Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

ТОВ «Друкмаш-центр»звернулося до суду з вищевказаним позовом, відповідно до якого просило: - стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість в загальній сумі 2089,62 грн., з яких 910 грн. - основна заборгованість, 43,31 грн. - 3% річних від простроченої суми, 656,97 грн. - пеня та 479,35 грн. - інфляційні витрати, а також понесені судові витрати. На обґрунтування позову зазначено, що між сторонами 09.07.2014 року було укладено договір позики, згідно якого позикодавець зобов'язався надати позичальнику безвідсоткову позику в розмірі 2000 грн. На погашення позики з заробітної плати відповідача за серпень 2014 рік було утримано 600 грн., за вересень 2014 рік - 490 грн. Проте, у жовтні 2014 року відповідач звільнився з місця роботи за згодою сторін. Після припинення трудового договору [PERSON] так і не сплатив залишок позики в сумі 910 грн., а відповідна заборгованість за договором до цього часу не погашена. Крім того, станом на 11.05.2016 року відповідач зобов'язаний сплатити на користь позивача суму боргу, а також 479,35 грн. - інфляційні витрати, 656,97 грн. - пеня, 43,31 грн. - 3% річних. В зв'язку з тим, що позичальник не виконав свого обов'язку щодо повернення позичених грошей та ухиляється від добровільного виконання грошових зобов'язань за договором, що позивача звернувся до суду за захистом порушених прав. Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Судом встановлено, що 09.07.2014 року між ТОВ «Друкмаш-центр» та [PERSON] укладено договір позики № 7/2014, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти в сумі 2000 грн. з терміном повернення до жовтня 2014 року (а.с. 9). Згідно до видаткового касового ордеру від 10.07.2014 року [PERSON] отримав 2000 грн. (а.с. 11). Відповідно до виписки з позивача відповідачем в серпні 2014 року утримано 600 грн., а в вересні 2014 року утримано 490 грн. (а.с. 13, 15). 09.03.2016 року на адресу [PERSON] ТОВ «Друкмаш-центр» було направлено вимогу про повернення позики в розмірі 910 грн. (а.с. 19), яка згідно до відмітки на конверті повернулася до адресанта від адресата за закінченням терміну зберігання (а.с. 20). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є різні фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для розгляду справи. Відповідачем не було надано суду доказів того, що сума боргу за договором позики була повернута позивачу в повному обсязі. Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Так відповідно до Постанови Верховного Суду України від 18 липня 2012 року договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Закон України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Відповідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтями 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. З урахуванням того, що відповідач взяті на себе обов'язки по договору позики (розписці) не виконав, грошові кошти не повертає, суд вважає за необхідне стягнути з нього на користь позивача суму боргу згідно договору позики від 09.07.2014 року в розмірі 910 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що позивачем доведені обставини, на які він посилається як на підставу позовних вимог про стягнення індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від простроченої суми, а також пені за несвоєчасне виконання зобов'язання, суд вважає, що позов у цій частині також підлягає до задоволення відповідно до ст. 625 ЦК України та п. 5 договору позики. Три проценти річних за період з 11.10.2014 року по 11.05.2016 року складає - 43,31 грн. 56 коп.; інфляційні нарахування за період з листопада 2014 року по квітень 2016 року - 479,35 грн., 656,9 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання за період з 11.10.2014 року по 11.05.2016 року. Таким чином, суд погоджується з наданим позивачем розрахунком, який ґрунтується на вимогах закону та є обґрунтованим. За вказаних обставин, вимоги позивача є законними, обґрунтованими та таким, що підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов'язань за договорами позики суду не надано. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачений ним судовий збір в сумі 1378 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved