Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

У квітні 2015 року [PERSON]. звернулась до Ладижинського міського суду Вінницької області із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на те, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який на даний час вже повнолітній. Дитина навчається на 3 курсі денного відділення Ладижинського коледжу Вінницького національного аграрного університету. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на його утримання не надає, хоча має таку можливість, а тому позивач просила стягнути з відповідача аліменти на користь сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн, щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років за умови продовження ним навчання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак надала суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Взявши до уваги, що сторони скористались своїми правами, що передбачені ст.158 ч.2 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Вивчивши та дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони спору перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Як вбачається із довідки, виданої Ладижинським коледжом Вінницького НАУ від 25 лютого 2015 року за №2464, [PERSON] навчається в Ладижинському коледжі Вінницького національного аграрного університету за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт електротехнічних установок в АПК» (а.с.5). Отже судом встановлено, що правовідносини, що виникли між сторонами є сімейними, а відтак регулюються відповідними положеннями Сімейного кодексу України. Так, відповідно до положень, передбачених ст.198, 199 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Верховний Суд України висловив наступну правову позицію, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Здобуті у справі докази свідчать про те, що [PERSON], [INFO] продовжує навчатися після досягнення повноліття у Ладижинському коледжі Вінницького національного аграрного університету на денній формі навчання, за рахунок державних коштів, відтак слід дійти висновку, що він є непрацездатною особою, вік якого перевищує 18 років, відтак потребує матеріальної допомоги, в зв'язку із цим. Що ж стосується наявності у батька - відповідача по справі можливості надавати таку допомогу, то слід вказати на наступне. Зібрані у справі позивачем докази свідчать про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу, оскільки є працездатною особою, отримує не регулярний дохід. Дана обставина визнана та не оспорюється самим відповідачем. З огляду на викладене слід констатувати, що зібрані позивачем у справі докази вказують на те, що відповідач є фінансово спроможним, а відтак має можливість надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому сину [PERSON], який продовжує навчання. Статтею 200 СК України, передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Ураховуючи те, що відповідач офіційно не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд вважає, що аліменти на утримання повнолітньої дитини з нього слід стягувати у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, які підлягають до стягнення із відповідача на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд ураховує обставини, що зазначені у статті 182 СК України та можливість надання утримання другим з батьків - позивачем у справі, а відтак дійшов до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення та присудження із відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання в розмірі 400 грн. щомісячно. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому присуджує до стягнення із відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання даного рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved