Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання особи втратившим право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власницею будинку [ADDRESS] В даному будинку крім неї зареєстрований її син [PERSON], який є відповідачем за даним позовом. У зазначеному будинку відповідач зареєстрований з 15.05.2002 року, але фактично не проживає понад рік, оскільки проживає у Росії. Більше одного року відповідач не користується зазначеним житловим приміщенням без поважних причин, що унеможливлює оформлення субсидії та тягне за собою зайві витрати по оплаті комунальних послуг, особистих речей в будинку не має. Просить визнати [PERSON] втратившим право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Позивачка [PERSON] надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.01.2014р., зареєстрованого державним реєстратором Царьовою І.В. в реєстрі 20.01.2014 року за номером № 4316207, будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с. 8-10). Згідно довідки-акту від 05.05.2018 року та акту-довідки від 15.05.2018 року КСН «Селище Південне», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає у будинку, особистих речей в будинку не має, виїхав до Росії, про що свідчать сусіди [PERSON], [PERSON] (а.с. 6-7). Згідно інформації, наданої Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 18.06.2018р., [PERSON], [INFO]., 06.02.2015р. перетнув державний кордон України, виїхав до Москви (а.с. 25). Відповідно до копії паспорту [NUMBER], який виданий 20.02.2017р. відділенням УФМС Росії по Тульській області у м. Кимовськ, [PERSON], [INFO]., уродженець м. Жданов, Донецької області, є громадянином РФ, який з 22.04.2017р. зареєстрований у [ADDRESS] (а.с. 13). Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивачки порушено і підлягає захисту, а позовні вимоги [PERSON] вважає за можливе задовольнити, з урахування того, що відповідач будучи зареєстрованим в будинку [ADDRESS] не проживає в будинку понад один рік, не використовує даний будинок за його прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, тому він втратив право користування зазначеним будинком. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з задоволенням позову суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved