Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, який був зареєстрований 19 квітня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Липовецького районного управління юстиції Вінницької області, про що у книзі реєстрації актів цивільного стану зроюлено актовий запис № 15.Від даного шлюбу у подружжя народилась донька [PERSON], [INFO], яка є неповнолітньою. Причиною розпаду сім'ї позивачка називає те, що у неї з відповідачем різні характери та погляди на життя. Постійні непорозуміння з цього приводу зробили неможливим подальше спільне проживання. На протязі тривалого часу не можуть знайти спільну мову і взаємопорозуміння. Фактично разом не проживають, подружніх стосунків не підтримують. З огляду на вищевикладене, позивач просить суд розірвати шлюб із [PERSON], судові витрати розподілити згідно чинного законодавства та після розірвання шлюбу залишити набуте під час шлюбу прізвище - «[PERSON]». В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти його задоволення. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Вирішуючи спір, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]/а.с.4/. Від даного шлюбу позивач та відповідач мають доньку [PERSON], [INFO], яка є неповнолітньою, про що засвідчує свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції", і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст.105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Сторони не бажають миритися, мають стійке волевиявлення на припиненні шлюбних відносин. Оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а також, що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам сторін, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому, суд залишає за позивачкою, за її проханням, для подальшого іменування шлюбне прізвище - «[PERSON]» . Відповідно ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову відповідачем та ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. ст. 6, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223-226 ЦПК України,

Outcome: approved