Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-09 00:00:00

У вересні 2015 року [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач [PERSON] є її сусідкою по будинку, яка незаконно встановила в коридорі загального користування стіну та двері, чим порушила її право на користування квартирою, оскільки вказана споруда примикає до стіни її квартири та створює незручності через гучний стукіт дверей. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 06 жовтня 2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Зобов`язано [PERSON] демонтувати самовільно встановлену перегородку (стіну з вхідними дверима) та привести коридор загального користування, що розташований на першому поверсі під`їзду № 8 будинку [ADDRESS], у попередній стан та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, [PERSON] посилалась на те, що суд першої інстанції вийшов за межі заявленого [PERSON] позову та вирішив вимогу про усунення перешкод в користуванні коридором загального користування, в той час, коли такої окремої вимоги нею заявлено не було. Щодо позовної вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою, в мотивувальній частині рішення суд прийшов до висновку про відсутність підстав для її задоволення, оскільки жодних доказів на підтвердження створення [PERSON] перешкод у користуванні квартирою суду представлено не було. За таких обставин, за переконанням [PERSON], судові висновки щодо вирішення спору не відповідають фактично встановленим судом обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення Позивач [PERSON] подала заперечення на апеляційну скаргу, відповідно до яких просить апеляційну скаргу [PERSON] відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без зміни, зазначаючи, що викладені в апеляційній скарзі обставини не відповідають дійсності. Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] в частині зобов"язання [PERSON] здійснити демонтаж самовільно встановленої перегородки з вхідними дверима та привести коридор загального користування у попередній стан, суд першої інстанції виходив з того, що встановлюючи перегородку, відповідач порушила право позивача на користування позаквартирним коридором, який перебуває у спільному користуванні мешканців будинку. З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки його зроблено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Положеннями ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим з точки зору повного і всебічного з`ясування обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених відповідними доказами, та вирішення справи згідно із законом. Позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою ґрунтуються на тому, що відповідач незаконно встановила в коридорі загального користування стіну та двері, чим порушила її право на користування квартирою, оскільки вказана споруда примикає до стіни її квартири та створює незручності через гучний стукіт дверей. Саме ці обставини зазначені у позові як підстава, з якої випливають вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом зобов"язання відповідача демонтувати перегородку з дверима та привести коридор до попереднього стану. Оскільки [PERSON] не було представлено суду належних та допустимих доказів на підтвердження її доводів про гучний стукіт дверей, встановлених відповідачем, а відтак - і про наявність перешкод у користуванні квартирою, створених відповідачем, судом першої інстанції в мотивувальній частині рішення суду було зроблено висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою. Проте, прийшовши до наведеного висновку, суд першої інстанції в порушення принципу диспозитивності цивільного судочинства, прописаного у ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог та на власний розсуд розглянув вимоги про усунення перешкод в користуванні коридором загального користування, в той час, коли позивачем окремо вимог заявлено не було. При цьому, згідно резолютивної частини рішення позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково. Враховуючи наведені обставини, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, як це вимагається правилом ст. 213 ЦПК України, воно підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність позивачем. Відповідно до припису ч.1 ст.88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати останньої, понесені на сплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою в сумі 535 грн. 92 коп.

Outcome: approved