Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» грошових коштів в розмірі 108627,43грн. за договорами банківських вкладів, укладених між позивачем та відповідачем. 21.01.2015року, позивач звернувся до банку із заявою про повернення сум депозитів, але банк повернув колиши лише частково. Станом на 01.04.2015 року банк не виконав свої зобов'язання щодо повернення суми вкладів у розмірі 38277,43грнгрн., 70350,00грн, які позивач просить стягнути на його користь, а також інфляційні витрати у розмірі 121,69 дол. США, 3% річних у розмірі 10,61 дол. США. Позивачка позов підтримала у повному обсязі просила його задовольнити. Представник відповідача у судові засідання жодного разу не зявився, причини неявки суду не повідомив, надав суду письмові заперечення на позов, з заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями. Згідно із положенням статті 169 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи лише в разі першої неявки в судове засідання належним чином повідомленої сторони без поважних причин. Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з'ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого відповідача у судове засідання, тому на підставі ст. 169, 224 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача та оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов є таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з вимогами ст.10 та ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони в справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. \~Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03.12.2003р. № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Посилання банку на постанову Постанова НБУ №758 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово - кредитного та валютного ринків України» від 03 грудня 2014р якою передбачено зобовязання уповноважених банків обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах 15 тис. грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України, є безпідставним, оскільки зазначена і подібні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб, і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обовязків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.\~\~Це ж стосується і дії постанови НБУ №160 «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошово - кредитного та валютного ринків України» від 03 березня 2015р Нормативно-правові акти Національного банку України не є актами цивільного законодавства України у розумінні ст. 4 ЦК України, оскільки є нормативно-правовими актами органу державного управління. Тому банк не мав права обмежувати видачу готівкових коштів позивачу. В судовому засіданні встановлено, що 07 липня 2014 року між ПуАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] було укладено договір - заяву № 313731/20453/6-14 про банківський строковий вклад «Стандарт» на 6 міс. в іноземній валюті. Згідно умов Договору 1 позивачка внесла до банку грошові кошти в іноземній валюті під 11% річних на строк з 07 липня 2014 року по 07 січня 2015 року. Після закінчення вищезазначеного строку вклад повертається вкладникові. В період з 07.07.2014 року по 10.07.2014 року позивачкою на рахунок було здійснене поповнення вкладу за Договором 1 на загальну суму 5000 доларів США, що підтверджується випискою по особовому рахунку від 10.07.2014 року. Із закінченням строку передбаченого Договором 1 сума вкладу повернена не була. 08 січня 2015 року в зв'язку із закінченням строку передбаченого Договором 1 та не можливістю з боку відповідача виконати умови з повернення позивачці грошових коштів (внесків), відповідач і позивачка укладають новий договір про банківський строковий вклад «Блискуча сімка» № 313731/5132/07-15 (надалі - Договір 2) строком від 08 січня 2015 року до 08 квітня 2015 року, на який були перераховані кошти в розмірі 3000 доларів США, згідно меморіального валютного ордеру від 08 січня 2015 року, що раніше були сплачені позивачкою в якості внесків за Договором 1. За заявами позивачки від 13.01.2015 року, 15.01.2015 року, 27.01.2015 року, 29.01.2015 року та 17.02.2015 року відповідачем їй було видано по 100 доларів США за кожною заявою на загальну суму 500 доларів США, за Договором 1. 21.01.2015 року Позивачкою була подана Відповідачеві заява про повернення грошових коштів внесених на депозит згідно Договору 1 та Договору 2 в повному обсязі. 19.02.2015 Відповідачем була надана відповідь згідно якої повернення вкладів може здійснюватись: а) у готівковій формі в національній валюті за курсом банку в межах до 150000 гривень на добу на одного клієнта, б) у готівковій формі шляхом виплати частини вкладу в межах до 15000 гривень на добу на одного клієнта у національній валюті за курсом банку на день проведення операції, в) у готівковій формі в іноземній валюті шляхом виплати частинами у межі до 15000 гривень на добу на одного клієнта, г) у безготівковому порядку в іноземній валюті на рахунок за реквізитами, наданими клієнтом банку. 05 березня 2015 року Позивачкою було подано заяву до банку з проханням не продовжувати банківський вклад у сумі 3000,00 доларів США розміщений згідно Договору 2. Окрім отриманих раніше 500 доларів США ані за Договором 1 ані за Договором 2 більше грошей позивачеві банк так і не видавав. На момент звернення з даним позовом, заборгованість відповідача перед позивачем складається з: 1500 доларів США - не повернений розмір вкладу за Договором 1; 3000 доларів США - не повернений розмір вкладу за Договором 2, а також також інфляційні витрати у розмірі 121,69 дол. США, 3% річних у розмірі 10,61 дол. США. Таким чином розмір заборгованості відповідача перед позивачкою в еквіваленті за курсом НБУ на момент звернення з позовом (01 квітня 2015, за курсом: 1 дол. США = 23,45 грн.) складає: за Договором 1: в загальному розмірі 38277,43 грн., до якої входять: не повернена сума банківського вкладу в розмірі 35175,00 грн., інфляційні втрати в розмірі 2853,63 гри., 3%) річних в розмірі 248,80 грн. За Договором 2: в загальному розмірі 70350,00 грн. - не повернена сума банківського вкладу. Згідно з ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до вимог ч.2 ст.1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а. також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором, або законом. Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а саме, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в за договорами банківського вкладу у розмірі 38277 (тридцять вісім тисяч двісті сімдесят сім) грн. 43 коп. та 70350 (сімдесят тисяч триста п'ятдесят) грн. 00 коп. Також, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню і сума судового збору, що становить 1086,27грн

Outcome: approved