Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У жовтні 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ "Філдес Україна" про визнання угоди нікчемною та застосування реституції сторін. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.04.2008 року між сторонами було укладено контракт № 0513737, предметом якого є надання особі, що уклала контракт послуг адміністрування системи, умовно іменованої «Саг Credit» з метою придбання автомобіля в групі учасників, позивач, в свою чергу, зобов'язався сплачувати послуги, в тому числі, здійснювати оплату вступного, страхового та щомісячних внесків, при цьому позивач умови контракту виконував належним чином та здійснював грошові внески, всього сплачено 199 140 грн. 26 коп. За таких обставин, посилаючись на п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, Контракту № 0513737 від 08.04.2008 року про надання послуг, укладеного між Приватним акціонерним товариством «ФІЛДЕС УКРАЇНА» та [PERSON], наступним шляхом: стягнути з Приватного акціонерного товариство «ФІЛДЕС УКРАЇНА» (код ЄДРЮОФОП 26343631, зареєстроване місцезнаходження: м. Київ, вул. Кутузова, 18/7) на користь [PERSON] (адреса: [ADDRESS], 02156; ідентифікаційний код платника податків [NUMBER]) грошові кошти у розмірі - 199 140 (сто дев'яносто дев'ять тисяч сто сорок) грн. 26 коп. Позивач та його представник в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду представник позивача подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про судовий розгляд, в судове засідання не з'явився, письмових заперечень по суті порушеного питання не подав. Суд, відповідно до ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутність відповідача, оскільки неявка відповідача не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечувала позивач. Суд, повно та всебічно дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 08.04.2008 року між позивачем та відповідачем ЗАТ «ФІЛДЕС УКРАЇНА», правонаступником якого є ПрАТ «ФІЛДЕС УКРАЇНА», укладено контракт № 0513737 про надання послуг. За змістом Контракту виконання послуг з адміністрування системи полягає в тому, що: клієнт сплачує передбачені Контрактом кошти, а ЗАТ «Філдес Україна» формує групу клієнтів, за рахунок чистих внесків яких здійснюється придбання автомобіля (ст. ст. 3, 5 Контракту); клієнт одержує автомобіль відповідно до принципів асигнації (визнання) автомобіля, передбачених Контрактом (ст. 7 Контракту); визнання автомобіля здійснює ЗАТ «Філдес Україна» на власний розсуд; право на купівлю автомобіля мають не всі учасники системи, а тільки ті, які володіють на останній день місяця, що передує акту асигнації, найбільшою кількістю балів (ст. 9 Контракту), тобто, які зробили найбільшу кількість внесків; Контракт не містить строків та (або) термінів отримання клієнтом автомобіля та не передбачає будь-яких гарантій отримання клієнтом автомобіля навіть у разі повної оплати його вартості; у разі відмови клієнта від Контракту внесок йому повертається після ліквідації групи за вирахуванням 10 % штрафу за односторонню відмову від Контракту, який не може бути менший ніж два чистих внески, нарахованих на підставі ціни товару, що є дійсною на день повернення, при цьому поверненню не підлягають вступний внесок, адміністративні витрати, страховий внесок (ст. 15 Контракту).На виконання умов контракту позивач сплатив 199 140 грн. 26 коп. 26.05.2010 року відповідно до вимог Контракту № 0513737 було проведено процедуру «визнання» (ст.ст. 7-9 Контракту), тобто підтвердження права позивача на отримання автомобіля. Всі необхідні внески відповідно до укладеного Контракту позивач вчасно оплатив, таким чином в повній мірі виконав свої зобов'язання за Контрактом № 0513737. 21.03.2011 року відповідач надіслав на адресу позивача лист (вх. № 116/03), в якому запропонував обрати бажаний автомобіль (модель, марку, тип двигуна, колір та комплектацію) та вказати це по телефону(а.с. 33). Позивачем був обраний автомобіль за наступними характеристиками: FIAT Nuovo Doblo Panorama Active 1.4 HIGH. Проте відповідач не виконав своїх зобов'язань та не перерахував грошові кошти на рахунок автосалону, а тому позивач не отримав визначеного автомобіля. 18.05.2011 року позивач звернувся із заявою до Одеської філії відповідача з вимогою оплатити обумовлений сторонами автомобіль (а.с. 34). 21.06.2011 року відповідач, позивач та ТОВ «АвтоЦентр-Київ» уклали Договір №КП01- Ф-0611(а.с. 35-37). Відповідно до умов підписаного сторонами Договору передбачалося, що ТОВ «АвтоЦентр-Київ» зобов'язується передати у власність позивача транспортний засіб, а відповідач - оплатити вартість транспортного засобу (п.1.1). Відповідач на підставі виписаного в день підписання договору рахунку - фактури (п.4.1.1) проводить поетапну оплату вартості автомобіля, що є предметом договору (FIAT Nuovo Doblo Panorama Active 1.4 HIGH). Строк оплати не повинен перевищувати 100 (сто) календарних днів з моменту виставлення рахунку (п.2.5). Термін передачі автомобіля позивачу становить 30 (тридцять) календарних днів з моменту 100% оплати (п.2.6). Всупереч прийнятому зобов'язанню, відповідач не оплатив на протязі 100 (ста) «календарних днів з моменту укладення договору № КП01-Ф-0611 від 21.06.2011 року вартості транспортного засобу. 04.10.2011 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою з пропозицією розірвати Контракт № 0513737 з причини невиконання його відповідачем та повернути позивачу сплачені на рахунок відповідача 199 140 грн. 26 коп. (а.с. 38). 08.10.2011 року між сторонами укладено додаткову угоду до контракту № 0513737 від 08.04.2008 року (а.с 39). Відповідно до якої, відповідач визнав, що отримав від позивача грошові кошти в розмірі 199 140 (сто дев'яносто дев'ять тисяч сто сорок) грн. 26 коп. (п.1) та зобов'язується повернути останньому 164 538 грн. 00 коп. шляхом перерахування восьми рівними частинами в розмірі по 20 567 грн. 25 коп. щомісячно до 25 числа місяця в період з листопада 2011 року по червень 2012 року включно. 12.01.2012 року позивач подав відповідачу претензію з вимогою перерахувати передбачені п.4 додаткової угоди до контракту № 0513737 від 08.04.2008 року грошові кошти, а саме: 164 538 грн. 00 грн., пеню та суму інфляції ( а.с. 41). 01.02.2012 року відповідач надіслав позивачу лист запевнивши останнього, що взяті на зобов'язання виконує завжди і в повному обсязі(а.с. 42). 10.04.2012 року відповідач перерахував на особистий рахунок позивача грошові кошти в розмірі 20 361 грн. 33 коп. по зобов'язанню, викладеному в п.3 додаткової угоди від 08.10.2011 року (а.с. 43). Окрім цього одного платежу, жодних інших виплат на користь позивача відповідачем не було здійснено, що підтверджується довідкою з філії Державного ощадного банку України від 06.03.2014 року №211 (а.с. 46). За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Суб'єкти господарювання, їх працівники несуть відповідальність за нечесну підприємницьку практику згідно із законодавством. Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів із метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. Аналізуючи умови спірного контракту суд приходить до висновку, що діяльність ПрАТ «Філдес Україна» з реалізації системи «Car Credit» є такою, що вводить споживача в оману, оскільки програма «Car Credit» формується виключно на коштах учасників «Car Credit», без залучення коштів підприємства. Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками «Car Credit», в подальшому учасник «Car Credit», який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам «Car Credit», тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками «Car Credit». (такі висновки суду відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 23.05.2012 року №6-35цс12, від 16.01.2013 року №6-161цс12, які у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов'язковими для врахування). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що контракт від 08.04.2008 про надання послуг, укладений між ЗАТ (ПрАТ) «Філдес Україна» та [PERSON], є нікчемним, а тому додаткове визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За приписами ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. У відповідності до ч.5 ст.216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Згідно з абзацом 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 06.11.2009 року №9 нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Також, у відповідності до абзаців 2 та 3 пункту 7 тієї ж Постанови Пленуму ВСУ, у разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. За змістом статті 216 ЦК та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину. Інші наслідки недійсності оспорюваного правочину (відшкодування збитків, моральної шкоди тощо) суд застосовує відповідно до статті 11 ЦПК. Відтак, суд вважає за необхідне застосувати наслідки недійсності нікчемного контракту від 08.04.2008 року № 0513737 про надання послуг та стягнути з відповідача на користь позивача сплачені останнім кошти на виконання умов контракту у сумі 199 140 грн. 26. З огляду на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 203, 215, 216, 638, 653, 901, 903, 907 Цивільного кодексу України, ст.ст.18, 19, 20 Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved