Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач ТОВ «ЕЛВІКО-Гігант» звернувся до суду із позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку за заповітом. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 29 серпня 2014 року померла громадянка України [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки загальною площею 6,290 га, кадастровий номер 1423381500-09-000-0277, яка розташована на території Дачненської сільської ради Марїнського району. Ще за життя [PERSON] склала заповіт від 31.07.2012 року, у якому заповідала ТОВ «Елвіко-Гігант» вищевказану земельну ділянку. Після смерті [PERSON], позивач звернувся з відповідною заявою від 19.09.2017 року про прийняття спадщини відповідно до заповіту від 31.07.2012 року, проте йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у позивача були відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом, однак отримати спадкове майно не в змозі, тому вимушений звернутися до суду з відповідною заявою про визнання права власності на зазначену земельну ділянку. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Третя особа в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Так, згідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00018640460, сформованого 06.09.2017 року, [PERSON] померла 29.08.2014 року у віці 80 років у м. Донецьку. За життя громадянкою [PERSON] було складено заповіт від 31.07.2012 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету Дачненської сільської ради [PERSON] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого громадянка [PERSON] заповідала ТОВ «ЕЛВІКО-Гігант» земельну ділянку (пай), що належав спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 037530 виданого Марїнською райдержадміністрацією та Марїнським районним відділом земельних ресурсів Донецької області 28.05.2004 року, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 6,290 га та розташовану на території Дачненської сільської ради Марїнського району. Відповідно до ст. 1247 ЦК України передбачені загальні вимоги до форми заповіту, а саме: заповіт складається у письмові формі із зазначенням місця та часу його складання; заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 Цивільного кодексу України; заповіт має бути посвідчений посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 Цивільного кодексу України; заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі. Відповідно до ст. 56 ЗУ " Про нотаріат" нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженому КМУ. Згідно ст.ст. 1233-1234 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю та здійснюється нею особисто, що даний заповіт відповідав дійсній волі спадкодавця. Заповіт є односторонньою угодою, тому на нього розповсюджуються норми цивільного законодавства, що стосуються односторонніх угод. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців: який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, ч, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно 1, 2 абзацу ч. 5 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Таким чином, після смерті громадянки [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді - земельної ділянки, площею - 6,290 га кадастровий номер - 1423381500-09-000- 0277, яка розташована на території Дачненської сільської ради Марїнського району. Після смерті [PERSON] позивач звернувся з відповідною заявою від 19.09.2017 року про прийняття спадщини відповідно до заповіту від 31.07.2012 року. Постановою Державного нотаріуса Марїнської державної нотаріальної контори [PERSON], від 19.09.2017 року, позивачеві було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у позивача були відсутні правовстановлюючі документи щодо належності цього майна спадкодавцеві. Викладені обставини дають суду підстави для визнання за позивачем права власності на майно померлої. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, ст.ст. 1223, 1268, 1269, 1270, 1272, 1275 ЦК України, суд

Outcome: approved