Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон дитини. В позовній заяві вона вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 14 травня 1993 року. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 26 липня 2005 року. Неповнолітнього сина сторін [PERSON] [INFO] залишено проживати з матір'ю. В 2013 році [PERSON] отримав опіки полум'ям, в наслідок чого він визнаний дитиною-інвалідом та потребує лікування та реабілітації за межами України. Оскільки, відповідач часто перебуває за межами України в позивачки виникли труднощі з оформленням документів для виїзду дитини за межі України через що вона вимушена звернутися до суду із цим позовом. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. За ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, неповнолітнього сина сторін [PERSON] 1999 року народження залишено проживати з матірю.Із Медичного висновку № 1/103 від 29 жовтня 2013 року випливає, що [PERSON] є дитининою-інвалідом. Рішенням № 4 засідання комісії з питань захисту прав дитини Чортківської міської ради Тернопільської області від 28 січня 2016 року [PERSON] надано дозвіл на відкриття візи та перетин ним кордону без дозволу батька [PERSON]. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Так, рівність прав і обов'язків батьків стосовно дітей має дотримуватися незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи ні. Одне з питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини - реалізація права дитини на свободу пересування. В Сімейному Кодексі України це питання не регламентується. А відповідно до ст. 8 Сімейного кодексу України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України від 21.01.1994 р. "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМ України від 27.01.1995 р. № 57 із змінами, у п. 4 передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до вимог п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31.03.1995 р., у редакції постанови КМ України №380 від 24.03.2004 року, оформлення проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В п. 20 вищевказаних Правил визначено, що проїзний документ оформляється на три роки або до досягнення дитиною 18-річного віку. Судом встановлено, що в позивачки наявні проблеми з оформленням дозволу на оформлення проїзного документа дитини та на виїзд за кордон її неповнолітнього сина для його лікування та реабілітації, а тому враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач не заперечує проти задоволення позову та надав до суду заяву з цього приводу, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved