Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 23.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецьом Р.О. був вчинений виконавчий напис № 6077 про стягнення з нього грошових коштів у сумі 25098, 64грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 31.08.2011. Посилаючись на те, що нотаріус Швець Р.О., вчиняючи вказаний напис не пересвідчився у безспірності наявності заборгованості перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за відповідним договором, він ([PERSON].) договір 31.08.2011 року взагалі не укладав, картку у банку отримав в 2013 році. Крім того, нотаріус не врахував пропуск банком строку позовної давності. Як вбачається з виписки по картковому рахунку ним було внесено останній платіж по карті в січні 2014 року, потім картка не використовувалася, картрахунок не поповнювався. Таким чином, право вимоги банку про стягнення заборгованості виникло з лютого 2014 року, а до нотаріуса банк звернувся лише в червні 2017 року, тобто з простроченням трирічного строку з дня виникнення вимоги. Ухвалою судді від 31.07.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Запропоновано відповідачам в п'ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали подати до суду відзив на позовну заяву. Призначено підготовче провадження у справі. Ухвалою Тиврівського районного суду від 07.11.2018 року підтовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали, просять його задоволити з викладених у ньому підстав. Крім того, представник позивача [PERSON] зазначив, що виконавчий напис нотаріусом вчинено на підставі не оригіналу договору, а його копії, що вбачається з матеріалів, які надавались суду на виконання ухвали про витребування доказів. Крім того, нотаріусу надавався розрахунок заборгованості, складений в односторонньому порядку банком, а не виписка по рахунку позивача. [PERSON] пояснив суду, що будь-яких вимог з банку про необхідність погашення заборгованості чи листів виконавчої служби про відкриття виконавчого провадження він не отримував, про існування виконавчого напису він дізнався в 2018 році після того, як у Пенсійному фонді йому пояснили, що з його пенсії утримуються кошти за розпорядженням виконавчої служби і лише після звернення до виконавчої служби він отримав копії даного виконавчого напису. З розрахунком заборгованості він не погоджується. Відповідач - приватний нотаріус Швеця Р.О., представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» Ткач Ю.А. та представник третьої особи -Тиврівського районного відділу ДВС в судове засідання не з'явились, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Просять справу розглянути у їх відсутності. Представник відповідача Швеця Р.О. - Бут О.В. надав відзив на позов, в якому зазначив, що відповідно до п.2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами, затвердженого наказом Мін'юсту №296/5 від 22.02.2012 року, Переліку документів для вчинення виконавчого напису, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, оспорюваний позивачем виконавчий напис було вчинено Швецьом Р.О. на підставі оригіналу і копії договору про надання банківських послуг (анкета-заява позичальника), (оригінал анкети було повернено представнику банка), виписки з рахунку боржника про заборгованість, яка була завірена печаткою, копії письмової вимоги про усунення порушень за кредитного договору, підтвердження надіслання даної вимоги. Інші документи для вчинення виконавчого напису не передбачені. Посилання позивача на порушення Швецьом Р.О. вимог перевірки безспірності заборгованості є невірними, оскільки безспірність вимог визначається не нотаріусом. Нотаріус не встановлює права і обов'язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. З наданої виписки вбачається порушень умов договору позивачем виникли 26.12.2013 року. Пунктом 2.7.1.4.5 публічного кредитного договору, умови якого оприлюднені на сайті банку, передбачено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, інших платежів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Таким, чином перебіг позовної давності почався з 26.12.2013 року і закінчується 26.12.2018 року, а відтак виконавчий напис вчинено в межах строку позовної давності. Крім того, нотаріус є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки цивільна відповідальність за незаконно вчинений напис покладається на особу, яка зверталась за виконавчим написом. Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Ткач Ю.А. подав суду відзив на позов, зазначивши, що банк не є належним відповідачем у справі, оскільки не має права видавати виконавчі написи. Укладений з позивачем договір дії до повного виконання обов'язків сторонами по договору. Оскільки позичальник не виконав умови договору він продовжує існувати і надалі, а тому приписи ст. 88 ЗУ«Про нотаріат» не порушено. Безспірність заборгованості підтверджують документи, що передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172. Нотаріус не встановлює права та обов'язки учасників, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Представник Тиврівського районного відділу ДВС при вирішенні позову покладається на розсуд суду. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 31 серпня 2011 року між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений кредитний договір, який складається з заяви позичальника на отримання кредиту, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифами, що становить між ними Договір про надання банківських послуг (а. с.8-9, 87). Доводи позивача, що такий договір не укладався доказами не обґрунтовані. Надана позивачем виписка по рахунку за угодою №SAMDN51000117304666 від 04.11.2013 року не спростовує укладення кредитного договору 31.08.2011року. Питання про визнання недійсним договору від 31.08.2011 року позивач не ставив. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 23.06.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швецьом Р.О. був вчинений виконавчий напис № 6077 про стягнення з [PERSON] 25098,64 грн. на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором б/н від 31.08.2011 року (а.с.7, 84). Даний виконавчий напис знаходиться на виконанні в Тиврівському РВ ДВС ГТ Управління юстиції у Вінницькій області. Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктами 1.1- 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 № 296/5, передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з тим, переконливих, безспірних, належних та достатніх доказів про надання нотаріусу вказаних документів банком суду не надано. Так, на виконання ухвали Тиврівського районного суду від 05.09.2018 року про витребування у приватного нотаріуса Швеця Р.О. копії нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №6077, суду надано копію даного виконавчого напису, копію заяви ПАТ КБ «ПриватБанку» від 08.06.2017 року, в якому представник банку просить видати виконавчий напис на підставі копії Кредитного договору від 31.08.2011 року; копія анкети - заяви від 31.08.2011 року; розрахунок заборгованості за даним договором, копія письмової вимоги [PERSON] про усунення порушень за вказаним договором; підтвердження поштового відправлення [PERSON] про наявність боргу від 08.05.2017 року № SAMDN51000117304666 (а.с. 83-93). Проте, як вбачається з Договору про надання банківських послуг договору від 31 серпня 2011 року, на підставі якого видано оспорюваний виконавчий напис, він складається із Заяви позичальника на отримання кредиту, Пам'ятки клієнта, Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів (а. с.8-9, 87). З наданих суду документів, на підставі яких видано вищевказаний виконавчий напис вбачається, що ані Пам'ятки клієнта, ані Умов та Правил надання банківських послуг, ані Тарифів, які є складовими Договору, нотаріусу надано не було. Слід також вказати, що переконливих, безспірних, належних та достатніх доказів про надання нотаріусу оригіналу Заяви від 31.08.2011 року також не надано. Із самої заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що банк просить видати виконавчий напис на підставі копії Кредитного договору від 31.08.2011 року. Слід також вказати, що долучена письмова вимога АТ АК «ПриватБанк» [PERSON] про усунення порушень за договором не містить ніяких ідентифікуючих даних про її номер, дату складання, що унеможливлює ідентифікувати її з відправленою претензією [PERSON] про наявність боргу від 08.05.2017 року № SAMDN51000117304666. Такої претензії до матеріалів не долучено і її зміст невідомий. Слід також звернути увагу, що виконавчий напис видано на підставі не виписки по рахунку відповідача, а розрахунку заборгованості, що виконаний банком в односторонньому порядку, розмір якого позивач не визнає, що також суперечить п. 2 вищевказаного Переліку. Відповідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, ст. 88 ЗУ "Про нотаріат" носить імперативний характер і надає право нотаріусу видати виконавчий напис за умови, що з дня виникнення правової вимоги не минуло більше 3 років. З наданого розрахунку заборгованості вбачається, що останній платіж за договором вчинявся 14.06.2014 року (а.с. 32, 87-88). Суд не погоджується з доводами сторони відповідачів про те, що строк позовної давності на момент вчинення виконавчого не закінчився як з недоведеними, виходячи з наступного. Так, представник відповідача Швеця Р.О. вказує, що п. 2.7.1.4.5 публічного кредитного договору, умови якого оприлюднені на сайті банку, передбачено, що терміни позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки, інших платежів встановлюються сторонами тривалістю 5 років. Слід зауважити, що загальнодоступна інформація не є загальновідомою (ухвала Верховного Суду України від 18.04.2018 року (справа № 826/19844/16), а відтак, з огляду на ч.3 ст. 83 ЦПК України, обставини щодо погодження сторонами термінів позовної давності за кредитним договором потребують доказуванню. Як неодноразово звертали увагу суди вищих інстанцій, зокрема, Верховний Суд України у постановах від 11 березня 2015 року (справа № 6-16цс15), від 04 листопада 2015 року (справа № 6-1926цс15), Верховний Суд у постанові від 29.01.2018 року (справа № 229/2048/16-ц) позовну давність тривалістю в п'ять років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо відповідні Умови та Правила, на які банк посилається як на складову частину договору, не містять підпису позичальника. За таких обставин, належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника щодо збільшення строку позовної давності, відсутні. Суду не надано жодних Умов та Правил, в тому числі і тих, які діяли на час укладення договору від 31.08.2011 року, відповідно, будь- яких підписів позичальника на таких Умовах та правилах, з яких вбачається, що сторони погодили збільшення строку позовної давності, у справі відсутні. Доводи представника відповідача КБ «ПриватБанку» Ткача Ю. щодо того, що укладений з позивачем договір дії до повного виконання обов'язків сторонами по договору і, оскільки, позичальник не виконав умови договору він продовжує існувати і надалі, а тому приписи ст. 88 ЗУ «Про нотаріат» не порушено, доказами не підтверджені. Позивач стверджує, що відповідно до п.2.1.1.12.3-2.1.1.12.4 Умов та Правил надання банківських послуг погашення кредиту мало здійснюватись шляхом поповнення картрахунку Клієнтом в розмірі мінімального обов'язкового платежу у готівковому або безготівковому порядку, а так само шляхом договірного списання коштів з інших рахунків Клієнта на підставі доручення Клієнта. Строк внесення мінімального обов'язкового платежу по Кредиту, а також овердрафту - до 1-го числа місяця, наступного за розрахунковим, в розмірі, розрахованому згідно Тарифу від суми поточних боргових зобов'язань. Складові мінімального обов'язкового платежу визначаються з урахуванням черговості погашення боргових зобов'язань, встановлених цими Умовами. Отже, цими Умовами визначено погашення кредиту щомісячними платежами та кінцевий строк повного погашення кредиту, а перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч.1 ст.261 ЦК України). Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Слід також звернути увагу, що 28.03.2018 року Велика палата Верховного Суду у справі 444/9519/12 (п.п. 60,61) висловила правову позицію про те, що у разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом України, зокрема, у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16. Таким чином, суд вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено з порушенням строків позовної давності, які встановлені у ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та вимог ст.87 Закону України «Про нотаріат», п.п. 1.1- 1.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 № 296/5, п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 щодо подання документів для вчинення виконавчого напису, а відтак такий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Судові витрати позивача складають 704,80 грн. (а.с. 1), які підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.

Outcome: approved