Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

Представник ПАТ «Дельта Банк» 01.09.2015 р. звернувся в суд до відповідача із зазначеним позовом. В обгрунтування позову зазначено, що 10.07.2007 р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №11180588000, згідно якого останній було надано кредит у сумі 65000 швейцарських франків з розрахунку 8, 99 % річних на строк з 10.07.2007 р. по 09.07.2018 р. 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором [PERSON] згідно договору іпотеки №б/н від 10.07.2007 р. передала в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS], загальна площа - 150 кв. м., жила - 68, 8 кв. м. По причині неналежного виконання позичальником [PERSON] зобов'язань за кредитним договором, станом на 28.07.2015 р. у неї наявна заборгованість у сумі 499 902, 44 грн, що включає: тіло кредиту - 460915, 46 грн та відсотки - 38986, 98 грн. Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 499 902, 44 грн звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 10 липня 2007 року шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за ПАТ «Дельта Банк» а саме: на - житловий будинок [ADDRESS], загальна площа - 150 кв. м., жила - 68, 8 кв. м. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала і дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач позов визнала частково і пояснила: вона виплачувала кредит, однак протягом останнього року у зв'язку зі складним матеріальним становищем кошти вносила не регулярно. Після подання до суду даного позову, вона Банку сплатила 25000 грн. Крім того, попросила суд застосувати вимоги Закону України «Про мораторій», оскільки у іпотечному будинку проживає вона та діти, іншого житла у неї немає. Заслухавши учасників процесу, дослідивши докази, суд встановив факти: Відповідно до договору про надання споживчого кредиту №11180588000 від 10 липня 2007 року, який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] ([PERSON]), останній було надано кредит у сумі 65000 швейцарських франків, строк кредитування: з 10.07.2007 р. по 09.07.2018 р. зі сплатою 8, 99 % річних. АКІБ «УкрСиббанк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав і обов'язків АКІБ «УкрСиббанк». 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. У забезпечення виконання [PERSON] ([PERSON]) своїх зобов'язань за кредитним договором укладено договір іпотеки № б/н від 10.07.2007 р., відповідно до якого остання передала банку в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок [ADDRESS], загальна площа - 150 кв. м., жила - 68, 8 кв. м. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідачем умови кредитного договору не виконуються, кредит та відсотки за його користування не повертаються. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, не сплативши у вказаний в договорі строк кредит, порушила вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до п.1.2.2 договору про надання кредиту позичальник зобов'язаний повернути кредит у повному обсязі і терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення згідно Додатку №1 до Договору. Як випливає із графіка погашення до укладеного між сторонами договору кредиту, [PERSON] визначений графік погашення із щомісячним розміром платежів. Станом на 28.07.2015 р. у відповідача наявна заборгованість у сумі 499 902, 44 грн, що включає: тіло кредиту - 460915, 46 грн., відсотки - 38986, 98 грн., що підтверджено розрахунком суми заборгованості [PERSON], наданої позивачем. Згідно поданих [PERSON] квитанцій, вона внесла кошти в рахунок погашення заборгованості: 01.10.2015 р. - 11000 грн, а 06.11.2015 р. - 14000 грн. Однак ці кошти були внесені після подачі позовної заяви, а тому вони підлягають зарахуванню позивачем при подальших розрахунках з відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п. 4. договору іпотеки іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Згідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Згідно п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом. Таким чином, суд виходить із того, що станом на на 28.07.2015 р. у відповідача наявна заборгованість у сумі 499 902, 44 грн, вартість іпотечного майна складає 430696, 00 грн, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню: за позивачем слід визнати право власності на майно, передане в іпотеку - житловий будинок [ADDRESS], загальна площа - 150 кв. м., жила - 68, 8 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Підволочиською селищною радою 06 липня 2007 року. У задоволенні клопотання відповідача [PERSON] щодо застосування вимог Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 16.07.2015 р. суд вважає відмовити, оскільки всупереч вимогам цього Закону [PERSON] не являється особою, у якої немає іншого, окрім переданого в іпотеку, житла. Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру об'єктів нерухомого майна, [PERSON] на праві власності належать об'єкти: квартира [ADDRESS] та квартира [ADDRESS]. Оскільки представник позивача при зверненні до суду був звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 22 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» як уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, судовий збір у розмірі 3654 грн згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню із відповідача в дохід держави. На підставі ст. ст. 509, 526, 533, 575, 625, 651, 1046, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 33, 37 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved