Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання трьох малолітніх дітей, посилаючись на те, що з відповідачем фактично припинились шлюбні відносини з квітня 2016 року. Разом позивачка з відповідачем не проживають спільного господарства не ведуть. Вважає, що має право на стягнення аліментів з відповідача, оскільки хоче встановити їх розмір у судовому порядку. На думку позивачки, відповідач повинен і має змогу надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, інших неповнолітніх дітей не має, має стабільну роботу і заробітною платню. Вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей у розмірі половини всіх доходів (заробітку), але не менш 30 (тридцяти) відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісяця. Позивачка в судове засідання з'явилася, позов підтримала і наполягала на його задоволенні. В судовому засіданні зазначила, що Верховною радою України було прийнято 17.05.2017 року Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», згідно з яким збільшено мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Зазначила, що мінімальний розмір становить згідно зазначено Закону становить п'ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, просила його застосувати. Відповідач в судове засідання з'явився, позов у повному обсязі не визнав. Зазначив наступне, що він не оспорює своє батьківство, має намір і в подальшому виконувати свої обов'язки як батько дітей, не відмовляється надавати матеріальну допомогу, однак позов визнати не може, оскільки вважає, що позивачем по справі в позові зазначено обставини, з якими він погодитися не може. Звернув увагу суду, що не погоджується з тим, що шлюбні відносини було припинено з його вини, і що він не надає матеріальної допомоги дітям. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання позивачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного законодавства, що регулює провадження у справі до судового розгляду» визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Відповідно, суд продовжує розгляд справи. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи і винести судове рішення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх тверджень або заперечень, крім обставин, передбачених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, які визнаються сторонами, згідно зі ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2006 року, про що зроблено актовий запис № 9 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області (свідоцтво про шлюб [NUMBER]) /а.с. 2/ Проте наразі, подружжя фактично проживає окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, спільним побутом не пов'язані. Від шлюбу подружжя має трьох неповнолітніх дітей, - [PERSON], [INFO], про що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 10 березня 2009 року, зроблено актовий запис № 101 відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецькій області (а.с. 3); [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER] від 10 січня 2012 року, зроблено актовий запис № 12 відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецькій області (а.с. 4) ; [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER] від 15 вересня 2016 року, зроблено актовий запис № 334 відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецькій області (а.с.5). Позивачка вказала, що на утриманні у відповідача інших утриманців немає, він не сплачує аліменти іншій дитині (дітям), є працездатним, працює та отримує зарплатню щомісяця. Однак відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач спростував це в судовому засіданні, вказавши, що надає допомогу дітям щомісяця і не відмовляється і в подальшому від цього. Позивачка з цим погодилась, однак вказала, що бажає далі отримувати аліменти відповідно до рішення суду. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181, 191 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу батька (матері) і (або) у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються (за загальним правилом) за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як зазначає ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За частинами першою, другою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості у разі стягнення аліментів - 50 % заробітної плати боржника Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 Конвенції про захист прав дитини передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Враховуючи те, що відповідач є батьком малолітніх дітей, тобто, має обов'язок утримувати їх до досягнення ними повноліття, немає на утриманні інших осіб та утриманців, має дохід, який дозволяє визначити розмір аліментів у частці від його заробітку (доходу), суд дійшов до висновку про те, що аліменти слід стягнути з відповідача у розмірі ? частки від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня звернення позивача до суду (04.04.2017р.) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття щомісячно. Розмір аліментів, при цьому, за жодних обставин не може бути меншим за неоподатковуваний мінімум доходів громадян та 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Суд не приймає доводи позивача про збільшення мінімального розміру аліментів які підлягають сплаті з платника аліментів. Оскільки, Закон України Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» набере законної сили з 08.07.2017 року, відповідно з цього часу розмір аліментів, не може бути меншим 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. За таких обставин, позов про стягнення аліментів підлягає задоволенню. Згідно ч. 3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнено позивачів у справах про стягнення аліментів. Відтак, судовий збір підлягає стагенню з відповідача по справі [PERSON]

Outcome: approved