Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, просить стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у розмірі 9\~000\~доларів США. Позов обґрунтовано тим, що 22 лютого 2016 року між ним та відповідачем укладено договір позики, згідно якого він надав відповідачу грошові кошти в сумі 9000 доларів США з умовою повернення до 1 квітня 2016 року. На підтвердження укладення вказаного договору позики відповідач написала розписку. У встановлений договором строк [PERSON] борг не повернула і до цього часу ухиляється від повернення коштів. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав із викладених у позові підстав та просив його задоволити. Відповідач у судове засідання повторно не зявилась, причини неявки суду не повідомила, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі на підставі наявних в справі доказів, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Заслухавши думку позивача, дослідивши письмові матеріали справи, та докази в їх сукупності, на підставі повного, об'єктивного та всебічного дослідження, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей, того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 18 вересня 2013 року за наслідками розгляду цивільної справи № 6-63цс13. Отже, у разі пред'явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов'язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем\~правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Для правильного застосування вищевказаних положень законодавства необхідно встановити реальну природу правовідносин між сторонами, факт укладення договору позики із зазначенням істотних умов для такого виду правовідносин, на виконання якого було видано борговий документ, що підтверджує фактичну передачу коштів, а також встановити інші обставини зокрема щодо виконання договору позики позичальником. Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом установлено, що за змістом розписки від 23 лютого 2016 року [PERSON] отримала в борг безпосередньо від громадянина [PERSON] грошові кошти в розмірі 9000 доларів США, які зобовязалась повернути [PERSON] до 1 квітня 2016 року (а.с.4). Станом на 13 листопада 2017 року [PERSON] не повернула [PERSON] грошові кошти за договором позики від 23 лютого 2016 року, про що свідчить наявність у позивача оригіналу боргової розписки. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), що визначено ст.\~610 ЦК України. Оскільки позивач виконав свої обов'язки за договором позики від 23 лютого 2016 року перед відповідачем, надав відповідачу в борг суму у розмірі 9\~000 доларів США, а відповідач взяті за договором обов'язки не виконала, борг не повернула, то суд робить висновок про задоволення позову та стягнення цих коштів у судовому порядку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У звязку з повним задоволенням позовних вимог з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в сумі 2\~430 грн 90\~коп.

Outcome: approved