Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

Позивачка звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на мешкання в квартирі В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками квартири [ADDRESS]. Крім них за вказаною адресою зареєстрований їх син [PERSON], який наразі мешкає в РФ, прийняв там російське громадянство, наміру повертатися до України не має, разом з тим, позивачі витрачають значні кошти на утримання житла, та реєстрації відповідача за вказаною адресою порушує їх права. В звязку з чим позивачі просять ухвалити рішення, яким визнання відповідача - особою, такою, що втратила право на мешкання в квартирі. Позивачі неодноразово звертались до відповідача, на що той обіцяв знятися з реєстрації через короткий проміжок часу. Проте дані обіцянки не виконав та на сьогодні продовжує бути зареєстрованим за вказаним місцем мешкання. Особистих речей в квартирі не має, господарство в даній квартирі не веде. Позивачі в судовому засіданні наполягали на задоволенні позовних вимог, просили суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач та представник відповідача не зявились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином. В судове засідання відповідачем надано заяву, оформлено нотаріально, про визнання позовних вимог та прохання розглядати справу за його відсутності. Відповідно до положень ч. 2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. При цьому суд виходить з того, що статтями 10,11,60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони посилаються,я к на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ч.1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Суд, перевіривши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21 квітня 1998 року реєстраційний номер 1-98-121383 позивачі є власниками вказаної квартири. Згідно копії паспорта громадянина України відповідач зареєстрований за вказаною адресою. Вказану інформацію також підтверджує довідка за відомостями адресно- довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області від 27.09.2016 року, про те, що [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO] б. 11 кв. 179 з 04.06.2006 року. Проте, як стверджують, позивачі відповідач навіть не зявлявся до їх житла, особистих речей в квартирі не має, поштова кореспонденція на його адресу не надходить. Відповідно до заяви від 03 жовтня 2016 року, засвідченої нотаріусом Курчатівського нотаріального округу Курської області, та внесену в реєстр № 4-5088 відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги. Згідно ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а згідно ст. 72 цього кодексу визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Стаття 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник квартири мас право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Стаття 3 Сімейного кодексу України визнає сім'ю спільне проживання осіб, що пов'язані спільним побутом та мають взаємні права га обов'язки. Частина 2 статті 405 Цивільного кодексу України встановлює те, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як вбачається із роз'яснення п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" із подальшими змінами та доповненнями), у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Причиною відсутності відповідача встановлені строки за вказаною адресою є фактичне його проживання на території РФ, отримане громадянство РФ, яке підтверджено копією паспорта громадянина РФ від 09.07.2015 року № 38 15 017808. Таким чином, оскільки відповідач у спірній квартири не проживає більше року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири та не приймає участь у спільному побуті, він вважається таким, що втратив право користування нею. Підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідно до ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є остаточне рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Тобто, отримання такого рішення необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 ч. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від І 1.12.2003 р. № 1382-1V. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved