Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 20 листопада 2006 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач, підписавши відповідну заяву, підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком Договір. Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У зв'язку з порушенням відповідачем умов договору щодо повернення кредитних коштів, останній, станом 30 вересня 2013 року, має заборгованість 22034,53 грн., з них 5589,97 грн. - заборгованість за кредитом; 14919,11 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн.(фіксована частина) та 1025,45 грн. (процентна складова). Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 22034,53 грн. та судові витрати по справі в сумі 229,40 грн. В судове засідання представник позивача Голярчук А.А. не з'явилась, подавши заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю, просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Як вбачається з повідомленням ВКВСР ДВК-40 Л.В.Дем’ян № 1/3231 від 26 липня 2011 року, відповідач [PERSON] засуджений 23 березня 2011 року за ч.2 ст. 121 КК України до 9 років позбавлення волі і на даний час відбуває покарання в Дрогобицькій виправній колонії Львівської області № 40. По місцю відбування покарання відповідачу була направлена ухвала про відкриття провадження по даній справі з копією позовної заяви та копіями доданих до неї документів, які [PERSON] отримав 27 грудня 2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Станом на 03 березня 2014 року (день розгляду справи) відповідач заперечень на позовну заяву не надав, як і не подав заяви про визнання (невизнання) позову та про можливість слухання справи у його відсутності. Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України особи, які беруть участь у справі, мають не лише права, а й обов'язки. Зокрема, згідно ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Європейський Суд у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі "Пономарьова проти України" констатував, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Однак відповідач, рухом справи не цікавиться, та не скористався своїм правом на подачу заперечень проти пред'явленого до нього позову ПАТ КБ «ПриватБанк». Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 17 січня 2014 року судове засідання по даній справі було вирішено провести з участю відповідача в режимі відеоконференції та доручено Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області організувати її проведення. Однак, на адресу суду з Дрогобицького місьрайонного суду Львівської області надійшов лист про неможливість виконання ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області про проведення даної справи в режимі відеоконференції з підстав відсутності законної підстави здійснити етапування [PERSON] до зали Дрогобицького міськрайонного суду з ДВК-40, де останній відбуває покарання, так як останній не рахується за Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області. А тому, вважаючи, що відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, та враховуючи неможливість проведення судового засідання по даній справі в режимі відеоконференції, суд, за згоди представника, позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитного договору відповідачем. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. У відповідності зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З матеріалів справи вбачається, що 20 листопада 2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вбачається з розрахунку суми боргу, станом на 30 вересня 2013 року, заборгованість відповідача перед позивачем становить 22034,53 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 5589,97 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 14919,11 грн.; а також штрафів відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 500,00 грн.(фіксована частина) та 1025,45 грн. (процентна складова). Розрахунок суми боргу проведений відповідно до умов договору та заперечень не викликає. На даний час відповідачем борг по кредитному договору не сплачений, а тому суд визнає зобов'язання по цьому договору не виконаними. Причини невиконання таких зобов'язань правового значення для справи не мають. Таким чином суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 22034,53 грн. Крім цього, суд, в силу вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача на користь позивача понесені і документально підтверджені останнім судові витрати в сумі 229,40 грн. На підставі ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 611, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України,

Outcome: approved