 грн., строкова заборгованість за комісією 103,35 грн., строкова заборгованість за процентами 8,66 грн. З матеріалів справи вбачається, що договір № GP-7470314 від 23.02.2015 року було укладено між [PERSON] та АТ «Банк Ренесанс Капітал» у простій письмовій формі шляхом підписання заяви від 23.02.2015 року про приєднання до договору про надання кредиту на споживчі цілі та договору страхування № GP-7470314, за умовами якого позивачу було надано кредит у розмірі 18273,84 грн. (п. 2.2.), на строк 48 місяців (п. 2.3.), під 9% річних (п. 2.5.), з комісією за обслуговування кредиту у розмірі 1,35% (п. 2.4.). У вказаній заяві зазначене повне ім`я та паспортні дані [PERSON] , у графі «підпис позичальника/страхувальника» міститься підпис, що візуально відповідає підпису [PERSON] за її паспортом. Судом не приймаються до уваги надані позивачем доводи та докази про те, що вона не укладала кредитний договір з АТ «Банк Ренесанс Капітал» та не підписувала заяву від 23.02.2015 року про приєднання до договору про надання кредиту на споживчі цілі та договору страхування № GP-7470314, оскільки, по-перше, вимога про визнання недійсним договору не є предметом даного спору, по-друге, надана позивачем копія висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № СЕ-19-20/23573-ПЧ від 03.12.2020 року не містить висновку про неприналежність [PERSON] підпису на вказаному документі; по-третє, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів підробки вказаного документу. Суд звертає увагу позивача, що наявність досудового розслідування у кримінальному провадженні не є доказом вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки в силу встановленої ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості особи, вина особи встановлюється обвинувальним вироком суду. З огляду на зазначене суд відхиляє зазначені доводи і докази позивача. Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. З моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно, та на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі №826/20084/14 визнано незаконним та нечинним зазначений вище розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних відносин», а відтак Перелік повернувся до попередньої редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваний виконавчий напис було вчинено стосовно договору № GP-7470314 від 23.02.2015 року, який укладений у простій письмовій формі без нотаріального посвідчення. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на підтвердження безспірності заборгованості боржника банком було надано приватному нотаріусу виписку з рахунку [PERSON] , в якій зазначено, що станом на 06.09.2018 року непогашена заборгованість боржника перед АТ "Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № GP-7470314 від 23.02.2015 року становить 30621,64 грн., в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 14971,53 грн., прострочена заборгованість за комісією 9660,64 грн., прострочена заборгованість за процентами 3221,04 грн., строкова заборгованість за сумою кредиту 2656,42 грн., строкова заборгованість за комісією 103,35 грн., строкова заборгованість за процентами 8,66 грн. Будь-яких інших відомостей зазначена виписка не містить. Разом з тим, вимоги щодо змісту та форми виписки з рахунку викладені в Положенні про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04.07.2018 № 75 (далі - Положення). Так, відповідно до п. 59, п. 61, п. 62 Положення, банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях регістри, зокрема, особові рахунки та виписки з них, які повинні містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Отже, суд доходить висновку, що наданий приватному нотаріусу документ не відповідає встановленим вимогам до виписки з рахунку, оскільки не містить жодного з обов`язкових реквізитів, що визначені Положенням, і відповідно не підтверджує дійсність та безспірність заборгованості боржника. Інших доказів, які б підтверджували безспірність вимог банку на момент вчинення виконавчого напису, матеріали справи не містять. Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. не перевірив належність оформлення документів, поданих для вчинення виконавчого напису, не перевірив дійсність та безспірність вимог АТ «ПУМБ», а тому суд доходить висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України №1172 від 29 червня 1999 року. Ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача та вважає їх такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з АТ "Перший Український Міжнародний Банк`на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 1362,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved