Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини мотивуючи тим, що вони з ним перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають дитину, яка в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в сумі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в позовній заяві, доповнивши, що відповідач з квітня 2013 року ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та її розвитком не цікавиться. Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що згоден сплачувати аліменти в меншому розмірі ніж просить позивачка, оскільки він в теперішній час ніде не працює. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і мають малолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], який перебуває на утриманні позивачки і батьком якої є відповідач, однак він проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про народження дитини, довідкою про склад сім'ї, свідоцтвом про шлюб. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач тимчасово не працює, має молодий вік та нормальний стан здоров'я, інші утриманці у нього відсутні. Також враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки. При цьому твердження відповідача про неможливість сплати аліментів у розмірі визначеному позивачкою суд вважає необґрунтованими, оскільки він не довів цього відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України. Згідно зі ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved