Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-01 00:00:00

Стислий виклад позицій заявника та заінтересованої особи: [PERSON] просить суд встановити факт його постійного проживання з 1998 року по 2003 рік разом з [PERSON] , його матір`ю, яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Свої вимоги\~мотивує тим,\~що [PERSON] , місце проживання якої було зареєстроване в с. Вила-Ярузькі Чернівецького району Вінницької області, є його матір`ю. Він зареєстрований в м. Долині Івано-Франківської області. Із 1998 року [PERSON] через похилий вік та неможливість забезпечувати себе самостійно, переїхала до нього у м. Долина без зміни реєстрації свого постійного місця проживання. Між ними були тісні сімейні відносини і він, як люблячий син, сумлінно доглядав за своєю матір`ю, піклувався про неї, забезпечував її усім необхідним, у тому числі ліками та харчуванням, а також брав на себе усі витрати, пов`язані з побутом. З того часу (з 1998 року) матір постійно проживала разом з ним в його квартирі до дня своєї смерті. [INFO] [PERSON] через старість у віці 87 років померла в м. Долина, він належно організував її похорони на кладовищі в м. Долина. Після смерті матері залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки, розташованої на території с. Вила-Ярузькі Чернівецького району Вінницької області. Оскільки [PERSON] є його матір`ю, то в нього, як її сина та спадкоємця першої черги за законом, виникла необхідність прийняття спадщини. До цього часу ніхто інший не звертався з заявою про прийняття спадщини, що свідчить про безспірність справи. Померлою заповіт складено не було. Як заінтересовану особу він залучає онуку померлої [PERSON] . У встановлений законом строк для прийняття спадщини він не звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що, проживаючи постійно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тим самим прийняв спадщину. Однак для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що є підставою звернення до суду з даною заявою. Встановлення факту постійного проживання має юридичне значення, оскільки надасть змогу реалізувати його право на оформлення спадщини після смерті матері у встановленому законом порядку. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Масюк В.В. в судовому засіданні заяву підтримали, надали пояснення аналогічні викладеному обґрунтуванню у ній, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні просила суд ухвалити рішення про задоволення заяви та вказала, що обставини, наведенні [PERSON] про його постійне проживання з [PERSON] перед її смертю, а саме з 1998 року по 2003 рік, тобто не менше п`яти років до смерті спадкодавця, за адресою - [ADDRESS] , визнає та підтверджує. Також повідомила, що заявник був єдиним сином [PERSON] , проживав з нею, опікувався нею та здійснив її поховання. За місцем реєстрації останньої залишилася земельна ділянка, яка є сімейним обістям, тому батько бажає оформити свої спадкові права на неї. Заяви та клопотання заявника та заінтересованої особи, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 31.08.2020 відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами окремого провадження з викликом заявника та заінтересованої особи. В судовому засіданні 28.09.2020 від заінтересованої особи надійшла заява, в якій вона не заперечує проти задоволення вимог заявника та визнає їх. Фактичні обставини, встановлені судом: [INFO] в місті Долина померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 25.07.2003 відділом реєстрації актів громадянського стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області, запис №147 (а.с.7). Згідно з витягом № 61367886 від 19.08.2020 зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація за параметрами запиту « [PERSON] , дата смерті [INFO] », відсутня (а.с.12), що вказує на те, що до нотаріуса з відповідними заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався. Відповідно до посвідки про народження серії [NUMBER] від 25.05.1946, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] (а.с.5) Про факт того, що [PERSON] проживала разом з сином [PERSON] з 1998 року по 2003 рік свідчать такі документи: - протокол від 20.08.2020, відповідно до якого сусіди [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 1998 року до 2003 року, проживала [PERSON] разом із її сином [PERSON] (а.с.8); - акт від 20.08.2020, підписаний головою правління ОСББ «Наша фортеця на Облісках» [PERSON] , яким підтверджено, що в квартирі [ADDRESS] з 1998 року по 2003 рік проживали [PERSON] , який зареєстрований за вказаною адресою, та [PERSON] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , але фактично проживала в [ADDRESS] (а.с.9); -\~довідка від\~20.08.2020\~депутата міської\~радиНемец О.П. про те, що [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] та проживав спільно з [PERSON] до дня її смерті [INFO] (а.с.11) - довідка, видана ПП [PERSON] про те, що [PERSON] проживав із своєю матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] та померла [INFO] . Перший брав участь в організації її похорону та встановив пам`ятник за власні кошти (а.с.10). Встановлення факту постійного проживання на час відкриття спадщини заявника разом з його померлою матір`ю має для нього юридичне значення, оскільки він зможе реалізувати своє право на прийняття та оформлення спадщини за законом після її смерті. Оцінка суду: суд, вислухавши пояснення\~заявника та його представника, дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, надані на обґрунтування заяви, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, взявши до уваги відсутність заперечень зі сторони заінтересованої особи, вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з такого. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник. Для заявника встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини має юридичне значення, оскільки дозволить реалізувати йому право на прийняття спадщини, як спадкоємця у встановленому законом порядку. Тобто, фактично метою заявника при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання, як спадкоємця, зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] , яка хоч була і не зареєстрована, однак з 1998 року до дня своєї смерті [INFO] фактично проживала разом з сином [PERSON] за місцем його реєстрації у [ADDRESS] . І саме в м. Долина вона померла, про що свідчить зроблений відповідний запис у свідоцтві про смерть [PERSON] . Її син [PERSON] у встановлений законом строк для прийняття спадщини не звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що, проживаючи постійно зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, тим самим прийняв спадщину. Інших спадкоємців, в тому числі які б прийняли спадщину після смерті [PERSON] , немає. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1220 та ч.1 ст. 1221 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч.1 ст. 1270 ЦК України). Як визначено в до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України він не заявив про відмову від неї (ч. 3 ст. 1268 ЦК України). Однак в даному випадку для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання це, зокрема житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з пп. 4.10 п. 4 глава 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (положення п. 2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13). Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як визначено в п.23. Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з положень ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як визначено в ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, в тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Отже, враховуючи, що заповіт [PERSON] не складала, то право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу, у даному випадку її син [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом. Інших спадкоємців, в тому числі з правом на обов`язкову частку, судом не встановлено. Таким чином, встановлення факту проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем породжує для заявника юридичні наслідки, він зможе оформити свої спадкові права. Крім того, встановлення даного факту не пов`язується з наступним вирішенням підвідомчого суду спору про право та чинним законодавством не передбачено порядок іншого (позасудового) його встановлення. Відповідно до ст. 229 ЦПК України, суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті, показаннями свідків оглянути речові докази. Як вбачається\~з наданих\~суду документів,\~на час\~відкриття спадщини\~ [PERSON] \~та [PERSON] \~постійно проживали\~разом не\~менше п`яти\~років,\~а точніше\~з 1998\~року і\~до дня\~смерті останньої\~ [INFO] в його квартирі [ADDRESS] . Із 1998 року [PERSON] через похилий вік та неможливість забезпечувати себе самостійно, переїхала до сина [PERSON] у м. Долина без зміни реєстрації свого місця проживання, який сумлінно доглядав за нею, піклувався, забезпечував усім необхідним, у тому числі ліками та харчування, а також брав на себе усі витрати, пов`язані з побутом. Про те, що на час відкриття спадщину померла [PERSON] фактично постійно проживала з своїм сином [PERSON] у його квартирі за вказаною адресою, а саме з 1993 року по 2003 рік, у своїй заяві та безпосередньо у судовому засіданні не заперечувала та підтвердила [PERSON] . Таким чином, в ході судового розгляду факт, що має юридичне значення, а саме той факт що заявник, як того вимагає положення ч. 3 ст.1268 ЦК України, проживав постійно зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , тобто за адресою місця його реєстрації з 1998 року по 12 липня 2003 року, в тому числі не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, і [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину, знайшов своє підтвердження. З огляду на викладене, виходячи з інтересів особи щодо захисту її права на спадкування, зважаючи на те, що заявник немає іншої можливості, крім в судовому порядку, встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що дана заява підлягає задоволенню, оскільки вимога її законна, обґрунтована та доказово підтверджена письмовими доказами, які в свою чергу є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. Встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на час відкриття спадщини надасть змогу першому реалізувати своє право на оформлення спадщини після смерті останнього у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення по справі в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ст.ст. 15, 29, 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, ЦК України, ст.ст. 2, 13, 76-81, 229, 293, 294, 315, 318 ЦПК України, ст.ст. 2, 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV, пп. 4.10 п. 4 глава 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 та

Outcome: approved