Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

У липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача, що виникла у зв'язку із невиконанням ним зобов'язань за кредитним договором № BL5631 укладеним 18 червня 2008 року між відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та [PERSON], розмір якої станом на 06 жовтня 2014 року складає 116 507,07 доларів США, що в еквіваленті до гривні складає 1 508 655,76 грн., з яких 24 273,25 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 38 384,19 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 53 849,63 доларів США -заборгованість по підвищеним відсоткам. Також позивач просить стягнути з відповідача 3 654 грн. сплаченого у справі судового збору. Оскільки зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконує, заборгованість не погашає, позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити. Представник позивача 15 вересня 2015 року направив до суду заяву про можливість слухання справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує (а.с. 42-44). Відповідач, будучи належно повідомленим про день, час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, заяв про відкладення слухання справи не надіслав (а.с. 45). Оскільки позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі, судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних в ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 18 червня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та відповідачем було укладено кредитний договір № BL5631 (кредитна лінія) (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого, кредитор зобов'язався надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 25 000 доларів США, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути Кредит, а також сплатити проценти за користування Кредитом в розмірі 25,5 % річних в порядку, на умовах та строки, визначені цим Договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватись згідно умов цього Договору (а.с. 4-9). Згідно меморіального ордеру № 083в520081700004 083-18-4 від 18 червня 2008 року, відповідачу надано 25 000 доларів США (а.с. 22). З огляду заяви відповідача на видачу готівки № 083в501081700012 від 18 червня 2008 року, позичальник 18 червня 2008 року отримала готівку в розмірі 25,000 00 доларів США, що еквівалентно 121 357,50 грн. (а.с. 23). За п.1.5.2. Договору, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 37,5% річних (далі-підвищена процентна ставка), розмір якої застосовується до всієї простроченої суми основного боргу позичальника. Відповідно до п. 1.2.3 Договору, строк кредитування за цим Договором становить період: з дати надання Кредитором Кредиту Позичальнику по 31 травня 2009 року включно (що є датою остаточного погашення всієї суми Кредиту). Строки та терміни надання та погашення Кредиту визначається умовами цього Договору. Згідно розрахунку заборгованості, заборгованість відповідача станом на 06 жовтня 2014 року становить 116 507,07 доларів США, що в еквіваленті до гривні складає 1 508 655,76 грн., з яких 24 273,25 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 38 384,19 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 53 849,63 доларів США -заборгованість по підвищеним відсоткам (а.с. 12-21). Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Зобов'язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України). Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон держави не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет № 15-93. В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі- Декрет), визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Відповідно до ст. 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету. З огляду на це уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті. У зв'язку з наведеним вище слід дійти висновку, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Вказана правова позиція закріплена в Постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 та в абз. 3 п. 14 постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 р. № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», яким роз'яснено, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України, ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет № 15-93). Оскільки, судом достовірно встановлено на підставі зібраних по справі доказів, що відповідач належним чином взяті на себе зобов'язання за укладеними з позивачем кредитним договором щодо повернення отриманих коштів за кредитними договором у доларах США не виконує; повідомлявся банком про наявну заборгованість, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги ПАТ «Універсал Банк» про стягнення з останнього суми заборгованості. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору підлягають стягненню з [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved