Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

Позивач Публічне Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], про звернення стягнення. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року у розмірі 1 129 069 грн. 22 коп., що в еквіваленті становить 141 310,29 доларів США, - звернути стягнення на будинок загальною площею 73,2 кв.м. житловою площею 17 кв.м., що розташований по [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року) Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк»(49094 місто Дніпропетровськ вулиця Набережна Перемоги, буд. №50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені [PERSON] договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування з можливістю здійснення Публічним Акціонерним Товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити [PERSON] та інших осіб, які зареєстровані та проживають у житловому будинку (предмет іпотеки) [ADDRESS]. Стягнути з [PERSON] на користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 3 441 грн. Відповідач у судове засідання, призначене на 11-30 год. 19 березня 2014 року не з'явився, повідомлений належним чином, про що свідчить його власноруч написана розписка, причину своєї неявки у судове засідання суду не повідомив. У судовому засіданні 19 лютого 2014 року відповідач позовні вимоги не визнав, посилався на той факт, що вже є аналогічне рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та наведені ними доводи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору №DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року відповідач отримав кредит у розмірі 36 577,61 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 липня 2013 року. Згідно умов зазначеного договору № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному прядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Згідно зі ст. 525, 526, 530, 629 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства у встановлений договором строк, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Договір являється обов'язковим для виконання сторонами. У порушення зазначених норм закону та умов договору № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та витрат по сплаті податків та інших обов'язкових, платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором №DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року відповідач станом на 15 жовтня 2013 року має заборгованість - 141 310,29 доларів США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 37 068,44 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 181,61 доларів США; заборгованість по комісії за користуванням кредитом - 3 997,04 доларів США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 78 304,34 доларів США; штраф (фіксована частина) відповідно до Договору №DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року - 31,29 доларів США; штрафу (процентна складова)відповідно до Договору № DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року - 6727,57 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна, (виключна підсудність). 21 липня 2008 року в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та відповідач уклали договір іпотеки DNR0GK00000420. Згідно з договором іпотеки DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 73,20, житловою площею 17,00 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачу на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 318 117 грн. 00 коп. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застережений про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки DNR0GK00000420 від 21 липня 2008 року, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України - звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення нри позасудовій процедурі звернення стягнення (згідно з ст. 33 це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), ти порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволенними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку») іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням. Таким чином, законодавцем не встановлено для іпотекодержателя обов'язку направлення будь-яких претензій іпотекодавцю перед зверненням до суду з позовними вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, що відповідає положенням статті 124 Конституції України. Представник позивача також звертав увагу суду на той факт, що до звернення із позовом до суду, з метою надання можливості відновити платіжну дисципліну за кредитним зобов'язанням, надіслав повідомлення боржнику (іпотекодавцю, якщо він є відмінним від боржника) про порушення основного зобов'язання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення. Відповідні повідомлення та докази, що підтверджують їх направлення подані разом з даним позовом у якості відповідних додатків. Суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача на позов на підставі того, що вже є аналогічне рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, адже будь-яких документів та доказів на підтвердження даних доводів суду не надано, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Outcome: approved