Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач ПАТ «УкрСиббанк» звернувся в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що 01.11.2007р. був укладений кредитний договір № 11244815000 між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] В якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за кредитним договором, між позивачем та відповідачем [PERSON], було укладено Іпотечний договір № 62242 від 01.11.2007р., предметом якого стала трикімнатна квартира [ADDRESS], що перебуває у праві власності [PERSON]. Відповідач [PERSON] свої зобов'язання за Кредитним договором не виконує, до цього часу відповідач кошти не повернув, крім того, у зв'язку з невиконанням умов договору, боржник зобов'язаний сплатити суму боргу, процент за користування кредитом, в зв'язку з чим має заборгованість у сумі 77102,08дол. США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 616276,96грн., тому просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання був повідомлений належним чином за місцем своєї реєстрації, причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснювала, що позивачем не надані докази про отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів, не надані первинні бухгалтерські документи. Крім того зазначила, що відповідач [PERSON] як майновий поручитель не здійснила жодних порушень, які визначені законом або договором іпотеки. Разом з тим, вимога про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок заборгованості по своїй суті є стягнення в подвійному розмірі, що порушує вимоги ст. 61 Конституції України. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що у відповідності до Договору про надання споживчого кредиту №11244815000 від 01 листопада 2007року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], предметом даного договору є надання кредитних коштів в сумі 62000дол.США, що дорівнює еквіваленту 313100,00грн., з терміном погашення кредиту до 01.11.2017р., з графіком погашення кредиту та оплатою по процентній ставці 13,90% річних. З матеріалів справи вбачається, що позичальник [PERSON] за кредитним договором свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим його заборгованість станом на 02.11.2012р. становила 77102,08дол. США, що за курсом 7.993 за 1дол.США складає 616276,96грн, з яких: - прострочена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 49083,25доларів США - 392322,42грн.; - прострочена заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 23186 доларів США - 185325грн.; - пеня за прострочення сплати кредиту в розмірі 17333,71грн. та пеня за прострочення сплати процентів в розмірі 21295,13грн. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Встановлено, що відповідач [PERSON] порушив взяті на себе зобов'язання щодо сплати кредиту та відсотків за користування ним, у зв'язку з чим вимоги Банку про стягнення з нього заборгованості є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи, що в якості забезпечення виконання зобов'язань [PERSON] за Кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та відповідачем [PERSON], був укладений Іпотечний договір № 62242 від 01.11.2007р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] та 19.10.2007р.зареєстрований в реєстрі за № 2907, предметом якого стала трикімнатна квартира [ADDRESS], що перебуває у праві власності [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно зі ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України, передбачені окремі види застав: іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. За змістом частини 1 ст. 583 ЦК України та частини 2 ст. 11 Закону України «Про іпотеку», заставодавцем може бути боржник або третя особа (майновий поручитель). При цьому застава (іпотека) завжди є забезпеченням певного узгодженого із заставодавцем (іпотекодавцем) зобов'язання. Законодавством розрізняється застава (іпотека), надана боржником та застава (іпотека), надана третьою особою (майновим поручителем). Відповідно до ст. 590 ЦК України, ст. 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. Частиною 6 ст. 3 Закону «Про іпотеку», встановлено, що у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про іпотеку», майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. Зі змісту договору іпотеки вбачається, що відповідач [PERSON] має статус майнового поручителя за зобов'язаннями відповідача [PERSON] за кредитним договором. Таким чином, вимоги позивача до відповідача [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки ґрунтуються на умовах договору та законі. Отже, посилання представника відповідача [PERSON] про те, що на відповідачів здійснюється покладення подвійної цивільно-правової відповідальності одного і того ж виду за одне і те саме порушення договірного зобов'язання не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з положень п.42 Постанови Пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року N5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК). Крім того, представником відповідача [PERSON], суду не надано документів, які спростовують посилання позивача про те, що позивач не правомірно нарахував суму заборгованості по кредиту, відсотки та підвищені відсотки та в ході розгляду справи не підтверджені належними доказами. Тому позивач має законні підстави вимагати повернення суму заборгованості за Кредитним договором №11244815000 від 01 листопада 2007року. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини справи та досліджені докази, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, ґрунтуються на чинному законодавстві, а тому підлягають задоволенню. Згідно зі змісту абзацу 5 ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. З урахуванням задоволення позову, відповідно до ст.88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню з відповідачів в рівних долях судові витрати в розмірі 3219грн., а саме по 1609,50грн. з кожного.

Outcome: approved