Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

У жовтні 2017 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, вказуючи, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі окрім власника зареєстрований її колишній чоловік [PERSON]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києві від 29.11.2011 р. [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі, проте створює неможливі умови доступу та проживання у вище вказаній квартирі позивачу. Реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] створює суттєві незручності в користуванні власністю [PERSON] та тягне додаткові витрати за утримання житла. У зв'язку із цим, позивач просила усунути перешкоди у користуванні квартирою та виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення. Позивач в судове засідання не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить проводити розгляд справи у його відсутність. Перевіривши матеріали справи судом встановлено наступне. Згідно Договору дарування від 07.08.2006 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу в 2011 р. [PERSON] залишився проживати у спірній квартирі, проте обмежує доступ до квартии позивачу. Систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі. Реєстрація [PERSON] в квартирі [ADDRESS] створює суттєві незручності в користуванні власністю [PERSON] та тягне додаткові витрати за утримання житла. За твердженням позивача, вона як власник квартири позбавлена можливості вільно користуватися своєю власністю, оскільки реєстрація та проживання [PERSON], є тягарем та тягне додаткові витрати на утримання житла. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно зі ст. 150 ЖУ України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч. 1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач позовні вимоги визнав, про що подав заяву до канцелярії суду, таким чином, оцінивши зібрані по справі матеріали та докази, суд вважає позовні вимоги законними та обґрунтованими. З огляду на зазначене та визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про необхідність усунути [PERSON] перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Згідно зі ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 116, 150, 157 ЖУ України,

Outcome: approved