Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, посилаючись на той факт, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 18.07.2008 року по 16.03.2011 року. Від шлюбу вони мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. [PERSON] має намір виїхати з дитиною за межі України до міста Ростов - на - Дону Російської Федерації з метою щоб відвідати мати позивачки і відповідно бабусю її дитини для оздоровлення та спілкування, проте [PERSON] дозвіл на це не надає без пояснення причин. На підставі викладеного просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон у період з квітня місяця 2015 року до червня 2015 року малолітньої дитини [PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON] у супроводі [PERSON] до Російської Федерації для відвідування та спілкування з бабусею [PERSON] та надати дозвіл на оформлення документів для виїзду дитини за кордон. Позивач та її представник в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, а саме просили суд надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон України до міста Ростов - на - Дону (Російська Федерація) у період з травня 2015 року по грудень 2016 року малолітньої дитини [PERSON] та надати дозвіл на оформлення документів для виїзду дитини за кордон з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, просив суд в його задоволенні відмовити. Представник органу опіки та піклування Дніпровської районної ради м. Херсона в судовому засіданні підтримав заявлений позов та просив суд його задовольнити у повному обсязі, пояснивши при цьому, що спілкування дитини з бабцею буде відповідати інтересам дитини. Вислухавши сторони, їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2008 року. Шлюб між ними розірвано 16.03.2011 року відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER] від 16.03.2011 року.(а.с.6) Згідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER], виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Херсонської області [PERSON] народився [INFO] та його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом також встановлено, що позивачка, турбуючись про виховання та утримання дитини, має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок і оздоровлення дитини. Однак, відповідач [PERSON] згоди на тимчасовий виїзд дитини не надає з невідомих причин та виступає проти спілкування дитини з бабцею. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетину державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Як вбачається з матеріалів справи, на протязі 2008 - 2011 років позивачка не одноразово разом з дитиною відвідувала зі згоди відповідача та разом з їх спільною дитиною свою мати, яка проживає в м. Ростов - на - Дону Російська Федерація (а. с. 12 - 28). При цьому відповідач жодними чином не перешкоджав спілкуванню дитини з бабцею, що не заперечувалось самим відповідачем в судовому засіданні. Оскільки у позивачки в теперішній час є реальні складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд малолітнього [PERSON], [INFO] за кордон без згоди батька. При визначенні терміну виїзду дитини за кордон у супроводі своєї матері суд виходить з принципів законності, доцільності та відповідності інтересам дитини його спілкування з бабцею та має на увазі часовий коридор, в продовж якого дитина буде лише відвідувати свою бабцю без згоди батька, який в судовому засіданні повністю заперечував проти такого спілкування. Згідно зі ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивачкою при подачі позовної заяви не було сплачено судовий збір, суд вважає, що судовий збір в розмірі 243,60 грн. підлягає стягненню з відповідача в доход держави.

Outcome: approved