Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

Представник ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що 14.01.2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 0272035416БН/2014-01. Згідно з п. п. 2.1., 2.2., 2.3. Кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 5000,00 грн. під 36% річних, з кінцевою датою погашення 31 грудня 2015р. Однак [PERSON] порушив взяті на себе зобовязання, щодо своєчасної сплати кредиту у звязку з чим станом на 27.10.2017 року він має заборгованість у розмірі 2754,65грн., яка складається з наступного: 1 416,00 грн. - заборгованість за процентами; 392,83 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; 115,41 грн. - 3 % за прострочення сплати основного боргу; 60,73 грн. - 3 % за прострочення сплати процентів; 498,80 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати основного боргу; 270,89 - втрати від інфляції за прострочення сплати процентів. В звязку з вищевикладеним ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 2754,65 грн., а також судові витрати, які були ними понесені у звязку зі зверненням із позовом до суду у вигляді судового збору в розмірі 1600,00 гривень. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила винести заочне рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Статтями 525 527 ЦК України передбачається, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором. Відповідно до ст.ст. 615, 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. В судовому засіданні встановлено, що 14.01.2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України" та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту № 0272035416БН/2014-01. Згідно з п. п. 2.1., 2.2., 2.3. Кредитного договору позивач відкрив відповідачу кредитну лінію з лімітом не більше 5000,00 грн. під 36% річних, з кінцевою датою погашення 31 грудня 2015р. Починаючи з листопада 2014р. відповідач фактично перестав сплачувати кредит, чим порушив свої зобовязання за договором. Згідно пунктів 6.1.2. і 7.2.1. Кредитного договору позивач має право вимагати дострокового погашення кредиту у разі порушення умов кредитного договору, а відповідач зобовязаний погасити кредит у строк зазначений у такій вимозі. Позивач звернувся до відповідача з претензією про погашення заборгованості № 075-13/83 від 15.01.2015р.. Відповідач претензію отримав, але кредит не погасив. Згідно п. п. 9.1., 9.2. кредитного договору відповідач сплачує пеню за кожний день прострочки до дати повернення кредиту або сплати процентів за кредитом, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Встановлення в кредитному договорі обовязку сплачувати проценти за користування кредитом та наявність обовязку у позичальника сплачувати банку неустойку (пеню) за несвоєчасне виконання грошових зобовязань не виключає сплату сум 3% річних відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, враховуючи, що проценти, встановлені в кредитному договорі, стосуються плати за користування кредитними коштами, неустойка (пеня) є видом забезпечення виконання зобовязань, а ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлює проценти лише на випадок прострочення виконання грошових зобовязань, тобто є мірою відповідальності за порушення грошового зобовязання. У звязку з невиконанням відповідачем своїх грошових зобовязань за кредитним договором, банк був вимушений звернутися за захистом своїх прав до суду. Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08.12.2015 у справі № 2/334/3459/2015 позов Банку до [PERSON] було задоволено та стягнуто кредитну заборгованість у розмірі 4 695,59 грн. Лише у квітні 2017 року, відповідач остаточно здійснив погашення зазначеної у рішенні суду заборгованості, у звязку з чим банком за кредитним договором додатково було нараховано проценти, пеня, 3% річних від прострочених сум та втрати від інфляції. Станом на 27 жовтня 2017р. прострочена заборгованість відповідача за кредитним договором становить 2 754,65 грн., та складається з наступного: 1 416,00 грн. - заборгованість за процентами; 392,83 грн. - пеня за прострочення сплати процентів; 115,41 грн. - 3 % за прострочення сплати основного боргу; 60,73 грн. - 3 % за прострочення сплати процентів; 498,80 грн. - втрати від інфляції за прострочення сплати основного боргу; 270,89 - втрати від інфляції за прострочення сплати процентів. Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги законні, обґрунтовані тому підлягають задоволенню у повному обсязі шляхом стягнення з відповідача, заборгованості за кредитним договором в розмірі 2754,65грн. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню понесені позивачем, судові витрати на оплату судового збору в розмірі 1600,00 гривень.

Outcome: approved