Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

представник позивача звернувся в суд з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] заборгованість по кредиту в сумі 433534 грн. 33 коп. на користь ПАТ "Дельта Банк", посилаючись на те, що 03.04.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» (надалі - Банк) та [PERSON] було укладено кредитний договір №205/ФКВ, відповідно до якого відповідачу були надані грошові кошти для придбання нерухомості у сумі 38000,00 доларів США на строк до 31.03.2017 року, зі сплатою 11, 5 % річних. 30.06.2010 року між Банком та Національним банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Банку на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до п. 4.1. якого, Банк передав позивачу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. Взяті на себе зобов'язання відповідач не виконує у зв'язку з чим, станом на 15.10.2013 року за нею виникла заборгованість у розмірі 433534 гривень 33 коп., що змусило позивача звернутися з позовом до суду. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму сплаченого судового збору у розмірі 3441 гривень 00 коп. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини своєї неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи сповіщена належним чином, що підтверджується що підтверджується повідомленням у прессі (газета «Слобідський край» № 61 від 22.05.2014р. а.с. 68,69). Заяв від відповідача до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що 03.04.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 205/ФКВ-07, згідно якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 38000,00 доларів США строком до 31.03.2017 року, зі сплатою 11, 5 % річних (а.с.5-11). Банк кредит надав, а відповідач [PERSON] кредит отримала, про що свідчить заява на видачу готівки № 002 від 03.04.2007 року (а.с.14). 30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь Дельта Банку (а.с.20-24), відповідно до умов якого Банк передав позивачу права грошової вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що також підтверджується додатком № 1 до договору (а.с.19). Пунктом 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Взяті на себе обов'язки [PERSON] своєчасно не виконувала, в результаті чого станом на 15.10.2013 року заборгованість становить 433534,33 грн. з них: - тіло кредиту - 258173,42 грн.; - відсотки - 148445,2 грн.; - комісія за ведення кредиту - 29615,71 грн. Враховуючи, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання відповідно до умов кредитного договору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості по кредитному договору. Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позивач звертався до відповідача з досудовою вимогою щодо повернення боргу, що підтверджується досудовою вимогою від 21.10.2013 року № 31.4-08/9591/13 (а.с. 15). Враховуючи що до позивача перейшли права первісного кредитора, відповідачі свої зобов'язання за кредитним договором у встановлений строк не виконали, суд вважає, що сума боргу підлягає примусовому стягненню з відповідача на користь позивача, а позов задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved