Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивачу на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] . Відповідач, який є колишнім зятем позивача, зареєстрований, але не проживає в зазначеному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, його особистих речей у будинку немає. Добровільно знятись з реєстрації відповідач не бажає, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися до суду. В судове засідання позивач не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, письмових заяв не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином. Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість вимог позивача, перевіривши належність, допустимість, достовірність, достатність доказів, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. А відповідно до ч. 4 ст. 337 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить 26/100 житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії [NUMBER] , серія та номер 2-1054, виданого 07.09.2018 Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області (а.с.23). Власниками інших частин домоволодіння є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.24). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання від 21.10.2019 року № 127, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Зазначене узгоджується з правова позицією у справі № 6-709цс16. Статтею 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірне житло набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідач спільно з власником будинку не проживає, спільним побутом не пов`язаний, не є членом сім`ї власника будинку, договорів щодо проживання відповідача у будинку між сторонами не укладалося, домовленостей не було, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи позивача підтверджуються наданими доказами, при цьому є законними та обґрунтованими, а тому позов про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved