Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом, в якому просив стягнути з відповідача суму коштів , посилаючись на те що у червні 2016р. відповідач взяв в борг 200 000 грн. та зобов"язувався повернути в серпні 2016р. Розпискою від 14.10.2017р. підтверджується факт отримання коштів розмірі 14.05.2017р. в розмірі 200 000 грн. та визначається зменшення заборгованості на загальну суму 113 550 грн. та змінено строк повернення боргу в розмірі 86 450 грн. до 8.11.2017р. , тому просить стягнути борг в розмірі 86 450 грн., проценти за користування в розмірі 9194,47 грн., відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних 1733,74 грн., інфляційні витрати в розмірі 5498,88 грн. судові витрати 1028,77грн. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, в судове засідання не з'явився та подав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, та зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 20.07.2018р. відкрито провадження в справі за правилами загального провадження. Відповідач належним чином повідомлявся про місце, день і час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки представника суд не повідомив. Згідно ч. 1ст.280 ЦПК України за викладених обставин, враховуючи згоду позивача на заочний розгляд справи, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до слідуючого. Судом встановлено, що розпискою [PERSON] від 14.10.2017р. підтверджується факт отримання коштів в розмірі 200 000 грн. в червні 2016р. у [PERSON] та повернення заборгованості на загальну суму 113 550 грн. Встановлено строк повернення боргу в розмірі 86 450 грн. до 8.11.2017р. (а.с.48) Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку , що встановлені договором. Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України лише у тому разі, якщо договір позики не передбачає інших умов. Передбачене у цій нормі право сторін на встановлення умов оплати за користування позикою з урахуванням норм ст.6, ч. 1 ст.627 ЦК України слід розуміти як право сторін на визначення саме розміру процентів та порядку їх сплати, а не обрання ними іншого способу оплати (наприклад, у твердій грошовій сумі безвідносно до суми боргу), оскільки закон - ст. ст. 536, 1048 ЦК України визначає, що плата за користування чужими грішми встановлюється і нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу. Згідно ст. 610 ЦПК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 626 ЦПК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 629 ЦПК України договір є обов'язковим для його виконання. Відповідно до вимог ст. 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Статтею 625 ЦПК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, наданого позивачем , який приймається судом з відповідача підлягає стягненню борг в розмірі 86 450 грн., проценти за користування в розмірі 9194,47 грн., відповідно до ст.625 ЦК України 3% річних 1733,74 грн., інфляційні витрати в розмірі 5498,88 грн. Враховуючи те, що відповідачка не виконала зобов»язання, позивач має право на нарахування відсотків на суму боргу, стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 141 ЦПК України також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати - сплачений судовий збір в розмірі 1028,77грн.

Outcome: approved