Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У грудні 2014 року до суду Жовтневого району міста Харкова звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] та просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ними, визначити місце проживання дитини із нею, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини в розмірі 35%. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб з відповідачем зареєстровано 25 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 202. Від цього шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалося, на теперішній час їх відносини погіршилися з причини психологічного насилля з доку чоловіка, приниження ним гідності, що спричиняє напружену обстановку в сім'ї та призводить до частих психотравмуючих ситуацій для доньки. Шлюб існує формально, шлюбно-сімейні стосунки між ним припинені з 07.02.2013 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, бажання відновляти сімейні відносини не мають. Подальше спільне проживання та збереження родини неможливе, тому він звернувся до суду з даним позовом. Позивач у судове засідання з'явилася, однак надала суду заяву, відповідно до якої уточнила позовні вимоги, просила розглядати позов в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, розглядати справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання з'явився, однак надав суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти уточненого позову не заперечував. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 25 лютого 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 202, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від цього шлюбу мають малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7). Шлюбно-сімейні стосунки припинені з 07.02.2013 року, проживають окремо, спільне господарство не ведуть, бажання відновляти сімейні відносини не мають, сім"я розпалась та поновлена бути не може. Дитина після розірвання шлюбу залишить проживати з матір'ю, проти чого не заперечував відповідач. Спір про майно відсутній. Сторони вважають, що сім"я розпалася та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, пояснення сторін свідчать про те, що вони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю, досягнення згоди щодо усіх питань, пов'язаних з розірванням шлюбу, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний. Згідно з ч. 8 ст. 235 ЦПК України, після розірвання шлюбу присвоїти позивачу її дошлюбне прізвище «[PERSON]».

Outcome: approved