Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що вказане приміщення не належить йому на праві власності, власником є [PERSON] В судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. Пояснили, що в житловому приміщенні, зареєстровано три особи: власник - [PERSON], [PERSON] - син та її колишній чоловік-відповідач по справі [PERSON]. Питання стосується виключно відповідача, місце проживання якого не відомо, оскільки з квітня 2010 року за зазначеною адресою не проживає, визначив собі інше місце проживання. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлявся належно, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних та доказів та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Суд, вислухавши представників позивача, показання свідків, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником квартири, за адресою: м. Київ, [ADDRESS] (вул. Радянської України), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 11.01.1993 року (а.с. 12). 01.06.1996 р. між позивачкою та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним Центром розвитку сім'ї. Згідно довідки форми № 3 від 30.01.2014 р. № 04/14 виданої ЖБК «КВАЗАР» у вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Тобто відповідача зареєструвала як чоловіка після реєстрації шлюбу 30.07.1996 р. Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17.12.2009 року шлюб, між позивачем та відповідачем, розірвано (а.с. 15). В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі з 2010 року. Даний факт підтверджується листом заступника начальника Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві (а.с. 24). А також поясненнями свідків, так у судовому засіданні, свідок [PERSON] пояснив, що він проживає два роки за адресою: [ADDRESS], колишнього чоловіка позивачки та його речей ніколи не бачив, про [PERSON] не чув жодного разу за весь час проживання у квартирі. Свідок [PERSON] надав суду аналогічні пояснення. Надані представниками позивачки акти від 02.10.2013 р., 09.12.2013 р. та 10.02.2014 р. суд не приймає до уваги, оскільки вони не оформлені та не завірені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, з вищевикладеного вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Аналізуючи зазначене, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин понад один рік, а саме з 2010 р., проте по теперішній час зареєстрований у вказаному житловому приміщенні, позивач є власником даної квартири і сплачує кошти за житлово-комунальні послуги за відповідача чим порушуються її права, суд вважає, що позовні вимоги доведені та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved