Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

Позивач Харківський національний університет внутрішніх справ (надалі ХНУВС) в квітні 2013 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 19809,21 грн. витрат на навчання. Позивач зазначив, що [PERSON] на підставі наказу від 2 серпня 2004 року було зараховано до складу курсантів даного університету. 5 вересня 2007 року між університетом і відповідачем укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Після закінчення навчання згідно наказу від 27 червня 2008 року відповідача було відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для подальшого проходження служби до ГУМВСУ в Донецькій області. Наказом ГУМВСУ в Донецькій області від 22 лютого 2011 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС. У відповідності до п. 2.3.6 Договору відповідач зобов»язувався у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебуванні на службі відшкодувати фактичні витрати, пов»язані з його утриманням під час навчання в університеті згідно з затвердженим розрахунком. Сума витрат на навчання відповідача складає 19809,21 грн. Представник позивача не приймав участі в розгляді справи, направив в суд заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] позов не визнав і пояснив, що з ним ні на час вступу в ХНУВС, ні в період навчання ніякого договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України не укладалось, він не брав на себе зобов»язань з повернення витрат на його навчання. Про, нібито, укладений договір він дізнався , коли справа поступила на розгляд суду. Заперечує належність йому підпису в цьому договорі. Також зазначив, що в разі, якби він укладав цей договір, то виконав би його умови, тим більше, що звільнився він за три місяці до закінчення трирічного терміну перебування на службі і не знав про можливі наслідки такого звільнення. Вислухавши пояснення відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає відхиленню. З обставин справи встановлено, що [PERSON] згідно наказу по ХНУВС № 171 о/с від 2 серпня 2004 року прийнятий на службу в органи внутрішніх справ і зарахований курсантом 1- го курсу даного університету( а.с. 64) . Згідно наказу по ХНУВС № 328 о/с від 27 червня 2008 року [PERSON] відраховано зі складу курсантів та відкомандировано для проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с. 65). Згідно наказу по ГУ МВСУ в Донецькій області № 61 від 22 лютого 2011 року [PERSON] звільнено з органів внутрішніх справ з посади слідчого слідчого відділення Олександрівського РВ за п. 64 "ж" (за власним бажанням) - а.с. 66. Позивач, посилаючись на Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України від 5 вересня 2007 року, укладеним між ХНУВС, ГУМВСУ в Донецькій області і [PERSON], пункт 2.3.6 якого передбачає обов»язок особи відшкодувати витрати, пов»язані з навчанням, в разі звільнення з органів внутрішніх справ до трирічного терміну перебування на службі, просить стягнути з [PERSON] витрати , оскільки він відмовився від подальшого проходження служби. Постановою КМУ № 313 від 1 березня 2007 року затверджений Порядок відшкодування особами витрат, пов»язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ. Цим порядком в п. 3 передбачено, що витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Відповідач [PERSON] заперечує укладання з ним договору від 5 вересня 2007 року. За висновком № 558/02/559/03 від 26 травня 2014 року судово- почеркознавчої експертизи, проведеної за призначенням суду, в договорі від 5 вересня 2007 року про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України підписи від імені [PERSON] в усіх місцях договору виконані не [PERSON] Даний висновок судової експертизи суд приймає в якості доказу щодо спростування факту укладення договору. Враховуючи, що у відповідності до ст. 509 ч. 2 ЦК України зобов»язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, серед яких цією нормою визначено договори та інші правочини, але укладення договору від 5 вересня 2007 року з [PERSON] не підтверджено, відсутні підстави для покладання на [PERSON] зобов»язань, вказаних в договорі, на який посилається позивач. Таким чином, позов ХНУВС до [PERSON] про стягнення витрат на навчання є безпідставним . Згідно ст. 88 ч. 1 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати 2214 грн. на проведення судової почеркознавчої експертизи в Донецькому НДІ судових експертиз.

Outcome: approved