Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

Позивач,\~уточнивши позовні\~вимоги,\~звернулася до\~суду з\~позовом до\~відповідачів про\~визнання права\~власності на\~нерухоме майно, обґрунтовуючи свої вимоги таким. [INFO] померла її матір - [PERSON] , яка мешкала в с.Бурчак Михайлівського району Запорізької області, після смерті якої залишилось спадкове майно: житловий будинок по [ADDRESS] . Вона та відповідач [PERSON] є єдиними спадкоємцями померлої. Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом немає. За життя матір не зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок. При підготовці документів на оформлення свідоцтва про право на спадщину було виявлено відсутність у померлої правовстановлюючих документів на житловий будинок, що є спадковим майном. Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької нотаріальної контори їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності на житловий будинок. Відповідно до рішення Михайлівської селищної ради за № 59 від 11.04.2019 року, приведено у відповідність до цільового призначення земельну ділянку, загальною площею 0, 59 га, яка розташована по [ADDRESS] для ведення особистого підсобного господарства, яка знаходилася у власності матері. З часу народження по теперішній час вона проживає в вказаному житловому будинку. На протязі більш ніж 10 років вона продовжує постійно проживати у вказаному житловому будинку з надвірними спорудами. За весь цей час вона добросовісно, безпреривно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, сплачує комунальні послуги, постійно виконує в ньому поточний та капітальні ремонти. Таким чином відкрито, безпреривно володіє вказаним нерухомим майном. У зв`язку з чим, просить визнати за нею право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,59 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на яку зареєстровано за спадкодавцем згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бурчацької сільської ради від 20.10.1995 року №40 та визнати за нею право власності за набувальною давністю на цілий будинок садибного типу з господарським будівлями та спорудами [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача Михайлівської об`єднаної територіальної громади Михайлівського району Запорізької області та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явились, проте надали заяву про розгляд справи у їх відсутність. З позовними вимогами згодні. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача [PERSON] , представника відповідача Михайлівської селищної ради Михайлівського району, Запорізької області та відповідача [PERSON] про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями спадкового майна за законом, що залишилось після смерті [PERSON] , яка відповідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 01 лютого 2008 року виданого Бурчацькою сільською радою Михайлівського району Запорізької області, померла [INFO] , у віці 72 років, про що в Книзі реєстрації смертей 01 лютого 2008 року зроблено відповідний актовий запис № 04. (а.с.6). У відповідності до свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого повторно 14 травня 2019 року Михайлівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, [PERSON] народилась [INFO] , про що 01 грудня 1966 року складено відповідний актовий запис №35. Її батьками є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.7). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] виданого 26 червня 1992 року, шлюб [PERSON] та [PERSON] 26 червня 1992 року розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище присвоєно Апосту. (а.с.9). Згідно довідки № 283 від 11.04.2019 року виданої КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро», згідно матеріалів інвентаризаційної справи, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 10.04.2019 року, право власності на житловий будинок, не зареєстровано. (а.с.10). Відповідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . (а.с.11). Відповідно до рішення Михайлівської селищної ради за №59 від 11.04.2019 року, приведено у відповідність до цільового призначення земельну ділянку загальною площею 0,59 га, яка розташована за адресою [ADDRESS] та знаходилась у власності її матері, [PERSON] , для ведення особистого підсобного господарства, державний акт серія 1-ЗП №018812. Вказаним рішенням розподілено земельну ділянку площею 0,59 га по [ADDRESS] за цільовим призначенням: для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд-0.25га; для ведення особистого селянського господарства-0,34 га. (а.с.12). Згідно довідки № 281 від 14.03.2019 року виданої КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро», інвентаризаційна вартість житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , станом на 10.04.2019 року, становить 53 143,00 грн. (а.с.13). Згідно Витягу з технічної документації про нормативно грошову оцінку земельної ділянки розташованої по [ADDRESS] , призначеної для ведення особистого підсобного господарства станом на 2019 рік становить 27734 грн. (а.с.14). Так, у відповідності Державного акту на право приватної власності на землю Серії 1-ЗП [NUMBER] , [PERSON] , яка мешкає [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Бурчацької сільської ради від 20 жовтня 1995 року №40, їй передається у приватну власність земельну ділянку площею 0,59 га., яка передана для ведення особистого підсобного господарства. (а.с.15). Постановою державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори від 02.10.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] матері [PERSON] , яка проживала за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що нею не було надано правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності на житловий будинок.(а.с.8). Згідно спадкової\~справи №\~72/2010\~зареєстрованої Михайлівською\~державною нотаріальною\~конторою Головного\~територіального Управління\~Юстиції у\~Запорізькій області\~ після\~смерті \~ [PERSON] вбачається,\~що спадкоємцями\~першої черги\~після \~її смерті\~є її\~дочка,\~позивач по\~справі [PERSON] \~та \~ її\~син,\~відповідач по\~справі [PERSON] .\~ Інших\~ спадкоємців\~не вбачається. Заповіт спадкодавцем не складався. Відповідно до ст.1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється\~за заповітом\~або за\~законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України \~у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1). Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За приписами ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судовому засіданні встановлено, що для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобов`язаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67\~Закону України\~«Про нотаріат» видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. В судовому засіданні, з наданих доказів було встановлено, що позивач [PERSON] фактично прийняла спадщину, яка залишилася після смерті її матері - [PERSON] , [INFO] , а саме: земельну ділянку, загальною площею 0,59 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , звернувшись з відповідною заявою до державного нотаріуса Третьої Запорізької державної нотаріальної контори 02.10.2019 року проте у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на житловий будинок, що є спадковим майном, в оформленні їй спадщини державним нотаріусом було відмовлено. Інший спадкоємиць за законом, відповідач по справі [PERSON] не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, надавши до суду відповідну заяву. За вказаних обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в цій частині підтверджені належними доказами, обґрунтовані та підлягають до задоволення, а тому суд вважає за необхідне за визнати за позивачем [PERSON] право власності на земельну ділянку, загальною площею 0,59 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] , право власності на яку зареєстровано за спадкодавцем згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бурчацької сільської ради від 20.10.1995 року №40. Стосовно позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на житловий будинок за набувальною давністю суд приходить до наступних висновків. Згідно зі\~статтею 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої\~статті 344ЦКособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Відповідно до ч.4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до пункту 1\~Прикінцевих таперехідних положень Цивільного кодексу України\~цей Кодекс України набирає чинності з 01 січня 2004. Відповідно до пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексуУкраїни\~правила ст.344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій\~статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01 січня 2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об`єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до\~статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Зазначений правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року по справі № 910/17274/17 (провадження 12-291гс18). В даному випадку позивачем [PERSON] надані належні, допустимі та достовірні достатні доказів на підтвердження наявності правових підстав щодо володіння спірним нерухомим майном, а відповідно й наявності у неї добросовісності такого володіння. Враховуючи, що [PERSON] дійсно відкрито і добросовісно володіє нерухомим майном, а саме: цілим будинком садибного типу з господарським будівлями та спорудами [ADDRESS] , утримує його, сплачує комунальні послуги, що підтверджується наданими письмовими доказами, суд приходить до висновку, що вона є добросовісним набувачем. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved