Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Представник Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» - адвокат Юхименко Сергій Юрійович звернувся з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 40 982,35 грн., судові витрати в сумі 2102,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 10.10.2019 року о 07 годин 45 хвилин в [ADDRESS] відбулося залиття нежитлових приміщень ресторану « [INFO] », розміщених на першому поверсі п?ятиповерхового будинку. Внаслідок затоплення приміщень, які знаходяться у користуванні ТОВ «Япошка», останньому завдано матеріальної шкоди, розмір якої складає 40 982,35 грн. 17.08.2019 року між ПрАТ «УПСК» та ТОВ «Япошка» було укладено договір добровільного страхування майна серії 212/01 №177/000/190000703, згідно з умовами якого об?єктом страхування є нежитлові приміщення першого поверху за адресою: [ADDRESS] . 25.11.2019 року директор ТОВ «Япошка» Земляна А.О. звернулась до ПрАТ «УПСК» із заявою про виплату страхового відшкодування. 19.12.2019 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування ТОВ «Япошка» в розмірі 40 982,35 грн. 10.10.2019 року комісією здійснено обстеження нежитлового приміщення ресторану « [INFO] », про що складено відповідний акт № 36, який встановлено, що залиття нежитлових приміщень ресторану сталося внаслідок зняття батареї центрального опалення в квартирі [ADDRESS] цього ж будинку. Позивачем була надіслана на адресу [PERSON] претензія щодо сплати у добровільному порядку страхового відшкодування, на що відповідачем надана відповідь, що майнових вимог позивача про сплату страхового відшкодування не визнає з огляду на відсутність її вини у події. Отже оскільки квартира [ADDRESS] належить відповідачу, позивач вважає вимоги про стягнення з відповідача суми виплаченого страхового відшкодування обґрунтованими, у зв?язку з чим змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені судові витрати, а саме судовий збір в розмірі 2102,00 грн., а також витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн. Ухвалою від 05.10.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб. В судове засідання представник позивача не з`явився, просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти винесення заочного рішення. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.02.2021 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що ТОВ «Япошка» на підставі договору оренди нежитлового приміщення № 32 від 06.04.2017 року є орендатором нежилого приміщення першого поверху загальною площею 269,2 кв. м. за адресою [ADDRESS] . Як вбачається з матеріалів справи 10.10.2019 року відбулось залиття нежитлових приміщень ресторану « [INFO] ». Згідно акту обстеження № 36, складеного 10.10.2019 року комісією у складі інженера дільниці № 7 КП «Жилкомсервіс», майстра дільниці № 7 КП «Жилкомсервіс» та управляючого рестораном «Япошка» проведено обстеження нежилого приміщення ресторану « [INFO] » та встановлено факт залиття 10.10.2019 року о 07:45 годин трьох нежитлових приміщень в результаті зняття батареї центрального опалення в квартирі [ADDRESS] . 17 серпня 2019 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та директором ТОВ «Япошка» [PERSON] було укладено договір добровільного страхування майна серії 212/01 № 177/00/190000703, згідно з умовами якого об?єктом страхування є нежитлові приміщення по [ADDRESS] . 25.11.2019 року директор ТОВ «Япошка» Земляна А.О. звернулась до позивача із заявою щодо виплати страхового відшкодування у зв?язку із залиттям 10.10.2019 року. Вартість матеріальних збитків, що виникли внаслідок залиття приміщення ресторану за адресою [ADDRESS] згідно Звіту № 14892, проведеного суб?єктом оціночної діяльності [PERSON] 15.10.2019 року складає 40 982, 35 грн. На виконання умов договору добровільного страхування майна серії 212/01 №177/000/190000703 від 17.08.2019 року ТОВ «Япошка» виплачено страхове відшкодування у розмірі 40 982,35 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 68 від 19.12.2019 року. Статтею ст. 993 ЦК України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно зміст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому, ст. 1188 ЦК України регулюється відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, якими у розумінні ч. 1ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов?язана з використанням транспортних засобів. У відповідності до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а)наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина. Відповідно до ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна № 211296694 від 03.06.2020 року. Відповідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (квартиру), зобов`язані забезпечити його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Положеннями ст. ст. 319, 321 ЦК України передбачено, що власність зобов`язує, власник не може використовувати право власності на шкоду правам громадян, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 322 ЦК України також передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить. Таким чином, встановлено, що залиття нежитлових приміщень ресторану « [INFO] », розташовані за адресою [ADDRESS] , відбулося з вини відповідача, який в силу закону має нести майнову відповідальність за заподіяну шкоду. З матеріалів справи вбачається, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідачу [PERSON] надіслано претензію щодо сплати в добровільному порядку страхового відшкодування за пошкоджене майно ТОВ «Япошка», що складає 40 982,35 грн., однак вказана сума відповідачем не сплачена. В матеріалах справи міститься відповідь на претензію [PERSON] , відповідно до якої зазначено, що майнової шкоди майну фізичної або юридичної особи з її вини завдано не було. Документів, підтверджуючих сплату грошових коштів матеріали справи не містять. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки відповідач на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а отже стягненню з відповідача підлягає сума страхової виплати у розмірі 40 982,35 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов?язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 ст.137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Дослідивши матеріали справи, враховуючи результат вирішення справи (задоволення позовних вимог у повному обсязі), розрахунок суми судових витрат у справі з детальним описом робіт (наданих послуг), наданий акт виконаних робіт, співмірність розрахунку з обставинами, зазначеними у ч.4 ст.137 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові втрати позивача на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 6000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269). За таких обставин, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, наданих доказів на підтвердження надання правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про задоволення витрат на правничу допомогу у заявленому позивачем розмірі. У відповідності до вимог ч. 1ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати в розмірі 2102,00 грн. судового збору.

Outcome: approved