Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

У вересні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь 618861,04 грн. вкладів, з яких : 578 486,85 грн. вклади з урахуванням індексу інфляції за серпень - вересень 2014 року, 35 327,42 грн. - 21 % річних по банківському вкладу, 5 046,77 грн. - 3% річних від простроченої суми. Вимоги обґрунтовані тим, що 08 липня 2013 року між ним та ПАТ «Банк Перший» було укладено два договори банківського вкладу, а саме договір № ДФ - 051431, згідно умовами якого він передав банку 175 000 грн. строком на 368 днів під процентну ставку 21 % річних та договір № ДФ - 051421, на який ним внесено 100 000 грн. на аналогічних до попереднього договору умовах. По договору № ДФ - 051421 ним в подальшому було поповнено вклад на суму 21 000 грн. та 170 000 грн. Після закінчення строків депозитів по обох договорах відповідачем не були йому виплачені ні внесені ним кошти, ні нараховані проценти. Невиплата коштів представниками відділення № 41 ПАТ «Банк Перший» мотивована погіршенням фінансового становища банку. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві та додатково додав, що на даний час йому було перераховано банком кошти в сумі 500 грн. Тому просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача в примусовому порядку належні йому грошові кошти. Не заперечив щодо ухвалення заочного рішення. Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судові засідання двічі підряд не з'явився, подав клопотання від 06.10.2014 року про відкладення розгляду справи. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин судом здійснено заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивача, з'ясувавши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Установлено, що 08 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту), за умовами якого позивач - Вкладник передав, а банк - прийняв для зберігання грошові кошти в національній валюті України, які були внесені на депозитний рахунок Банку № [NUMBER] у розмірі 175 000 грн. 00 коп. строком на 368 днів зі сплатою 21 % річних. Датою повернення вкладу було визначено 11 липня 2014 року (а. с.5). Цього ж дня між позивачем та відповідачем було укладено інший договір банківського вкладу (депозиту), за умовами якого позивач - вкладник передав, а банк прийняв для зберігання грошові кошти в національній валюті України на депозитний рахунок № [NUMBER] у розмірі 100 000 грн. 00 коп. зі сплатою 21 % річних строком на 368 днів. Датою повернення вкладу було визначено 11 липня 2014 року (а. с.7). 20.08.2013 року позивач відповідно до п.1.3 даного Договору поповнив свій вклад на суму 21 000,00 грн., що підтверджується копією квитанції № 248562 від 20.08.2013 року (а.с.9). Із копії квитанції від 04.09.2013 року (а.с.10) встановлено, що 04.09.2013 року позивач знову поповнив свій вклад на суму 170 000 грн. Матеріали справи свідчать про те, що позивач 11 липня 2013 року повідомив Банк про свій намір забрати депозитний вклад та нараховані проценти шляхом направлення відповідної заяви та просив повернути всю суму депозитного вкладу і нарахованих процентів (а.с.12,13), із аналогічними вимогами він звернувся із скаргами - претензіями від 14.07.2014 року (а.с.14,15). У судовому засіданні позивач підтвердив, що на даний час йому перераховано банком кошти в сумі 500 грн. Як видно з відповіді відповідача № 17/02-41/353 від 06.08.2014 року, банк на даний час не взмозі виконати договірні зобов'язання по даних договорах у зв'язку із важким фінансовим становищем. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до положень статті 1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. П. 3.1.1. Договору № ДФ-051421 банківського вкладу від 08.07.2013 року передбачено, що Банк зобов'язаний з урахуванням положень цього договору після закінчення строку вкладу (або на першу вимогу Вкладника) повернути вклад (або його частину, згідно з п.2.7 цього договору - коли вклад повертається на вимогу до закінчення Строку вкладу) вкладнику в повному розмірі в порядку, визначеному цим договором та законодавством України, та виплатити проценти. Згідно з п.2.2. Договору проценти на суму вкладу нараховуються банком за фактичну кількість днів перебування вкладу на рахунку від дня, наступного за днем надходження вкладу на рахунок, до дня, який передує останньому дню строку вкладу або до дня, який передує дню списання вкладу з рахунку з підстав, передбачених цим договором та законодавством України. Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Частинами 1, 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Згідно з абз. 1 п.п. 3.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ 03.12.2003 року № 516, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 грудня 2003 р. за N 1256/8577, банки повертають вклади (депозити) та сплачують нараховані проценти у строки, що визначені умовами договору банківського вкладу (депозиту) між вкладником і банком. Відтак, суд доходить висновку, що невиконання відповідачем свої зобов'язань згідно договорів від 08.07.2013 року призвело до виникнення станом на 29.10.2014 року 110 днів прострочення виконання договору строкового банківського вкладу. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Правовим висновком Верховного Суду України, висловленим при розгляді справи № 6-39цс13 від 29 травня 2013 року, банк повинен виплачувати проценти за банківськими вкладами за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладникам, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Обчислюючи розмір індексу інфляції по заборгованості відповідача по договорах банківського вкладу , суд виходить із наступного. Згідно з опублікованими Державною службою статистики України даних, індекс інфляції по Україні відповідно складав липень 2014 року - 100,4% , серпень 2014 року - 100,8%, вересень 2014 року 102,9% . Позивач у власному розрахунку провів нарахування за повні місяці серпень та вересень, тому просить стягнути вклади з урахуванням індексу інфляції за серпень-вересень 2014 року. Згідно з додатком № 6 на особистому рахунку [PERSON] станом на 11.07.2014 року знаходилася сума 558 203,81 грн. (а.с. 11). Таким чином сума вкладу з урахуванням індексу інфляції за серпень-вересень 2014 року становитиме виходячи із розрахунку 558 203,81 х 100,8% х 102,9% = 578 986,85 грн. Проценти по банківському вкладу за протермінований строк 110 днів станом на 29.10.2014 року становитимуть: 558 203,81 х 21% х 110/365 = 35 327,42 грн. Три проценти річних від простроченої суми відповідно становлять : 558 203,81 х 3 % х 110/365 = 5046,77 грн. Відтак, загальна сума: 578 986,85 грн. + 35 327,42 + 5046,77 = 619 361,04 грн. Оскільки позивачу була виплачена сума 500 грн., то стягненню підлягає 618861,04 грн. За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову. Судовий збір, згідно з п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4, п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», ч. 3 ст. 88 ЦПК України, у сумі 3 654,00 грн. підлягає стягненню з відповідача. Як вбачається зі статуту Публічного акціонерного товариства «БГ Банк» даний банк є правонаступником цивільних прав та обов'язків ПАТ «Банк Перший», тому з нього слід стягнути зазначену суму.

Outcome: approved