Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Знамянської ОТГ в особі Знам'янської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, та свій позов обґрунтувала наступним. 01 квітня 2017 року помер її чоловік - [PERSON]. Останнім місцем проживання спадкодавця та місцем відкриття спадщини є село Знамянка, Іванівського району Одеської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Знамянка (колишня назва - Червонознамянка), вул. Миру (колишня назва - Котовського), буд. №13. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,250 га, яка передана на підставі рішення № 13 від 17 вересня 2009 року Червонознамянської сільської ради Іванівського району Одеської області безкоштовно в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Крім цього після смерті чоловіка, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав після смерті своєї матері [PERSON], померлої 12 червня 2015 року, залишилось спадкове майно, а саме житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Знамянка (колишня назва - Червонознамянка), вул. Миру (колишня назва - Котовського), буд. №86. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті померлого чоловіка. Спадщину вона прийняла, звернувшись своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановами про відмову у вчинені нотаріальної дії, тому вона звернулась за захистом своїх прав до суду. Позивачка у судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представника відповідача [PERSON]»янської сільської ради Іванівського району Одеської області позовні вимоги визнав та просив справу слухати у їх відсутність, про що надав заяву. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206,207 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному зясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що 01 квітня 2017 року помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання спадкодавця та місцем відкриття спадщини є село Знамянка, Іванівського району Одеської області, що підтверджується довідкою Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області № 2624 від 01.08.2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Знамянка (колишня назва - Червонознамянка), вул. Миру (колишня назва - Котовського), буд. №13. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці загальною площею 0,250 га, яка передана на підставі рішення № 13 від 17 вересня 2009 року Червонознамянської сільської ради Іванівського району Одеської області безкоштовно в приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Знамянка (колишня назва - Червонознамянка), вул. Миру (колишня назва - Котовського), буд. №86. Позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті померлого чоловіка, що підтверджується копією свідоцтва про одруження. Спадщину вона прийняла, звернувшись своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.07.2018 №585/02-31 відмова нотаріуса обґрунтована тим, що відповідно підпункту 4.14, 4.15. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, вона не надала документів щодо належності спадкодавцеві житлового будинку, та згідно довідки № 13 від 02.02.2018 \~ \~ \~ \~року КП «Іванівське бюро технічної інвентаризації», зазначений житловий будинок переобладнано в комору ( змінено цільове призначення), збудований новий двоповерховий житловий будинок під літ.3-2, загальною площею 278.3 кв.м., житловою площею 100.7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами. Зазначені зміни власником проводились самовільно. Реєстрація права власності на житловий будинок за адресою: Одеська область, Іванівський район, с.Знамянка, вул. Миру, № 13 на імя [PERSON], не проводилась. Також позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 16.07.2018 №586/02-31. Відмова нотаріуса обґрунтована тим, що відповідно підпункту 4.14, 4.15. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, вона не надала документів щодо належності спадкодавцеві - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ після смерті матері [PERSON], померлої 12 червня 2015 року, житлового будинку, що знаходиться за адресою: Одеська область, Іванівський район, с. Знамянка (колишня назва - Червонознамянка), вул. Садова, буд.86. Згідно довідки від 31.01.2018 року № 10, виданої КП «Іванівське бюро технічної інвентаризації», зазначений житловий будинок [PERSON] не реєструвалось. Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На підтвердження доводів та посилань за клопотанням позивачки судом було витребувано копії спадкових справ на [PERSON] та [PERSON], які були досліджені в судовому засіданні та долучені до матеріалів справи. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом спадкоємиця не може. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] не оформив за життя право власності на вказані житлові будинки. Відповідно до п. 6 Інструкції ЦСУ СРСР від 15.05.1985 року № 5-24/26, жилі будинки, господарські, побутові будівлі у сільській місцевості, включені у господарські книги, до категорії самовільних відноситися не можуть. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. \~ \~ \~ \~ Згідно з ч. 4 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачаю обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5, зареєстроване в Мін юсті 18.07.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових справ. З виписки з погосподарської книги Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області за № 2627-1 від 01 серпня 2018 року вбачається, що жилий будинок, розташований в с.Знамянка, Іванівського району, Одеської області, вул. Миру, 13 включений до господарської книги (особистий рахунок № 0357-1) та до категорії самовільних відноситися не може. З виписки з погосподарської книги Знамянської сільської ради Іванівського району Одеської області за № 2626-1 від 01 серпня 2018 року вбачається, що жилий будинок, розташований в с.Знамянка, Іванівського району, Одеської області, вул. Садова, 86 включений до господарської книги (особистий рахунок № 0734-1) та до категорії самовільних відноситися не може. Згідно довідки від 31.01.2018 року № 10, виданої КП «Іванівське бюро технічної інвентаризації», зазначений житловий будинок [PERSON] не реєструвався. Відсутність державної реєстрації права власності [PERSON] на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами не дає підстав для висновку про те, що останній не був власником даних житлових будинків. Ця позиція повністю відповідає практиці Верховного Суду України. Так, постановою ВСУ від 15 січня 2014 року у справі № 6-145цс13 сформована єдина правова позиція по даній категорії справ. Порядок ведення по господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по господарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Таким чином, за умови прийняття позивачкою [PERSON] спадщини після смерті чоловіка у встановлений законом строк та спосіб, а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права, суд доходить висновку, що право позивачки на оформлення спадщини підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved