Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» основну суму заборгованості у розмірі 88923 грн. (вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот двадцять три гривні дев'яносто сім копійок) 97 коп. та понесені судові витрати у розмірі 889 грн. 24 коп., посилаючись на ті підстви, що 20.05.2008 між сторонами було укладено кредитний договір №199/РП/39/2008-980 згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 22000 грн. 00 коп. з відсотковою ставкою у розмірі 3,2 % річних. Станом на 10.09.2014 у відповідача виникла заборгованість за договором у сумі 88923 грн. 97 коп., яку позивач просить стягнути у примусовому порядку. У вересні 2015 р. відповідач по первісному позову звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами, просить суд визнати недійсним кредитний договір №199/РП/39/2008-980 від 20.05.2008, аргументуючи тим, що у травні 2008 року вона планувала вивезти на оздоровлення за кордон сина, у зв'язку з цим звернулася до відділення №39 філії Банку Київське РУ з метою отримання інформації про кредит та умови його надання де їй запропонували споживчий кредит у розмірі 22000 грн. 00 коп., також, їй пояснили, що до зазначеної суми вона не «прив'язана» і може в будь який час виплатити більшу її частину, або навіть всю суму відразу. Крім цього, їй було наголошено на тому, що в разі, коли вона не виплатить кредит в повному обсязі, або якусь його частину, то ПАТ КБ «Надра» через десять років зможе подати позов про стягнення з неї коштів в примусовому порядку, після чого виявилося, що термін в 10 років це не строк, протягом якого [PERSON] могла би виплатити кредит, а строк до закінчення якого ПАТ КБ «Надра» може заявити позов про стягнення з боржника кредитних коштів. Більше ніяких документів, в тому числі додаткових угод чи інших договорів вона не підписувала, а тому вважає, що умови були не чесні та не справедливі. Представник позивача по первісному позову у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та заперечував проти зустрічного позову, оскільки вважає, що позивач по зустрічному позову не довела, що під час укладення кредитного договору з боку ПАТ «КБ «Надра» існувало свідоме приховування реальної сукупної вартості кредитного договору, а відтак відсутні підстави вважати, що такими діями ПАТ «КБ «Надра» було введено її в оману. Представник відповідача по первісному позову стосовно позовних вимог заперечував, оскільки вважає, що кредитний договір був укладений шляхом обману та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги. Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 20.05.2008 між сторонами було укладено кредитний договір №199/РП/39/2008-980 згідно якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у розмірі 22000 грн. 00 коп. з відсотковою ставкою у розмірі 3,2 % річних (а.с. 7-10, 14, 15, 91-93). Станом на 10.09.2014 за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору в розмірі 88923 грн. (вісімдесят вісім тисяч дев'ятсот двдацять три гривень дев'яносто сім) 97 коп., в тому числі: непогашений кредит 22000 грн. 00 коп.; несплачені відсотки 53667 грн. 10 коп.; пеня за прострочення строків виконання зобов'язань 11056 грн. 87 коп.; штраф за порушення умов кредитного договору 2200 грн. 00 коп. (а.с. 5, 6). Позивачем на адресу відповідача були направлені вимоги з пропозицією виконати взяті на себе зобов'язання за неналежне виконання своїх обов'язків за кредитним договором (а.с. 11). Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стосовно зустрічної позовної заяви суд прийшов до наступного, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком ( ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1054 ЦК України). Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 Постанови за № 5 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавств при вирішення спорів, що виникають з кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (ст. ст. 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (ст. 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009р. за № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених ч. 1 ст. 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (ст. ст. 536, 638, 1056-1 ЦК України). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самі кількості, такого самого роду та такої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Кредитний договір підписаний сторонами, містить детальний опис його предмету (умови, права та обов'язки сторін, відповідальність сторін, строк дії договору, врегулювання спорів та інше). В момент підписання кредитного договору позивачка отримала його примірник. Підписання даного кредитного договору є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд (ч. 3 ст. 6 ЦК України ). Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як вбачається із вищезазначеного кредитного договору, між позивачкою та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо відсоткової ставки за кредитним договром, а також порядку сплати кредиту, доказів того, що умови кредитного договору є несправедливими для пизивача надано не було, оскільки при підписанні даного договру [PERSON] ознайомилася з його умовами. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту. Статтею 18 цього Закону, щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами підписаний повноваженими особами, він містить всі суттєві умови передбачені законом для договорів і які мають істотне значення, а також які були узгодженні сторонами шляхом звернення позивача з пропозицією щодо укладання договору та погодження відповідачем за зустрічною позовною заявою на укладання такого договору. Крім того, не заслуговують на увагу пояснення представника позивача за зустричним позовом в тім, що відповідач не повідомив позивачу перед укладенням кредитного договору про суттєві кредитні умови (як в усній так і у письмові формі), як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону. Даним договором чітко визначені зобов'язання сторін, зокрема умови і порядок видачі погашення кредиту, тобто порядок видачі кредиту зазначений у п.п.2.1, 2.2 договору, згідно з якими пераархуваням коштів на рахунок відповідача. Відповідач повертає кредит та сплачує банку передбачені п.п.2.3.1 договору платежі шляхом здійснення перерахування мінімально необхідного платежу. Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 1042 грн. 81 коп. Відповідач вносить черговицй мінімальний платіж визначений у п. 2.3.1 кредитного договору встановлено, що відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 3,2 % на місяць. Підписавши вищезазначений кредитний договір позивач у повному обсязі погодилася з його умовами, в тому числі і істотними. Під час розгляду справи судом достовірно встановлено, що перед укладенням спірного кредитного договору позивач за зустрічною позовною заявою була ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчать її підписи на даних умовах. Крім того, позивачем заповнена та підписана анкета - заява (а.с. 14, 15) на отримання кредиту, яка також містить інформацію про ознайомлення позивача із основними умовами надання кредиту та те, що вона усвідомлює, що якщо вона буде не в змозі здійснити платежі або виконати будь - яке з вимог, зазначених в кредитному договорі, який може бути укладений з нею банком в майбутньому, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і оплати нарахованих відсотків (а.с. 9). Таким чином, доводи позивача, що в оспорюваному договорі відсутні істотні умови, суд вважає необґрунтованими, оскільки із змісту кредитного договору вбачається, що в ньому зазначені мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення позичальника, відсоткові ставки, порядок оплати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони (ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 ЦК України. Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Отже, представником позивача не доведено та не надано доказів, не було їх встановлено і під час розгляду справи в суді, які б стали підставою для визнання правочину (кредитного договору) недійсним. Відповідно до ст. 58 Конституції України та ч.2 ст. 5 ЦК України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотньої дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Як роз'яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року №9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При укладенні договорів позивач як споживач не скористався своїм правом передбаченим ч. 6 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", згідно з якою мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, а також не звертався до кредитора за розясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Таким чином, представником позивача за зустрічною позовною заявою не доведено умисел у діях однієї зі сторін правочину - ПАТ КБ «Надра» ввести позивача в оману щодо обставин, які випливають з кредитного договору, як не доведеним є і факт порушення банком укладенням кредитного договору на умовах, обраних самим позивачем, його прав, як споживача банківських послуг. Зміст вищезазначеного кредитного договору не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, а тому в силу ч. 1 ст. 215 ЦК України не підлягає визнанню недійсним. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи те, що станом на день подання позовної заяви до суду відповідач за основними позовними вимогами не виконала взяті на себе зобов'язання із повного погашення всієї суми заборгованості за кредитним договором, чим порушено умови договору, щодо строків повернення кредиту, а також сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості, суд прийшов до висновку про задоволення первісних позовних вимог та про відмову у зустрічних позовних вимогах. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved