Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що є власником 20/100 частини будинку [ADDRESS] підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.09.1995 року, 47/200 частини цього будинку на підставі свідоцтва про право особистої власності від 28.11.1995 року, та 47/200 частини на підставі договору купівлі-продажу від 09.12.1995 року. У вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які за вказаною вище адресою тривалий час з 2015 року не проживють, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні будинку. В квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з'явились з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки в суд не повідомили. Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 13.09.2018 року ухвалено рішення проводити заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 22.09.1995 року державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори позивачка є власником 20/100 частини будинку № [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посвідченням бюро технічної інвентаризації. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 28 листопада 1995 року [PERSON] є власником 47/200 частини будинку № [ADDRESS]. Згідно із договором купівлі-продажу від 09 грудня 1995 року, зареєстрованого в реєстрі за №3/47688 позивачка є власником 47/200 частини будинку № [ADDRESS]. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка є власником будинку [ADDRESS] а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З копії домової книги для реєстрації осіб мешкаючи в будинку № [ADDRESS] Донецької області, вбачається що відповідачі [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зареєстровані у вказаному домоволодінні. Згідно акту №18 від 23.07.2018 року, складеного головою КСН Селища «Шевченко» встановлено, що відповідачі по справі зареєстровані в [ADDRESS], однак не проживають за вказаною адресою з 2015 року. За ст. 71 ЖК України суд може визнати особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо доведено, що вона не користується цим приміщенням більше шести місяців без поважних причин. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в [ADDRESS] з 2015 року, вони втратили право користування цим житловим приміщенням. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позовні вимоги позивачки задоволені, а її при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору, то у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України він підлягає стягненню солідарно з відповідачів на користь держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved