Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

У грудні 2019 року Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просила суд визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] сплачений нею судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Позовні вимоги мотивовані тим, що під час перебування у шлюбі [INFO] у позивача та відповідача народився син [PERSON] . Фактично шлюбні відносини між позивачем та відповідачем припинені з грудня 2018 року: після завдання відповідачем позивачу тілесних ушкоджень, відповідач вигнав останню з дому, при чому залишив малолітнього сина проживати із собою. Під загрозою застосування відносно позивача фізичної розправи відповідач не віддав осатаній дитину для того, щоб син проживав разом із матір`ю. Відповідач чинить перешкоди у спілкування матері з сином. 04.09.2019 року позивач зверталась з заявою про визначення місця проживання дитини до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Оскільки відповідно до висновку наданого Департаментом від 09.12.2019 року, служба не змогла вирішити з ким з батьків краще буде жити малолітній дитині, то позивач була вимушена звернутись до суду. 28.08.2020 року відповідач [PERSON] через канцелярію суду подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини (а.с.111-207). Зустрічний позов позивачем [PERSON] аргументовано тим, що з моменту укладання шлюбу він вирішував побутові проблеми вдома та заробляв невеликі гроші. Фактично шлюбні відносини припинені з листопада 2018 року, оскільки позивач [PERSON] залишила родину та розпочала спільне життя з іншим чоловіком. Відповідач вказує, що з грудня 2018 року по теперішній час їх спільний з позивачем неповнолітній син фактично проживає з ним, знаходиться на його повному матеріальному утриманні та він переважно сам займається його вихованням. 26.10.2020 року представником позивача [PERSON] адвокатом Гринченко Т.М. подано відзив на зустрічну позовну заяву від 21.10.2020 року (том №2 а.с. 2-50), в якому просила залишити без задоволення зустрічну позовну заяву відповідача [PERSON] , натомість просила задовольнити позовні вимоги за первісним позовом у повному обсязі. У вказаному відзиві на зустрічну позовну заяву представником позивача зазначено, що вже коли спільному сину сторін було три місяці позивач була вимушена вийти з декретної відпустки та почати працювати, адже відповідач відмовився утримувати сім`ю. Позивач не залишала дитину за власною волею, у грудні 2018 року відповідач побив позивача та просто вигнав з дому, заборонивши забрати дитину з собою до орендованої квартири. З грудня 2018 року відповідач чинить перешкоди у спілкуванні позивача з дитиною, у можливості брати участь у його вихованні. Позивач неодноразово зверталась до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо протиправного звуження її прав як матері з боку відповідача. Після розірвання шлюбу нею було подано заяву до Департаменту служб у справах дітей, в якій вона просила визначити місце проживання дитини з нею, проте служба у справах дітей рекомендувала звернутися до суду для вирішення питання про місце проживання дитини. У грудні 2019 року нею було подано позовну заяву до Дзержинського районного суду м. Харкова. Таким чином, час на який посилається відповідач як час коли він самостійно проживає з сином та відповідно дитина звикла з ним проживати - є часом протягом якого позивач намагалась законними шляхами захистити свої порушені права як матері та визначити місце проживання дитини з собою. 13.01.2021 року до суду третьою особою Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради подано Пояснення по справі від 30.12.2020 року, в яких зазначено, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги відповідача [PERSON] у повному обсязі, у зв`язку з тим, що він виконує свої батьківські обов`язки, створив належні умови для проживання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] . Проти позовних вимог [PERSON] заперечують. У поясненнях третьої особи міститься прохання про розгляд справи без участі представника Департаменту служб у правах дітей Харківської міської ради. До Пояснень додано Висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , в якому зазначено, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне не змінювати звичне місце проживання дитини та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . (том №2 а.с.88-91). 22.03.2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Гринченко Т.М. подано Додаткові письмові пояснення з врахуванням висновку органу опіки від 10.03.2021 року, в яких зазначено що висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] [INFO] разом з батьком [PERSON] є необґрунтованим та носить рекомендаційний характер, та просила суд не брати його до уваги. У Поясненнях було зазначено, що позивач, вважає, що при складенні вказаного Висновку Департаментом служб у справах дітей не було враховано докази надані позивачем, взагалі доводам та доказам наданими позивачем до матеріалів справи не було надано жодної оцінки (том №2 а.с. 111-124). 07.04.2021 року представником позивача [PERSON] - адвокатом Гринченко Т.М. було подано до канцелярії суду Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 01.04.2020 року (а.с. 96-103), в якому просила долучити до матеріалів справи Відповідь від 10.12.2019 року №01-36/10 на Адвокатський запит до ДНЗ дитячого саду «Мішутка» №279 (м. Харків, вул. Новопрудна,1), від 05.12.2019 року; Лист до Департаменту служб у справах дітей ХМР від 25.12.2019 року разом з додатком - диском з відеозаписом від 21.12.2019 року, разом з доказами направлення від 28.12.2019 року (том №1, а.с. 96-103) Представником позивача адвокатом Гринченко Т.М. було подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 01.09.2020 року, у якому просила долучити до матеріалів справи Завірену копію Заяви від 03.08.2020 року до Департаменту служб у справах дітей ХМР; Завірену копію Довідки про Доходи від 12.08.2020 року №3; Завірену копію Договору оренди нерухомого майна №04/11 від 19.07.2020 року; Завірену копію Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 12.08.2020 року (том №1 а.с. 214-225). 15.09.2020 року позивач [PERSON] до канцелярії суду подала Клопотання про виклик свідків від 05.09.2020 року, в якому просила викликати у судове засідання [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ), [PERSON] ( [ADDRESS] ). (том №1 а.с. 230). У судовому засіданні 02.10.2020 року представником позивача адвокатом Гринченко Т.М. було подано Клопотання про витребування доказів від 01.09.2020 року, в якому просила суд Витребувати у Дитячого медичного центра «Your baby» (61003, м. Харків, вул. Кооперативна , 28-А) наступну інформацію стосовно малолітнього [PERSON] ( [INFO] ): З якого часу малолітній [PERSON] перебуває на обліку в Дитячому медичному центрі «Your baby». З ким з батьків малолітній [PERSON] з`являється на прийом до лікаря-педіатра або інших дитячих фахівців у Дитячому медичному центрі «Your baby». Хто із батьків стежить за здоров`ям малолітнього [PERSON] та звертається за консультаціями (том №1 а.с. 233-237). 04.11.2020 року представником позивача [PERSON] адвокатом Гринченко Т.М. подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 03.11.2020 року, в якому просила суд долучити до матеріалів справи Завірену копію Заяви від 01.11.2020 року до поліції [PERSON] ; Завірену копію заяви [PERSON] до поліції від 01.11.2020 року; Завірену копію пояснень від 01.11.2020 року від [PERSON] ; Завірену копію пояснень від 01.11.2020 року [PERSON] ; Завірену копію Консультативного висновку від 01.11.2020 року з КНП «МКЛ швидкої та невідкладної допомоги» відносно [PERSON] ; Завірену копію Довідки від 01.11.2020 року з КНП «МКЛ №14» відносно [PERSON] ; Завірену копію заяви [PERSON] до дитячої лікарні від 02.11.2020 року; Завірену копію заяви [PERSON] до Департаменту служб у справах дітей ХМР від 02.11.2020 року; Завірену копію заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] передбаченого ст. 125 КК України поданої до поліції 03.11.2020 року; Завірену копію заяви [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення [PERSON] передбаченого ст. 125 КК України поданої до поліції 03.11.2020 року; ДВД диск з записом подій 01.11.2020 року, що відображає поведінку [PERSON] , який не допустив до хворої дитини та ще й застосував фізичну силу до матері; Завірену копію заяви до служби у справах дітей від 03.11.2020 року від [PERSON] ; Завірену копію експрес тесту від 24.10.2020 року; Завірену копію 2 аналізів від 31.10.2020 року (том №2 а.с. 55-79). Представником позивача [PERSON] адвокатом Гринченко Т.М. було подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 23.02.2021 року, в якому просила долучити до матеріалів справи Витяг з ЄРДР від 09.02.2021 року про кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України вчинене [PERSON] відносно потерпілої [PERSON] ; Інформацію з сайту «Судова влада України» стосовно розгляду судом справи №638/827/21 по притягненню [PERSON] до кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно потерпілої [PERSON] (том №2 а.с. 93-102). 22.03.2021 року представником позивача [PERSON] адвокатом Гринченко Т.М. було подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 18.03.2021 року, в якому просила долучити до матеріалів справи Висновок Спеціаліста від 05.03.2021 року студії психологічного консультування «Сім`я» за результатами психологічного обстеження дитини [PERSON] , [INFO] разом з додатками, що засвідчують осіб і підтверджують право проводити психологічне обстеження; Консультативний висновок медичного центру «YOUR BABY» від 17.03.2021 року (том №2 а.с. 125-142). 22.03.2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду Клопотання про долучення до матеріалів справи від 18.03.2021 року, в якому спросив суд долучити до матеріалів справи Копію відповіді заступника начальника ГУНП в Харківській області; Завірену копію Свідоцтва про шлюб І-ВЛ 449525; Завірену копію Виписки та договору банківського вкладу №558890/2013; Скріншоти безкоштовного запиту до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України.; Завірену копію талону отримання профілактичних ортезних виробів; Завірену копію відповіді від 17.03.2021 року №01-15/153-21 на адвокатський запит до КНП «Міська дитяча поліклініка №4»; Завірену копію відповіді від 11.03.2021 року №01-36/32 на адвокатський запит до КЗ «ДНЗ» №279; Скріншоти переписки у viber з [PERSON] ; Завірену копію протоколу ультразвукового дослідження від 31.10.2020 року; Копію клінічного аналізу крові від 31.10.2020 року; Копії залізничних квитків від 12.10.2020 року та 17.10.2020 року; Завірену копію Довідки про доходи №0207р-343 від 16.09.2021 року. (том №2 а.с. 149-182). 23.04.2021 року відповідачем [PERSON] подано до суду Клопотання про долучення до матеріалів справи від 22.04.2021 року, в якому просив суд долучити до матеріалів прави [PERSON] переписки у viber з [PERSON] (том №2 а.с. 191-195). Представником позивача [PERSON] адвокатом Гринченко Т.М. було подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 16.04.2021 року, в якому просила суд долучити до матеріалів справи Завірену копію Трудової книжки позивача [PERSON] серії АА №502164 (том №2 а.с. 196-201). Представником позивача [PERSON] адвокатом Гринченко Т.М. було подано Клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 16.04.2021 року, в якому просила долучити до матеріалів справи Завірену копію Трудової книжки позивача [PERSON] серії [NUMBER] ; Завірену копію Трудового договору від 13.05.2021 року укладеного між ФОП [PERSON] та [PERSON] (том №2 а.с. 208-219). 08.06.2021 року відповідачем [PERSON] було подано Клопотання про виклик свідків від 05.06.2021 року, в якому він просив викликати у судове засідання та допитати у якості свідків [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] . 21.07.2021 року відповідачем [PERSON] було подано Клопотання про виклик свідків від 21.07..2021 року, в якому він просив викликати у судове засідання та допитати у якості свідків [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] ; [PERSON] , [ADDRESS] . 21.07.2021 року відповідачем [PERSON] було подано Клопотання про долучення до матеріалів справи від 21.07.2021 року, в якому просив долучити до матеріалів справи [PERSON] переписки у viber з [PERSON] ; Реквізити та квитанції оплати фізіотерапевтичних процедур; Аналізи на виявлення антитіл від МЦ «Ваша Дитина». Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до автоматизованого розподілу справи №638/19399/19 від 12.12.2019 року для одноособового розгляду справи обрано головуючим суддею Грищенко Ірину Олексіївну. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 грудня 2019 року по справі матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 березня 2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження у справі. Відповідно до автоматизованого розподілу справи №638/19399/19 від 14.07.2020 року для одноособового розгляду справи обрано головуючим суддею Шестака Олександра Івановича. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2020 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. Об`єднано в одне провадження зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. Присвоєно єдиний унікальний номер справи 638/19399/19 (провадження №2/638/801/20). По справі оголошено перерву до 04.11.2020, 09:45 год. Витребувано з Дитячого медичного центра «Your baby» (61003, м. Харків, вул. Кооперативна, 28-А) інформацію стосовно малолітнього [PERSON] [INFO] : - з якого часу малолітній [PERSON] [INFO] перебуває на обліку в Дитячому медичному центрі «Your baby»; - з ким з батьків малолітній [PERSON] [INFO] з`являється на прийом до лікаря-педіатра або інших дитячих фахівців у Дитячому медичному центрі «Your baby»; - хто із батьків стежить за здоров`ям малолітнього [PERSON] [INFO] та звертається за консультаціями. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2020, справу передано на розгляд судді Дзержинського районного суду м. Харкова Штих Тетяні Василівні. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини. В судовому засіданні по суті справи 22.07.2021 були присутні: позивач та її представник адвокат Гринченко Тетяна Миколаївна, відповідач. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі, надали відповідні пояснення та підтримали письмові пояснення згідно заяв по суті. Позивач пояснила, що відповідач систематично чинить перешкоди у спілкування з дитиною, ставлячи умови при яких позивач зможе побачити дитину. Позивач проживає у Київський області та кожен місяць приїжджає до м. Харкова на тиждень, та весь тиждень проводить з дитиною. Під час спілкування дитина висловлює бажання жити з позивачем. Позивач зазначила, що увесь час з грудня 2018 року позивач намагається законними методами визначити місце проживання дитини з нею, адже прийти до домовленості з відповідачем не вдається можливим і він погрожує їй негативними для неї наслідками, якщо вона забере дитину до себе. Відповідач заперечували проти задоволення позову у повному обсязі, просив задовольнити зустрічну позовну заяву та визначити місце проживання малолітнього сина саме з ним. Відповідач надав відповідні пояснення та підтримав письмові пояснення згідно зустрічної позовної заяви. Згідно пояснень свідка [PERSON] , [ADDRESS] , є матір`ю позивача, яка була допитана за заявою сторони позивача, вказує, що їй відомо, що коли малолітньому [PERSON] [INFO] було 3 місяці позивач була вимушена вийти на роботу задля утримання сім`ї. Свідок вказує, що розвитком дитини відповідач не займається. Зв`язок з позивачем як матір`ю малолітній [PERSON] [INFO] не втратив, він постійно питає коли побачить матір, коли вона приїде, говорить про те, що дуже сумує за матір`ю. Згідно пояснень свідка [PERSON] , [ADDRESS] , яка є рідною тіткою позивача, яка була допитана за заявою сторони позивача, зазначала, що відповідач розвитком дитини не займається, розвиток дитини не відповідає його віковій категорії, натомість позивач приділяє чимало часу для розвитку дитини, водить на гуртки, стосунки між позивачем та малолітнім сином теплі. Свідок зазначила, що була свідком того, що відповідач завдавав тілесних ушкоджень позивачу у присутності дитни. Згідно пояснень свідка [PERSON] , [ADDRESS] , яка є рідною сестрою позивача, була допитана за заявою сторони позивача, вказує, що їй відомо, що до народження дитини позивач працювала та забезпечувала сім`ю, відповідач не працював, позивач постійно займається з дитиною. Дитина побоюється батька. Дитина завжди питає про матір, сумує за мамою, чекає на неї. Позивач утримувала та утримує дитину. Позивач водить дитину на гуртки. Свідок зазначила, що була свідком завдання позивачу тілесних ушкоджень з боку відповідача. У грудні 2018 року відповідач побив та вигнав позивача з дому та не дозволив забрати дитину з собою. У грудні 2019 року позивач поїхала з сином до міста Києва, проте відповідач силоміць забрав дитину від позивача та увіз до міста Харкова. Згідно пояснень свідка [PERSON] , [ADDRESS] , яка є дружиною відповідача, була допитана за заявою сторони відповідача, вказує, що відповідач займається з дитиною, читає вірші, вони разом співають пісні, відповідач багато часу проводить з сином, позивач завжди ставить перед фактом, коли приїздить до міста Харкова і хоче побачити дитину. Свідок зазначила, що чула про конфлікт між позивачем та відповідачем у листопаді 2020 року, намагалась захистити дитину від конфлікту між батьками. Заслухавши показанні свідків та учасників справи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що первісний позов [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява [PERSON] . До [PERSON] про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст.13,43,81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Судом встановлено, що 26 березня 2016 року між позивачем [PERSON] (дівоче прізвище - [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції від 26.03.2016 року Серія [NUMBER] , а/з №146 26.03.2016 року (том №1 а.с.12). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2019 року по справі № 638/3616/19, шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано (том №1 а.с.13). В шлюбі у позивача та відповідача народився син [PERSON] [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження виданим повторно Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 04 жовтня 2018 року Серії [NUMBER] , а/з №2603 від 22.07.2016 року (батьками дитини вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] ) (том №1 а.с. 14). 04.09.2019 року позивач зверталась з заявою про визначення місця проживання дитини до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради (том №1 а.с. 58-60). 09.12.2019 року Департаментом служб у справах дітей ХМР було надано відповідь на заяву позивача [PERSON] про визначення місця проживання дитини із нею, з рекомендацією вирішити цей спір у судовому порядку, оскільки тільки суд має вичерпний перелік повноважень щодо отримання доказів у справі (том №1 а.с. 61). Позивач офіційно працевлаштована - працює касиром-консультантом у ФОП [PERSON] , що підтверджується копією Трудової Книжки (том №2 а.с. 216-218), копією Трудового Договору від 13.05.2021 року (том №2 а.с.219). Позивач має заощадження у вигляді депозитного рахунку в АТ «Ощадбанк» на суму 33 292, 07 грн. (том №1 а.с.28) та депозитного рахунку в АТ КБ «Приватбанк» на суму 33 324, 06 грн (том №1 а.с. 27). Відповідно до Довідки виданої підприємством «ДП «ХМЗ`ФЕД» від 25.05.2020 року відповідач працює інженером - технологом 3 категорії підприємством «ДП «ХМЗ`ФЕД» з 08.04.2019 року (том №1 а.с. 136). Відповідно до Довідки про доходи №207р-407 середньомісячна зарплата відповідача у 2020 році складала 9 597,08 грн (том №1 а.с. 138). Відповідач також має заощадження у вигляді відкритих депозитних рахунків (том №2 а.с. 157-159). Як позивач, так і відповідач характеризуються позитивно за місцем роботи. Позивачу на праві власності належить 1/3 частка квартири за адресою [ADDRESS] , інші частки по 1/3 належать матері позивача [PERSON] та рідній сестрі позивача [PERSON] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.02.2008 року (том №1 а.с. 31), копією Свідоцтва № [NUMBER] на право власності на житло від 08.02.2008 року (том №1 а.с.32), копією Технічного паспорту на квартиру (том №1 а.с. 33). Позивач орендує трикімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] , що підтверджується Договором оренди нерухомого майна від 19.07.2020 року (том№1 а.с. 220). Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 29 серпня 2002 року серії АЕК №597203 (том №1 а.с. 128), копії Технічного паспорту на квартиру (том №1 а.с. 129-130) батьку відповідача [PERSON] належить на праві власності квартира за адресою [ADDRESS] , у якій проживає відповідач з малолітнім сином. На підтвердження утримання дитини як позивачем надано копії товарних чеків, квитанції з Приватбанку про оплату товарів, так і відповідачем надано квитанції та товарні чеки. Відповідно до інформації наданої у відповідь на адвокатський запит адвоката Гринченко Т.М. №19/09/1 від 19.09.2019 року (том №1 а.с. 42) малолітній [PERSON] [INFO] відвідував заняття з плавання у басейні Батьківського клубу « [INFO] » орієнтовно у період з 2016 року по червень 2018 року. Усі заняття з плавання відбувались за участю матері малолітнього - [PERSON] , будь -які інші особи з числа родичів малолітнього у заняттях участі не брали. Оплату за відвідування занять здійснювала мати малолітнього - [PERSON] (том №1 а.с. 43) Позивач по справі не має проблем зі здоров`ям, її стан здоров`я повністю дозволяє проживати з дитиною та його утримувати, що підтверджується копією медичної довідки МЦ «Ваша дитина» від 05.12.2019 року (том №1 а.с. 53), копією Медичної довідки про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії 12ЯЯу №367293 (том №1 а.с. 54), копією Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 10ААЄ №549432 (том №1 а.с. 55). Відповідач по справі також не має проблем зі здоров`ям, стан його здоров`я повністю дозволяє проживати з дитиною та його утримувати, що підтверджується копією Висновку ЛКК №164 (том №1 а.с. 133), копією Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії 12ЯЯУ №869581 (том №1 а.с. 134). Відповідно до відповіді Комунального закладу «Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №279 Харківської міської ради від 10.12.2019 року №01-36/10 на адвокатський запит представника позивача адвоката Гринченко Т.М. від 05.12.2019 року №05/12 (том №1 а.с. 44-47) встановлено, що і матір, і батько завжди цікавляться справами дитини, його здоров`ям. На батьківських зборах в ЗДО протягом 2018 - 2019 роках були присутні обоє батьків. До основної групи №5, в звичайному режимі роботи, [PERSON] приводять та забирають як мати, так і батько. На святах та розвагах, які відбувались в закладі дошкільної освіти протягом навчальних років, були також присутні обоє батьків. (том №1 а.с. 99). Відповідно до відповіді Комунального закладу «Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) №279 Харківської міської ради від 10.12.2019 року №01-36/10 судом встановлено, що протягом 2018-2020 років дитину [PERSON] до закладу приводили і забирали і батько, і матір, але останнім часом, зі слів вихователя, дитину супроводжує тільки батько [PERSON] . Батько постійно цікавиться успіхами дитини. Зі слів вихователя впродовж 2018/2019 років на більшості батьківських зборів на святах і розвагах, які проводились в закладі були присутні обоє батьків, однак на останніх батьківських зборах восени 2019 року був присутній тільки батько. За інформацією, яка була надана вихователями за період з червня 2019 року по березень 2020 року дитину приводив і забирав батько. (том №1 а.с. 187). Відповідно до наданих доказів суд прийшов до висновку, що як позивач, так і відповідач замаються здоров`ям дитини, що зокрема підтверджується копіями консультативних виписок лікарів, довідок, призначень лікарів, що були надані до суду учасниками справи та наявні в матеріалах справи. Судом встановлено на підставі Висновку психолога [PERSON] (том №1 а.с. 189-190), що у дитини стійкий емоційний зв`язок як з позивачем, так і з відповідачем. Судом встановлено на підставі Висновку спеціаліста від 05.03.2021 року за результатами психологічного обстеження дитини [PERSON] [INFO] , що рівень когнітивного і вольового розвитку дитини не відповідає віковій нормі, дитина має низький словниковий запас. За результатами діагностики дитина має високу тривожність і страхи. При тестуванні спостерігається позитивне ставлення до обох батьків. Відзначається наявність надійної прихильності до матері і близьких відносин з нею бажання знаходитись з матір`ю, ділитися з нею інформацією. З урахуванням віку дитина та її психологічної прив`язаності до матері можна припускати, що відсутність матері поряд з дитиною протягом тривалого часу буде для неї стресом та може завдати моральну травму (том №2 а.с. 132-141). 28.12.2019 року позивач направляла до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради Заяву від 25.12.2019 року, в якій повідомляла про те, що 11 грудня 2019 року позивач з сином поїхали до Києва усно попередивши про це батька дитини відповідача [PERSON] . 21.12.2019 року відповідач [PERSON] силою забрав від позивача дитину та відвіз жити дитину до м. Харкова. Позивач просила Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради провести бесіду з відповідачем щодо недопустимості порушенням ним її прав як матері малолітнього [PERSON] (том №1 а.с. 100-101). Вказані обставини також підтверджуються відеозаписом (том№1 а.с. 103). Позивачем 03.08.2020 року, 02.11.2020 року також були подані заяви до Департаменту служб у справах дітей ХМР, які наявні в матеріалах справи, з приводу перешкоджання відповідачем спілкуванню матері з сином, його неправомірної поведінки та порушенню прав позивача як матері. Проте з огляду на наявні докази у справі, показання свідків після подання до Департаменту служб у справах дітей ХМР вказаних заяв про порушення прав позивача, поведінка відповідача не змінювалась, та він і в подальшому чинив перешкоди позивачу для спілкування з сином. Позивачем до суду надано копію Заяви про вчинення відносно неї кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 125 КК України з боку відповідача [PERSON] (том №2 а.с. 68-69), копії Довідки КНП «МКЛ №14 ім. проф. Л.Л. Гіршмана» ХМР від 01.11.2020 року та Консультативного висновку лікаря - спеціаліста КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» ХМР №10/14886 від 01.11.2020 року про опік очей 1 ступеня (том№2 а.с. 64-65), відеозапис подій 01.11.2020 року за участю позивача та відповідача (том №2 а.с.59). Судом встановлено, що відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №12020225480000857 від 04.11.2020 року (том№2 а.с. 101) відповідачу по справі [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України відносно потерпілої особи [PERSON] , обвинувальний акт скеровано до суду. Наразі справа № 638/827/21 за обвинуваченням [PERSON] розглядається Дзержинським районним судом м. Харкова (том №2 а.с. 102). Відповідно до Висновку про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , від 28.12.2020 року №643 Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради «Департамент служб у справах дітей ХМР» вважає за доцільне не змінювати звичне місце проживання дитини та визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] » (том№2 а.с. 89-91). Проте суд критично ставиться до вказаного Висновку з огляду на наступні обставини. Згідно з ч. 5 ст. 19 СК України Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, Під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини районна, районна у мм. Києві та Севастополі держадміністрація, виконавчий орган міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади подає суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесіди з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються зазначеної справи. Вказаний Висновок був прийнятий на підставі Акту обстеження умов проживання відповідача, Довідки КЗ «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №279 ХМР» від 08.12.2020 року, Довідки КНП «Харківська міська дитяча поліклініка №4» від 28.05.2020 року. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 12.08.2020 року (том №1 а.с. 221) позивач орендує 3 -кімнатну квартиру, загальною площею 90 м.кв. з усіма зручностями, дитина має окрему кімнату облаштовану всім необхідним для проживання та розвитку. Квартира знаходиться у доброму санітарному стані, в квартирі чисто та охайно. Позивач створила належні умови для проживання малолітнього сина. Відповідно до Акту обстеження умов проживання відповідача [PERSON] судом встановлено, що умови проживання задовільні. Квартира потребує косметичного ремонту. Для дитини виділено окрему кімнату (том №2 а.с. 91) Суд прийшов до висновку про необґрунтованість Висновку поданого Департаментом служб у справах дітей, оскільки при його винесенні не було враховано докази надані позивачем щодо схильності відповідача до агресивної поведінки, щодо позбавлення позивача проживати разом з сином, обмеження позивача спілкуватись з сином, взагалі доводам та доказам наданими позивачем до матеріалів справи не було надано жодної оцінки, Департамент служб у справах дітей на навів жодної аргументації чи буде визначення місця проживання дитини з матір`ю суперечити правам та інтересам самої дитини, якщо так, то яким чином. Судом встановлено, що з грудня 2018 року позивач не проживає разом з малолітнім сином, оскільки через неприязні стосунки з відповідачем вона була вимушена з`їхати з їхнього спільного місця проживання. Після винесення судом рішення про розірвання шлюбу позивачем було подано 04.09.2019 року заяву про визначення місця проживання дитини до Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. 09.12.2019 року Департаментом служб у справах дітей ХМР було надано відповідь на заяву [PERSON] про визначення місця проживання дитини із нею, з рекомендацією вирішити цей спір саме у судовому порядку. 12.12.2019 року [PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з заявою про визначення місця проживання дитини із нею до відповідача [PERSON] . Отже, це звичне місце проживання дитини, що виникло з грудня 2018 року по теперішній час, на яке посилається Департамент служб у справах дітей при винесені Висновку, є строком, протягом якого позивач намагалась захистити свої порушені права як матері способами передбаченими законом, через відсутність домовленості з відповідачем, та неможливістю служби у справах дітей самостійно прийняти рішення в 2019 році. Суд приходить до висновку, що вказаний строк не може розглядатись як єдина підстава для подальшого обмеження прав позивача через його штучну природу, бо він виник через процесуальну неможливість негайного поновлення порушених прав особи, що встановлена на законодавчому рівні через регламентацію процедур захисту прав осіб, які потребують часу. У рішенні ЄСПЛ від 02 лютого 2016 року у справі «N.TS. та інші проти Грузії» зазначено, що обов`язок національних органів влади вживати заходів для полегшення возз`єднання, проте не є абсолютним. Возз`єднання одного з батьків з дитиною, яка деякий час прожила з іншими особами, може бути неможливо реалізувати негайно і може знадобитися проведення підготовчих заходів для цього. Характер та обсяг такої підготовки залежатимуть від обставин кожного випадку, але розуміння та співпраця всіх зацікавлених сторін завжди буде важливим компонентом. Хоча національні органи влади повинні зробити все можливе для сприяння такому співробітництву, будь-яке зобов`язання щодо застосування примусу в цій сфері має бути обмеженим, оскільки інтереси, а також права і свободи всіх зацікавлених осіб повинні бути враховані, а особливо найкращі інтереси дитини та її права. Якщо контакти з батьками можуть загрожувати цим інтересам або втручатися в ці права, національні органи влади повинні дотримуватись справедливого балансу між ними (див. посилання Hokkanen, п. 58). Найкращі інтереси дитини повинні бути першочерговими і, залежно від їхньої природи та серйозності, можуть перевищувати права їхніх батьків (див. серед інших, Ольссон (№ 2), § 90, Ignaccolo-Zenide, § 94, Plaza v. Poland, № 18830/07, п. 71, 25 січня 2011 р., І Manic, § 102). Судом встановлено, що за час, коли мати була позбавлена можливості проживати разом з сином, вона не втрачала контакт з дитиною, має можливість утримувати та виховувати дитину. Конфліктна ситуація між позивачем та відповідачем та один факт не проживання з дитиною через протиправні дії з боку відповідача не можуть слугувати підставою для визначення місця проживання дитини разом з батьком. Під час розгляду справи не було встановлено жодних обставин, які б були підставою для неможливості проживання дитини з матір`ю. Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення, доказом у цивільній справі про визначення місця проживання дитини участі у вихованні дитини, який підлягає оцінці в сукупності з іншими доказами, він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків, а може бути лише доказом, якому, суд при розгляді справи надасть оцінку, та погодиться чи не погодиться з ним. Аналогічні правові позиції містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17 (провадження №11-548апп18), постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17 (провадження № 11-548апп18) та постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 640/12186/17-ц; від 05 вересня 2019 року у справі № 158/427/18 та від 02 березня 2020 року у справі № 754/8604/16-ц. Суд не приймає до уваги докази, подані як позивачем так і відповідачем у вигляді скриншотів переписок у соціальній мережі Viber через їх недопустимість. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 100 ЦПК України Електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет). Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову [PERSON] до [PERSON] та визначення місця проживання малолітнього сина саме з матір`ю. Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, перш за все, необхідно звертати увагу на специфіку правовідносин, які виникли між сторонами та категорію справи, що розглядається. В цьому випадку при вирішенні спору в основу покладаються два фактори: врахування інтересів дитини та рівність батьків при визначенні місця проживання дитини. При цьому будь-яких пріоритетів, виключень, спеціальних умов тощо жодному з батьків не надається. У тому випадку, якщо спір щодо визначення місця проживання дитини вирішується судом, враховуються всі особливості щодо процесу вирішення такого спору, включаючи всі принципи судочинства, закріплені діючим законодавством, у тому числі змагальність. Тобто, кожна з сторін повинна належним чином довести всі обставини, на які вона посилається, надати відповідні докази, застосувати всі передбачені законом можливості щодо доведення належності та переконливості відповідних доказів, своєї позиції та, власне, позовних вимог, адже, законодавець чітко встановив рівність сторін у судовому процесі. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Вирішуючи спір, суд має віддати перевагу тому з батьків, який може забезпечити більш сприятливі умови виховання дитини. Важливим критерієм є моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, невиконання батьківських обов`язків, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності. Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. При цьому, будь-які спори між батьками, у які залучена дитина і які вирішуються органом опіки та піклування або судом, завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку і суперечать принципу забезпечення найкращих інтересів дитини. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі займаючись лише своїми проблема забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. При цьому орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Водночас у частині шостій вказаної статті зазначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. За загальним правилом, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте у справах про визначення місця проживання дитини, суд повинен займати більш активну позицію і встановлювати ґрунтовно усі обставини, які мають значення та дають підстави визначитись із тим, що буде відповідати найкращим інтересам дитини, не обмежуючись лише обставинами, на які посилаються сторони у своїх вимогах чи запереченнях. Для правильного вирішення справи про визначення місця проживання дитини, необхідним є встановлення: хто із батьків створює найкращі умови для розвитку та виховання дитини, а не те, з ким на час розгляду справи фактично проживає дитина. При цьому обставинами, які суд повинен врахувати є: конкретні умови виховання, а не тільки матеріальне забезпечення дитини; вік дитини, особливості її розвитку; характер взаємостосунків батьків або фактичних вихователів (між собою і кожного з них з дитиною); відношення дитини до батьків (фактичних вихователів); позитивний або негативний вплив батьків або фактичних вихователів на розвиток дитини, а також особистісних якостей батьків на особисту прихильність дитини. Майнові можливості кожного із батьків не є визначальними, більш вагомим критерієм, який є обов`язковим для врахування при постановленні рішення - є психологічний зв`язок між дитиною та батьками, тобто психологічні чинники, а не матеріальні. При вирішенні таких спорів доцільно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийняте рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку. При цьому захисту прав дитини та перевірки дотримання її прав та найкращих інтересів повинен сприяти не тільки той з батьків, із яким зараз знаходиться дитина, але й правоохоронні та інші державі органи в компетенцію яких входить перевірка інформації щодо дитини, її стану, місцезнаходження тощо. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у Постанові від 24 квітня 2019 року по справі № 520/13963/17. На підставі долучених до матеріалів справи доказів, пояснень свідків та пояснень позивача та відповідача,

Outcome: approved