Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом яким просила стягнути з відповідача на її користь: середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення суду без утримання податку та інших обов`язкових платежів; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 550,47 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів. Мотивуючи свої вимоги тим, що з 15.09.1993 до 21.09.2018 перебувала у трудових відносинах з ЖКП ММР «Південь». 21 вересня 2018 року відповідно до наказу ЖКП ММР «Південь» від 21.09.2018 №256-к була звільнена із займаної посади, а саме начальника ЖЕК-7, на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників. Під час знаходження у трудових відносинах з відповідачем, з боку останнього була нарахована, але не виплачена заробітна плата у розмірі 6713,00 грн. Вона неодноразово зверталася до суду з позовами про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі. Судами стягнуто з відповідача заборгованість у сумі 6713,00 грн. та середній заробіток за період з 21.09.2018 року по 10.03.2020 року. Проте, відповідач по теперішній час не погасив заборгованість. Посилаючись на викладені обставини, так як у день звільнення відповідач не провів остаточного розрахунку, відповідно до вимог статті 117 КЗпП відповідач повинен сплатити середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку та компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 657,17 грн. Відповідач відзиву суду не надав. Судом встановлено, що [PERSON] з 15 вересня 1993 року перебувала в трудових відносинах з ЖКП ММР "Південь" та 21 вересня 2018 року була звільнена з посади начальника ЖЕК-7 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату). Відповідно до довідки ЖКП ММР «Південь» від 21.01.2019 заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] становить 6713,00 грн. Згідно довідки ЖКП ММР «Південь» від 15.04.2019 №213 середньоденний заробіток [PERSON] за останні два місяця роботи, що передували звільненню (липень, серпень 2018 року) становить 415,44 грн. Позивачка зазначає, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.04.2019 по справі №489/6272/18 на її користь з відповідача стягнуто заборгованість у розмірі 6713,00 грн. та середній заробіток за період з 21.09.2018 по 01.04.2019 у розмірі 54838,08 грн.; рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.08.2019 по справі №489/2930/19 з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за період з 02.04.2019 по 31.07.2019 у розмірі 33650,64 грн.; рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.12.2019 року по справі №489/4844/19 на її користь з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.08.2019 по 05.12.2019 у розмірі 36974,16 грн., без утримання податку та інших обов`язкових платежів; рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10.03.2020 року по справі №489/131/20 на її користь з відповідача стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 грудня 2019 по 10 березня 2020 у розмірі 26588 грн. 16 коп., без утримання податку та інших обов`язкових платежів. та компенсацію частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати заробітної плати у розмірі 550 грн. 47 коп. З позовної заяви вбачається, що заборгованість перед позивачем по заробітній платі у розмірі 6713,00 грн. до теперішнього часу не погашена. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. При здійсненні розрахунку середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд виходить з Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Довідкою ЖКП ММР «Південь» від 15.04.2019 №213 підтверджено, що середньоденний заробіток [PERSON] становить 415,44 грн., що відповідає розміру вказаному в вище наведених судових рішеннях. Судом встановлено, що кількість днів затримки розрахунку з 11 березня 2020 року по 1 березня 2021 року становить 244 робочі днів (березень 2020 року - 15 робочих днів, квітень 2020 року - 21 робочий день, травень 2020 року - 19 робочих днів, червень 2020 року - 20 робочих днів, липень 2020 року - 23 робочих дня, серпень 2020 року - 20 робочих днів, вересень 2020 року - 22 робочих дня, жовтень 2020 року - 21 робочий день, листопад 2020 року - 21 робочий день, грудень 2020 року - 22 робочих дня, січень 2021 року - 19 робочих днів, лютий 2021 року - 20 робочих днів, березень 2021 - 1 робочий день. Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11 березня 2020 року по 08 лютого 2021 року становить 101367,36 грн. (із розрахунку 415 грн. 44 коп. (середньоденний заробіток) х 244 робочі дні), який і підлягає до стягнення з відповідача на користь [PERSON] . Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати у сумі 657,17 грн. без утримання податку та інших обов`язкових платежів, суд приходить до наступного. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У відповідності до ст.1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Статтею 2 вказаного Закону визначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Разом із тим ст. 34 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст.34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 р. №1427, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом та є загальновідомими. З поданого позивачем розрахунку, вбачається, що розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати становить 657,17 грн. Даний розрахунок позивача відповідачем щодо неправильності його здійснення не спростовано, а відтак він приймається судом до уваги. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved