Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Представник Київського міського психоневрологічного диспансеру № 5 у м. Києві звернулася до суду із заявою про застосування до громадянина [PERSON] амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку. В судовому засіданні представник психічного закладу Стрельцова Н.М. (за довіреністю), яка також є і лікарем-психіатром, підтримала заяву та надала пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що [PERSON] з 2015 року перебуває під диспансерним наглядом лікаря - психіатра з приводу тяжкого психічного розладу. З 2015 року рішенням МСЕК [PERSON] визнаний інвалідом III групи по психічному захворюванню. Також, [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у ТМО «Психіатрія», останній раз з 13.04.2016 року по 25.04.2016 року у ТМО «Психіатрія». Дільничного лікаря - психіатра не відвудує, від лікування відмовляється, про наявність психічного розладу заперечує. Ззаначає, що мати і сусіди [PERSON] неодноразово викликали міліцію та швидку психіатричну допомогу в зв'язку з неадекватною поведінкою останнього, який виказує погрози на їхню адресу. За зверненням матері хворий [PERSON] був оглянутий вдома 27.12.2016 року, але від спілкування з лікарем - психіатром відмовився, наявність психічного розладу у себе заперечував та від запропонованого лікування відмовився. 05.01.2017 року [PERSON] був оглянутий вдома лікувально - консультативною комісією та комісія прийшла до висновку, що [PERSON] не достатньо розуміє серйозність свого хворобливого процесу і не критично оцінює свій психічний стан внаслідок психічного розладу та не дотримання режиму лікування, що сприяє нанесенню шкоди своєму здоров`ю та може спричинити суспільно- небезпечні дії у разі не надання йому психіатричної допомоги. Прокурор в судовому засіданні вважав вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі. Зацікавлена особа в судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд до відома не поставив. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 2015 року перебуває під диспансерним наглядом лікаря - психіатра з приводу тяжкого психічного розладу. З 2015 року рішенням МСЕК [PERSON] визнаний інвалідом III групи по психічному захворюванню. [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у ТМО «Психіатрія», останній раз з 13.04.2016 року по 25.04.2016 року у ТМО «Психіатрія». Відповідно до вимог статті 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров`ю у зв'язку з погіршенням психічного стану, та у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди законного представника надається лікарем - психіатром в примусовому порядку за рішенням суду. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 05.01.2017 р., комісія прийшла до висновку, що [PERSON] не достатньо розуміє серйозність свого хворобливого процесу і не критично оцінює свій психічний стан внаслідок психічного розладу та не дотримання режиму лікування, що сприяє нанесенню шкоди своєму здоров`ю та може спричинити суспільно - небезпечні дії у разі не надання йому психіатричної допомоги. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує йому особисто. На підставі ст.282 ч.2 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що заява психічного закладу підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved