Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-31 00:00:00

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача. [PERSON] звернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] помер його брат [PERSON] , [INFO] , який постійно з 1966 року по день смерті проживав в житловому будинку в [ADDRESS] . Маючи намір прийняти спадщину від звернувся до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак йому було відмовлено, та рекомендовано звернутись з заявою про встановлення факту родинних відносин. Рішенням Косівського районного суду від 05.11.2020 року встановлено факт родинних відносин, що він ( [PERSON] ) є рідним братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після вступу рішення в законну силу, віг звернувся з заявою про прийняття спадщини, однак йому було відмовлено з підстав пропуску строку для подання відповідної заяви. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] , інших спадкоємців за законом чи заповітом немає. У зв`язку з тим, що встановлення факту родинних відносин в судовому порядку потребувало часу, а також враховуючи той факт, що позивач перебував за кордоном, а відтак не мав можливості завчасно вирішити питання про встановлення факту родинних відносин, від якого залежить подання ним заяви про прийняття спадщини, тому просив встановити додатковий строк терміном три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за законом. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі (а.с. 1). Відповідач Косівська міська рада, будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, про причину неявки суд не повідомляла, відзиву на позовну заяву не надала (а.с. 44). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 22.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 19.05.2021 року (а.с. 13). Ухвалою від 19.05.2021 року закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2021 року. Ухвалою від 02.06.2021 року розгляд справи відкладено на 15.06.2021 року, у зв`язку з викликом в судове засідання позивача для дачі особистих пояснень (а.с 19). Ухвалою від 15.06.2021 року розгляд справи відкладено на 08.07.2021 року, у зв`язку з клопотанням представника позивача (а.с. 29). Ухвалою від 08.07.2021 року розгляд справи відкладено на 27.07.2021 року, у зв`язку з клопотанням представника позивача (а.с. 33). Ухвалою від 08.07.2021 року розгляд справи відкладено на 01.09.2021 року, у зв`язку з неявкою відповідача (а.с. 40). Про судове засідання на 01.09.2021 року відповідач був належним чином повідомлений (а.с. 44). Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.44), про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 03.02.2021 року (а.с. 8). Відповідно до копії довідки №35, виданої Пістинською сільською радою 16.03.29021 року, [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , з 1966 року по день смерті постійно проживав і був зареєстрований в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В цьому ж будинку із спадкоємців ніхто не проживає. Заповіт від імені [PERSON] в Пістинській сільській раді не посвідчувався (а.с. 9). Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2020 року встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , являється рідним братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] (а.с.10). З копії паспорта громадянина України для виїзду за кордом вбачається, що [PERSON] неодноразово перетинав кордом (виїжджав за межі України) протягом 2018 2020 років (а.с.24-27). [PERSON] знаходився на лікуванні в Комунальному закладі «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр» з 17.10.2017 року по 08.11.2017 року, та з 22.05.2018 року по 05.07.2018 року, що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №5408/2018 та копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого №4217/2017р. (а.с. 37, 38). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування і неможливістю реалізації цього права через пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами\~пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. Крім того, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя. Тобто Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства. Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . [PERSON] , з 1966 року по день смерті постійно проживав і був зареєстрований в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В цьому ж будинку із спадкоємців ніхто не проживає. Заповіт від імені [PERSON] в Пістинській сільській раді не посвідчувався. Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05.11.2020 року встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] , [INFO] , являється рідним братом [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Оцінюючи причини пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд враховує ту обставину, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті свого брата [PERSON] , який помер [INFO] і пропустив строк з поважних причин, оскільки такий був пов?язаний з необхідністю виготовлення ряду документів необхідних для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, позивач ствердив, що вперше з заявою про прийняття спадщини він звернувся вчасно, в межах шестимісячного строку. Однак вирішення питання про встановлення факту родинних відносин із померлим братом в судовому порядку потребувало значного часу, як і часу необхідного для набрання рішенням законної сили. Також увесь 2020 рік на території України, як і за її межами було встановлено карантинні обмеження, які викликали труднощі у сполученні між Україною та іншими державами. А відтак позивач, який перебував за кордоном не міг вчасно звернутися з відповідною заявою. На підтвердження вказаних обставин, позивач надав копії закордонного паспорта з відміткою перетинання ним кордону. За таких обставин, суд доходить переконання, що відсутні підстави стверджувати про надмірну бездіяльність позивача щодо оформлення своїх спадкових прав, а відтак позов підлягає до задоволення. Додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. На підставі викладеного та

Outcome: approved