Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя та просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] половину вартості спільного автомобіля марки МАЗ 5337 АВТОКРАН [NUMBER] 10-20Т-С, 1993 року випуску та судові витрати по справі. Позовну заяву обґрунтовує тим, що 22.11.2003 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, під час якого за спільні кошти подружжя було придбано автомобіль марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20Т-С, 1993 року випуску, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] та зареєстровано на [PERSON] , так як згоди щодо поділу майна між подружжям не досягнуто, позивач змушений звернутись до суду з даною вимогою. У зв`язку з тим, що суддя Горяєв [PERSON] М. був відсторонений від здійснення правосуддя, справу було передано на повторний перерозподіл відповідно до положення «Про автоматизовану систему документообігу суду». Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу було передано на розгляд судді Буран В.М. (а.с.80). Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 27.02.2019 року суддя Буран В.М. прийняв до свого провадження вищевказану цивільну справу та призначив до розгляду у підготовчого судовому засідання (а.с. 81). Представник позивача адвокат Дягілєв В.В. в судовому засідання на задоволенні позовних вимог наполягав, так як спірний автокран було продавано в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Продаж відбувся без відома позивача, він не надавав письмового дозволу та не отримував коштів від реалізації авто, про продаж [PERSON] дізнався вже після розірвання шлюбу. Також просив стягнути на користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір та витрати за проведену експертизу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свого представника та пояснив, що в період з 2003 по 2016 рік під час перебування його з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, 2015 році вони придбали автомобіль марки МАЗ 5337 АВТОКРАН [NUMBER] 10-20Т-С, 1993 року випуску, який збирались використовувати для отримання прибутку на потреби сім`ї, водійського посвідчення у [PERSON] тоді не було. До розірвання шлюбу, відповідачка разом із свої братом, без його відома переоформила авто на свого кума [PERSON] . Його під час переоформлення авто не було, дозволу на це позивач не надавав, та грошей за авто не отримував. Про такі дій колишньої дружини, [PERSON] дізнався лише після розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що ініціатором продажу автокрану був її колишній чоловік, який в сім`ї відповідав за розподіл коштів, при продажі спірного авто ніяких розписок не складалось, згоди письмово вона не надавала. Всі гроші за продаж авто передавались чоловікові. Де зараз автокран вона не знає. Представник відповідача адвокат Форостенко О.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки позивач не наполягав на залученні до участі у справі третьої особи, а саме покупця автокрану, а також вважає, що покупка та продаж авто відбувався у період перебування сторін по справі в зареєстрованому шлюбі, отже кошти з його реалізації було витрачено на потреби сім`ї. Відповідач по справі на той період не мала права керувати таким авто, тому не могла самостійно доставити його до сервісного центру та здійснити його продаж. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що з 22.11.2003 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] зареєстрованого Секретарівською сільською радою Біляївського району Одеської області та виданого Біляївським міськрайонним ВДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 11 (а.с.6). У зареєстрованому шлюбі подружжя придбало автомобіль марки МАЗ [NUMBER] АВТОКРАН [NUMBER] 10-20Т-С, 1993 року випуску, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який на підставі довідки рахунку [NUMBER] № 481065 від 18.11.2015 року, 30.12.2015 року було зареєстровано на [PERSON] (а.с. 8). У період шлюбу, а саме 17.11.2017 року на підставі договору купівлі-продажу СГ 7466/18/000998 від 17.11.2017 року автомобіль марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20Т-С, 1993 року випуску, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] було перереєстровано на [PERSON] (а.с. 8-15). Згідно\~\~статті\~10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. При ухваленні рішення суд приймає до уваги, те, що переоформлення автомобілю відбулося у період зареєстрованого шлюбу сторін, позивач згоди на продаж та переоформлення автомобілю не надавав. Твердження відповідачки про те, що продажом автокрану займався її чоловік, та кошти у сумі 9 тис. доларів США за його реалізацію передавались йому, жодними доказами не підтвердженні, оскільки відповідачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу даного посилання. У суду викликає сумнів, що новий власник [PERSON] передав доволі велику суму 9000 доларів США, як стверджує відповідачка та [PERSON] в своєї апеляційної скарзі і при цьому не взяв з позивача письмової розписки. Окрім того, у відповідь на запит адвоката Дягілева В.В., ТСЦ № 5142 надав копії документів, що стали підставою для перереєстрації автомобіля марки МАЗ [NUMBER] АВТОКРАН [NUMBER] 10-20 [NUMBER] - [NUMBER] , 1993 року випуску,\~номер шасі [NUMBER] , в яких відсутній письмовий дозвіл [PERSON] на продаж автокрану, натомість в документах купівлі-продажу наявний лише підпис [PERSON] (відповідач), а отже реалізувати автокран відповідач могла без відома позивача, відповідно кошти за нього отримати також могла особисто вона. \~Суд встановлюючи\~наявність або\~відсутність фактів,\~має свої\~дії мотивувати\~та враховувати,\~що у відповідності ст. 81 ЦПК України доказування не\~може ґрунтуватися\~на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може припускати, що певну обставину доведено. Факт або стався, або його не було. Якщо у суду залишаються сумніви, слід застосувати правила про розподіл тягаря доведення. Якщо сторона, на яку покладено тягар, не виконує його, факт вважається таким, що не доведений і навпаки. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Всупереч вимог ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, відповідачем будь-яких належних та допустимих доказів продаж авто чоловік особисто не надано. Тому, суд критично ставиться до пояснень відповідачки та не приймає до уваги її посилання про те, що автомобіль, який було придбано у шлюбі, продавався її чоловіком, за що він отримав винагороду особисто. При ухваленні рішення, суд приймає до уваги висновок № СЕ-2511-2-1029.18 від 05.11.2018 року за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи автомобіля марки МАЗ 5337 АВТОКРАН [NUMBER] 10-20Т-С, 1993 року випуску,\~номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , згідно якого середня ринкова вартість спірного автокрану складає 508193,00 грн. (а.с.55-70). Відповідно до вимог ч. 3\~ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2\~ст. 372 ЦК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1\~ст. 69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Задовольняючи позов, суд встановивши, що авто придбано під час перебування сторін у шлюбі, повинен зауважити, що у розумінні ст. 60 СК України, законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такого висновку дійшов Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17. Таким чином, суд дійшов висновку, що автомобіль марки МАЗ 5337 АВТОКРАН ДО 10-20 [NUMBER] -С, 1993 року випуску, номер шасі [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] придбаний сторонами під час шлюбу є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, та підлягає поділу шляхом стягнення з відповідача грошової компенсації у розмірі 1/2 частини середньої ринкової вартості цього автомобіля, що становить суму в розмірі 254 096,50 грн. При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн., зо відповідало мінімальному розміру судового збору згідно ЗУ «про судовий збір» (а.с.1). Оскільки після проведеної судової автотоварознавчої експертизи було визначено середню ринкову вартість спірного автокрану, яка складає 508 193,00 грн., ціна позову склала суму (а.с.55-70). У порядку ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, з відповідача слід стягнути судові витрати понесенні [PERSON] , які складаються з судового збору у сумі 704,80 грн. та 384,20 грн. за подання заяви про забезпечення позову, всього 1057,20 грн. (а.с. 1,88а). Звертаючись до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., що відповідало мінімальному розміру ставки судового збору у відповідності ЗУ «Про судовий збір» станом на 2018 рік. Однак, після проведеної судової автотоварознавчої експертизи стало можливим встановлення ціни позову, яка дорівнює половини середньої ринкової вартості спірного автокрану, ціна якого - 508 193,00 грн., таким чином ціна позову складає - 254\~096,50 грн. Згідно п. 1.1 ч 2 ст. 4 Закону України про судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру, справляється 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, при поданні даного позову [PERSON] повинен був сплатити 2\~540,97 грн., за вирахуванням сплаченої суми у розмірі 704,80 грн., з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 1836,16 грн.

Outcome: approved