Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказав, що господарство по [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 рік відносилось до категорії колгоспного двору членами якого були голова двору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК Української PCP, кожен з вище перелічених членів колгоспного двору має право по 1/5 частці в даному господарстві. При житті [INFO] року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON]. [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на 1/5 частку дворогосподарства по [ADDRESS]. Спадщину за заповітом своєчасно прийняла [PERSON], оскільки була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем [PERSON] на момент її смерті та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Постановою нотаріуса позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. Таким чином оформлення спадщини в нотаріальному порядку не можливе. Представник позивача просить суд визнати за позивачем право власності на спадкове майно. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі з підстав зазначених в ній. Просить суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не з'явився, але подав до суду заяву про визнання заявлених позовних вимог в повному обсязі з проханням справу розглянути у його відсутності. Треті особи в судовому засіданні не з'явилися, однак [PERSON] та [PERSON] направили до суду заяви про розгляд справи у їхній відсутності, заявлений позов визнають в повному обсязі. Суд вислухавши думку представника позивача враховуючи, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, враховуючи що визнання позову відповідачем не суперечить встановленим обставинам по справі дійшов висновку про розгляд справи у відсутності представника відповідача та третіх осіб і задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі з наступних підстав. Зі статті 16 ЦК України вбачається, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Матеріалами справи судом встановлено, що господарство по [ADDRESS] станом на 1990 - 1991 роки відносилось до категорії колгоспного двору членами якого були голова двору [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою № 1565 від 08 грудня 2017 року виданою Ванчиковецькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області. Однак, щодо члена колгоспного двору [PERSON] то сільською радою помилково в довідці зазначено її як члена колгоспного двору, оскільки вона народилася в 1995 році, а припинення існування колгоспних дворів було 1990-1991 роки, тому [PERSON] ніяк не могла бути його членом, у зв'язку із чим вона не набула часку, як колишній член колгоспного двору в дворогосподарстві по [ADDRESS] Відповідно до ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року «Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності». Тобто, зазначене дворогосподарство відповідно до вимог ЦК України в редакції 1963 року належало п'ятьом членам двору на праві спільної власності у рівних частках. А тому власники даного дворогосподарства мали рівні часки по 1/5. Стаття 380 ЦК України зазначає, що жилий будинок є об'єктом права приватної власності. При житті [INFO] року [PERSON] склала заповіт, зареєстрований в реєстрі за № 2 та посвідчений секретарем виконавчого комітету Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, яким все своє майно заповіла [PERSON]. 29 січня 1984 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], про що складений актовий запис № 05 виконавчим комітетом Ванчиковецької сільської ради Новоселицького району Чернівецької області, прізвище чоловіка та дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла, про що зроблено запис № 35 Ванчиковецькою сільською радою Новоселицького району Чернівецької області. Після смерті [INFO] року [PERSON] відкрилася спадщина на 1/5 частку в дворогосподартсві по [ADDRESS] Відповідно до роз'яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Так відповідно до ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. Спадщину за заповітом після смерті [INFO] року [PERSON] своєчасно прийняла [PERSON], оскільки була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на момент її смерті та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою №1566 від 08 грудня 2017 року виданою Ванчиковецькою сільською радою Новоселицького району. Постановою нотаріуса від 21 липня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по [ADDRESS] з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вищевказаний житловий будинок. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи те, що право власності на спірний житловий будинок не визначено, але воно зареєстровано органом місцевого самоврядування, визначена адресна частина, позивач своєчасно прийняла спадщину, тому суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved