Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У грудні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1224 га, що належала померлому на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №024851 від 20.09.2004 року; та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі договору купівлі - продажу від 03.12.1976 року, посвідчений виконавчим комітетом Козацької селищної Ради депутатів трудящих Бериславського району Херсонської області за реєстровим №155. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до нотаріуса, але отримала відмову, у зв`язку з тим, що у Державному акті на право власності на земельну ділянку вказано прізвище спадкодавця « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] », та у договорі купівлі-продажу житлового будинку від 03.12.1976 року, було допущено помилку у номері житлового будинку вказано «№ 8» замість правильного «№ 4». В зв`язку з чим, просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ХС №024851, виданого від 20.09.2004 року на підставі рішення Веселівської сільської ради 12 сесії 24 скликання від 30.12.2003 року за №129, площею 0,1224 га, для обслуговування житлових будинків та господарських споруд, яка знаходиться на території Веселівської сільської ради Бериславського району; та визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 09.12.2020 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, заявою від 20.01.2020 року просила розглянути справу за її відсутності, на задоволені позову наполягала. Представник Новокаховської міської ради Херсонської області в судове засідання не з`явився, заявою від 28.12.2020 року просив розглянути справу за відсутності їх представника, проти задоволення позову не заперечували. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України, на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що згідно перекладу з російської мови на українську мову повторного Свідоцтва про народження [NUMBER] виданого Сосновським сільським округом Щербактинського району Павлоградської області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу від 03.12.1976 року, [PERSON] у [PERSON] придбав житловий будинок з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться в [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] 31.12.1976 року зареєстрував шлюб з [PERSON] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №024851, виданого Веселівською сільською радою 20.09.2004 року, на підставі рішення Веселівської сільської ради 12-ї сесії 24-го скликання від 30.12.2003 року №129, [PERSON] земельна ділянка для обслуговування житлових будинків та господарський споруд площею 0,1224 га, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . За свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що складено відповідний актовий запис №17. З довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР №087969 від 10.09.2020 року вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.1976 року, посвідченого Козацькою селищною радою за реєстраційним №155, за [PERSON] . Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] , виданого КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР 10.09.2020 року, замовником технічної інвентаризації якого є [PERSON] , житловий будинок був побудований у 1976 році, господарські будівлі та споруди були побудовані з 1977 року по 1988 рік. З відповіді приватного нотаріуса Бериславського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Литовченко І.А. №529/02-14 від 04.12.2020 року, вбачається, що за заявою [PERSON] заведена спадкова справа №126/2019 до майна померлого [INFO] [PERSON] . З поданих спадкоємцем документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно - державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХС №024851, виданого Веселівською сільською радою Бериславського району Херсонської області 20.09.2004 року, встановлено, що земельна ділянка площею 0,1224 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] . Рекомендовано звернутись в суд для встановлення факту належності даного державного акту [PERSON] . Згідно повідомлення приватного нотаріуса Бериславського нотаріального округу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Литовченко І.А. №529/02-14 від 04.12.2020 року, видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , неможливо у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує його право власності. Державна реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня. За даними Державного реєстру речових на нерухоме майно, державна реєстрація на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , проведена за іншою особою. Рекомендовано звернутися до суду. З досліджених вище письмових матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли правовідносини щодо встановлення фактів, що мають юридичне та визнання права власності на майно в порядку спадкування. Вирішуючи позовні вимоги в частині встановлення факту, що має юридичне значення, суд виходить з такого. На підставі ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданого відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Пунктом 5 ч.2 ст. 293 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення фактів, визначених чітким переліком. Згідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до ст. 18 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень , виникнення права власності на нерухоме майно підтверджується свідоцтвом про право власності і видається, зокрема, фізичним чи юридичним особам у разі безоплатної передачі їм земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності за рішеннями органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування. На підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537 втратила чинність Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, якою було врегульовано, серед іншого, питання видачі нового державного акта взамін зіпсованого. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі встановити факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документу, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку, має для позивача юридичне значення, тому що дозволить їй реалізувати своє право на оформлення спадщини. Таким чином, суд вважає, що позов в цій частині підлягає задоволенню. Стосовно визнання права власності на майно в порядку спадкування, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ст. 1216 ЦК України, ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони, та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об`єкти (лист Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 1 вересня 2011 року № 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об`єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року»). До 19 січня 1996 року згідно Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами), не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але не приєднані до них. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (лист Державної архітектурно-будівельної інспекція України від 30 липня 2012, № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів»). Обов`язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку об`єкти нерухомості введена лише з 29.06.1998 року, тобто з набранням чинності Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Як роз`яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права. Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за законом після померлого [INFO] [PERSON] , у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність документа, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно, зважаючи на відсутність іншого порядку визнання права власності в порядку спадкування при відсутності правовстановлюючого документу на нерухоме майно, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved