Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі по тексту - ПАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування. Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 грудня 2015 року між позивачем та [PERSON] (далі по тексту - страхувальник), було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 937/15-Т/К/02 (далі по тексту - Договір), яким було застраховано автомобіль [NUMBER]. 04 липня 2016 року водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], [NUMBER], в результаті чого було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року відповідача визнано винним у вчиненні вказаного ДТП. Згідно звіту № 5434/4 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 12.07.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] становить 79 560,66 грн., вартість відновлювального ремонту, відповідно до рахунку №С000029922 від 11.07.2016 року становить 80 311,12 грн. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору добровільного страхування наземного транспорту страховик виплатив на підставі страхового акту 937/15-Т/К/02-1-1 від 13.07.2016 року страхове відшкодування в розмірі 80 311,12 грн.. На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» за договором обов'язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АЕ № 9873262. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес», як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди із заявою про виплату страхового відшкодування та страховиком була виплачена позивачу сума страхового відшкодування у розмірі 34 065,43 грн. Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику становить 46 245,69 грн. На підставі наведеного позивач просить позовні вимоги задовольнити з підстав викладених в позові. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та не заперечував проти заочного розгляду справи. Просив суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України), днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслала. Про причину неявки суд не повідомила, відзив та інші заяви з процесуальних питань від неї до суду не надходили. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 15 грудня 2015 року між позивачем та [PERSON], було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 937/15-Т/К/02, яким було застраховано автомобіль [NUMBER]. 04 липня 2016 року водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], [NUMBER], в результаті чого було пошкоджено належний [PERSON] автомобіль. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року водія [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно звіту № 5434/4 з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу від 12.07.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля [NUMBER] становить 79 560,66 грн., вартість відновлювального ремонту, відповідно до рахунку №С000029922 від 11.07.2016 року становить 80 311,12 грн. Виконуючи взяті на себе зобов'язання по договору добровільного страхування наземного транспорту страховик виплатив на підставі страхового акту 937/15-Т/К/02-1-1 від 13.07.2016 року страхове відшкодування в розмірі 80 311,12 грн. На час пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «СК «Юнівес» за договором обов'язкового страхування наземного транспорту за полісом серії АЕ № 9873262. Позивач звернувся до ПрАТ «СК «Юнівес», як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди із заявою про виплату страхового відшкодування та страховиком була виплачена позивачу сума страхового відшкодування у розмірі 34 065,43 грн. Таким чином, різниця між заявленим розміром страхового відшкодування, яка була виплачена позивачем страхувальнику складає 46 245,69 грн. Позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення йому різниці суми страхового відшкодування в розмірі 46 245,69 грн., однак дана вимога залишилась без задоволення. Відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно із ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином, суд вважає вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги судом не встановлені. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 1 762,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved