Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

Позивач ТОВ «ФК «Актив+» звернувся до суду з позовом до відповідачка [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11271243000, відповідно до якого Банк зобов'язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 250 000, 00 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 13,00 % річних, а відповідачка зобов'язалася своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 18.12.2014 року. 20.04.2015 року між Банком та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 30.11.2016 року між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступив ТОВ «ФК «Актив+» своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути солідарно з відповідачки на користь позивача заборгованість за Договором на загальну суму 237 511, 07 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання представник позивача не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своїй заяві просить розглядати справу у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 18.12.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачкою [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 11271243000, відповідно до якого Банк зобов'язався надати грошові кошти (кредит) у сумі 250 000, 00 грн. зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 13,00 % річних, а відповідачка зобов'язалася своєчасно сплачувати на користь Банку щомісячні платежі згідно графіку платежів та повернути кредитні кошти в повному обсязі в строк до 18.12.2014 року. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Як встановлено при розгляді справи, Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу [PERSON] кредит у розмірі, встановленому Договором. Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачка [PERSON] не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, в порушення умов кредитного договору, а також вимог ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачка зобов'язання за вказаним вище договором не виконала. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов'язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. 20.04.2015 року між Банком та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 17, за яким Банк відступив Товариству своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 30.11.2016 року між ТОВ «ФК «Актив+» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» був укладений Договір факторингу № 279/ФК-16, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відступив ТОВ «ФК «Актив+» своє право грошової вимоги за Договором № 11271243000 від 18.12.2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань за Договором станом на 13.11.2017 року у них виникла заборгованість перед Товариством у розмірі 598 069, 76 грн., з яких: - 237 511,07 грн. - заборгованість за кредитом; - 360 588,69 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом. Однак, позивач просить суд стягнути з відповідачки тільки суму основного боргу в розмірі 237 511, 07 грн. На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання зобов'язань і заборгованість за Договором не погашають. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки факт порушення відповідачами зобов'язання за Договором знайшли своє підтвердження та були доведені належними доказами, а тому позов ТОВ «Фінансова компанія «Актив+» є підставним та обґрунтованим й з відповідачки [PERSON] на користь Товариства підлягає стягненню заборгованість у розмірі 237 511,07 грн. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 562,67 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved