Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-08 00:00:00

Прокурор Сторожинецького району, Чернівецької області діючи в інтересах держави в особі Головного управління Держземагентства в Чернівецькій області і Чернівецької обласної державної адміністрації звернувся в суд з позовом до [PERSON] сільської ради, Сторожинецького району, Чернівецької області та [PERSON] про визнання незаконним і скасування рішення [PERSON] сільської ради № 162-14/2008 від 06.05.2008 року в частині передачі безоплатно у власність [PERSON] земельних ділянок та визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки та скасування державної реєстрації права власності на вказані земельні ділянки посилаючись на те, що відповідачу [PERSON] рішенням 14 сесії, 5-го скликання, [PERSON] сільської ради від 06.05.2008 року № 162-14/2008 було затверджено проект відведення земельних ділянок у власність, на підставі якого в подальшому йому було видано державні акти серії ЯБ № 112091 на право власності на земельну ділянку площею 0.2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та серії ЯБ № 112092 на право власності на земельну ділянку площею 0,2290 га для ведення особистого селянського господарства. Позивач вважає, що вказані Державні акти є недійсними, оскільки зазначене рішення сільської ради є незаконним так як прийняте за межами повноважень ради, оскільки сільрада не мала права здійснювати будь-яку передачу у власність земель, що перебувають за межами населеного пункту. Така передача протирічить п.12 Перехідних положень ЗК України, згідно якого до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями за межами населених пунктів здійснюють відповідні органи виконавчої влади. Позивач просив визнати незаконним і скасувати рішення сільської ради, а також недійсними державні акти видані на імя [PERSON], зобовязавши його повернути державі в особі Чернівецької обласної державної адміністрації та Головного управління Держземагентства в Чернівецькій області, вказані земельні ділянки та стягнути з відповідачів судові витрати. В судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримав повністю. Чернівецька обласна державна адміністрація та Головне управління Держземагентства в судове засідання своїх представників не направляли та просили справу вирішити без їх участі, підтримуючи позовні вимоги прокурора. При цьому Чернівецька обласна державна адміністрація уточнюючи позовні вимоги заявлені в її інтересах як представника держави, просила не зобовязувати відповідача до повернення їй земельних ділянок, а зобовязати державного реєстратора зареєструвати право власності на земельну ділянку за державою. Відповідачі позовні вимоги не визнали. При цьому відповідач [PERSON] сільська рада, заперечуючи проти позову посилалась на те що вказані земельні ділянки знаходяться в межах населеного пункту, а [PERSON] заперечував з підстав відсутності будь-якої його вини в ситуації яка склалась, оскільки він добросовісно отримав земельні ділянки і добросовісно ними володів. Розглянувши справу та встановивши фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, суд знаходить що позовні вимоги в редакції прокурора Сторожинецького району, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, в судовому засіданні встановлено, що 04 листопада 2008 року відповідачу [PERSON] на підставі рішення [PERSON] сільської ради № 162-14/2008 від 06.05.2008 року було видано Державний акт серії ЯБ № 112091 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, кадастровий № 7324583000:01:004:0060 (а.с.12) та Державний акт серії ЯБ № 112092 на право власності на земельну ділянку розміром 0,2290 га цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий № 7324583000:01:004:0061 (а.с.13). Земельні ділянки, згідно інформації відділу Держземагентства у Сторожинецькому районі, Чернівецької області (а.с.14) яка видана на підставі картографічного матеріалу та проекту формування території і встановлення меж [PERSON] сільської ради, розташовані за межами населеного пункту. Із дослідженого в суді рішення [PERSON] сільської ради від 06.05.2008 року № 162-14/2008 (а.с.11) вбачається, що [PERSON] затверджено проект відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,4790 га, з них 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,2290 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в с.давидівка, Сторожинецького району. Відповідно до п.1 ст.116 ЗК України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених Кодексом. Згідно п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади. Згідно п. «а» ст.17 ЗК України до повноважень місцевих державних адміністрацій у галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Таким чином очевидним є те, що рішення про розпорядженнями вказаними земельними ділянками які передані [PERSON] повинно було прийматись не сільською радою в адміністративних межах якої знаходиться земля, а Сторожинецькою районною державною адміністрацією тобто відповідним органом виконавчої влади в повноваженнях якого і було питання щодо розпорядження цими землями які знаходяться за межами населеного пункту. Згідно положень ст.19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Виходячи із зазначеного, суд вважає, що рішення сільської ради, яке прийнято за межами повноважень ради, є незаконним, а Державні акти які видані на підставі незаконно виданого правоустановлюючого рішення є недійсними, а тому відповідно позовні вимоги в частині визнання незаконним рішення сільської ради і скасування його та в частині визнання недійсними Державних актів та скасування їх реєстрації, підлягають задоволенню. Суд вважає, що заперечення сільської ради, щодо вказаних вимог з посиланням на те, що на даний час вказані земельні ділянки знаходяться в межах села не спростовують висновків суду по цьому питанню, оскільки на час видання оспорюваного рішення, сільська рада не була уповноважена на передачу цих земельних ділянок відповідачу, а відповідно рішення яке було прийняте не уповноваженим органом є незаконним. Вирішуючи питання щодо уточнених Чернівецькою обласною державною адміністрацією, позовних вимог в частині не зобовязання [PERSON] повернути державі в особі адміністрації земельну ділянку цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд а зобовязання державного реєстратора зареєструвати право власності на вказану земельну ділянку за державою, суд виходить з того, що в суді не знайдено доказів, на які посилався представник відповідача сільської ради, щодо перебування спірних земельних ділянок в т.ч. і земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, в межах села Давидівка. Тобто вказана земельна ділянка і в даний час знаходиться за межами вказаного населеного пункту. Згідно Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», від 6 вересня 2012 року\~ № 5245-VI, статтю 122 Земельного кодексу України викладено в новій редакції, а пункт 12 розділу Х "Перехідні положення" виключено. Згідно ч.5 статті 122 ЗК України, в новій редакції, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб. Таким чином, за станом на час розгляду позову, повноваження щодо розпорядження землями що призначені для будівництва і обслуговування жилих будинків за межами населених пунктів, належать саме обласним державним адміністраціям, а земельними ділянками для ведення особистого селянського господарства, згідно ч. 4 ст.122 ЗК України, органам виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи. Виходячи з цього, суд погоджується із вимогами прокурора та зважаючи на норми ч.4 ст.46 ЦПК України, знаходить, що саме по цих вимогах слід ухвалювати судове рішення по справі, а уточнені позовні вимоги обласної державної адміністрації є безпідставні. До того ж обласна держадміністрація, підтримуючи саме свої вимоги і викладаючи їх як зобовязання державного реєстратора до здійснення реєстрації права власності на земельну ділянку за державою, не визначила конкретний орган, який буде здійснювати повноваження власника від імені держави і мав би бути позивачем по справі та не визначилась із відповідачем по справі, яким мав би бути державний реєстратор, якого адміністрація просила зобовязати до вчинення певних дій. На підставі ст.19 Конституції України, ст. ст. 17, 116, 118, п.12 Перехідних положень ЗК України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) 122 (в редакції чинній на дату розгляду спору) та

Outcome: approved