Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Підставами своїх вимог вважає те, що вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2016 року у справі №702/1011/16-к [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі з поміщенням її до кримінально-виконавчої установи. На підставі ч.4 ст.70 КК України призначено [PERSON] шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 02 грудня 2013 року у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю, повязаною з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 3 (три) роки. В апеляційному порядку вирок Монастирищенського районного суду не оскаржувався та 07 листопада 2016 року набрав законної сили. Вказаним вироком [PERSON]І, визнано винуватою в тому, що вона працюючи відповідно до наказу №53-к від 10.10.2008 року контролер-касиром ТВБВ №2972/022, згідно наказу №234к від 08.07.2011 року контролер-касиром ТВБВ №10023/0145 АТ «Ощадбанк», являючись матеріально-відповідальною особою і в силу своєї посадової інструкції особою зобовязаною здійснювати проведення та облік визначених банківських операцій, передбачених чинним законодавством; вести облік готівки, цінностей і цінних бланків; здійснювати закриття операційного дня та складання щоденної звітності, перевіряти відповідність наявності готівки, цінностей і інших бланків, їх залишків у касі визначеним документам; додержуватися правил зберігання документів, особових рахунків, карток із зразками підписів, штампів та печаток, бланків банківської звітності; контролювати правильність складання касових документів клієнтів; складати касову звітність, контролювати додержання касової дисципліни, маючи багаторічний досвід роботи в сфері банківської діяльності, обізнаною з порядком ведення бухгалтерії та щоденної звітності, з метою незаконного збагачення, умисно, з корисливих мотивів, вчинила заволодіння чужим майном [PERSON] шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) при наступних обставинах. Вона ж, повторно, 24.12.2008 року та 02.02.2012 року, знаходячись в приміщенні територіально відокремленого безбалансового відділення №2972/022 філії-Черкаське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», (територіально відокремленого безбалансового відділення №10023/0145 філії- Черкаське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» після реорганізації, що мала місце 08.07.2011 року), що розташоване в с.Попудня, Монастирищенського району Черкаської області, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою громадянки [PERSON], під приводом прийняття коштів на вигаданий нею депозитний рахунок Д-9 вищевказаного відділення банку та нарахування 17% річних за вкладом, отримала від [PERSON] належні їй грошові кошти в сумі 2460 грн., 3000 грн., на загальну суму 5460 грн., які на вказаний рахунок не оприбуткувала, а фактично ними заволоділа, обернувши вказані грошові кошти на свою користь, в результаті чого заподіяла потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 5460 грн. Вона ж повторно, 15.06.2010 року, 09.12.2010 року, 01.12.2011 року та 15.03.2012 року, знаходячись в приміщенні територіально відокремленого безбалансового відділення №2972/022 філії-Черкаське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», (територіально відокремленого безбалансового відділення №10023/0145 філії-Черкаське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» після реорганізації, що мала місце 08.07.2011 року), що розташоване в с.Попудня, Монастирищенського району Черкаської області, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою громадянки [PERSON], під приводом прийняття коштів на вигаданий нею депозитний рахунок СД-33 вищевказаного відділення банку та нарахування 20% річних за вкладом, отримала від [PERSON] належні їй грошові кошти в сумі 12 000 грн., 1000 грн., 12500 грн., 1663 грн., на загальну суму 27163 грн., які на вказаний рахунок не оприбуткувала, а фактично ними заволоділа, обернувши вказані грошові кошти на свою користь, в результаті чого заподіяла потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду на загальну суму 27163 грн. В результаті шахрайських дій [PERSON], потерпілій [PERSON] було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 32623 грн. Своїми умисними діями [PERSON] вчинила злочин, передбачений ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно, що завдало значної шкоди потерпілому. Під час досудового розслідування та до початку судового розгляду кримінальної справи нею цивільний позов про стягнення на її користь із ПАТ «Державний ощадний банк України» майнової шкоди, заподіяної злочином предявлено не було через неможливість, у звязку з фінансовим становищем, укладення угоди про надання правової допомоги. [PERSON]І, працювала на посаді контролер-касира відділення ПАТ «Державний ощадний банк України» та її діями їй було заподіяно майнової шкоди на суму 32623 грн., що підтверджується вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07 жовтня 2016 року та ощадними книжками, виданими її 24 грудня 2008 року та 15 червня 2010 року [PERSON] як працівником банківської установи, тому позивачка звернулася до суду для захисту її майнових прав і відшкодування шкоди, заподіяної їй злочином. Позивачка просить задоволити її позов, яким стягнути із Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на її користь майнову шкоду в сумі 32623 грн., заподіяну їй кримінальним правопорушенням, вчиненим [PERSON], під час виконання трудових обовязків на посаді контролера-касира територіально відокремленого безбалансового відділення №2972/022 (територіально відокремленого безбалансового відділення №10023/0145 після реорганізації, що мала місце 08.07.2011 року) філії Черкаське обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України. Відповідач подав в суд заперечення № 19-18/656 від 16.12.2016 року, в якому із заявленими вимогами викладеними у позовній заяві не погоджується та вважає їх безпідставними. Відповідач вважає безпідставним посилання позивачки на ст. 1172 ЦК України як на підставу стягнення з відповідача шкоди, завданої злочином, скоєним [PERSON] Відповідно до п.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником саме під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обовязків, необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного звязку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування завдавана шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною (фізичною) особою; завдання шкоди саме під час виконання працівником своїх трудових (службових) обовязків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обовязків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором, посадовими інструкціями, протягом робочого часу. Таким чином, якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не повязані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець не несе відповідальності, а обов'язок відшкодування такої шкоди повинен бути покладений на самого завдавана шкоди. Така правова позиція виписана в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015р. у справі №6-229цс14. Факт вчинення злочинних дій засудженою [PERSON] не під час виконання нею трудових (службових) обов'язків та оформлення фіктивних документів підтверджується й тим, що [PERSON] проводила записи про отримання коштів та начебто нарахуванню відсотків по вигаданих нею рахунках у фіктивно оформлених ощадних книжках на імя [PERSON] в неробочий час, підтвердженням цього є записи в ощадних книжках, а саме: - по фіктивному рахунку Д-9 по ТВБВ №10023/0147 (до реорганізації ТВБВ № 2972/022) (с.Попудня) відкриття фіктивного рахунку й передача коштів в сумі 2460,0 грн.відбулось 24.12.2008 р.(середа), нарахування фіктивних відсотків, згідно записів ощадної книжки, здійснювалось: 24.09.2010 р.(пятниця); 24.12.2010 р.(пятниця); 24.06.2011 р.(пятниця); 23.09.2011 р.(пятниця); 23.12.2011 р.(пятниця); 23.03.2012 р.(пятниця); - по фіктивному рахунку СД-33 по ТВБВ №10023/0147 (до реорганізації ТВБВ № 2972/022) (с.Попудня) нарахування фіктивних відсотків, згідно записів ощадної книжки, здійснювалось: 15.09.2010 р.(середа); 15.12.2010 р.(середа); 15.06.2011 р.(середа). Згідно затвердженого наказом №71 від 07.09.2008р., № 8 від 18.01.2010р. та розпорядженням №11 від 31.08.2011р. режимом роботи ТВБВ №10023/0147 робочими днями зазначеного відділення банку є - вівторок та четверг. Таким чином дії [PERSON] по отриманню коштів від позивачки та «нарахуванню відсотків» проводились у неробочі дні, а тому не повязані з виконанням [PERSON] своїх трудових обовязків. Отже, дії засудженої [PERSON] щодо начебто залучення грошових коштів на депозитний рахунок в неробочий час не можуть бути кваліфіковані за п.1 ст. 1172 ЦК України. Проценти за користування сумою банківського вкладу, які позивачка заявила до стягнення в розмірі 1663,00 грн. (по рахунку СД- 33, запис від 15.03.2012 р.) в розумінні ст. 1172 ЦК України не є шкодою, а тому відшкодуванню не підлягають. Така правова позиція виписана в Ухвалі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2012 по справі № 6-4974/св 12. Позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження факту та підстав стягнення спричиненої матеріальної шкоди саме з АТ «Ощадбанк». Не знайшла свого документального підтвердження заявлена заподіяна шкода АТ «Ощадбанк» відносно [PERSON] й в висновку судово-економічної експертизи №3/32 від 05.11.2012р. проведеної НДЕКЦ при УМВС України в Черкаській області, що проводилась в рамках кримінальної справи № [NUMBER] (вирок Монастирищенського районного суду Черкаської області по справі № 1-139/12 від 02.02.2013 року). Вироком Монастирищенського районного суду Черкаської області від 07.10.2016 р. по справі № 702/1011/16-к (далі - Вирок суду) встановлено, що відкриття вказаних позивачкою в позовній заяві депозитних рахунків №Д-9 та № СД-33 не відображено в локальній автоматизованій аналітичній системі обліку вкладних (депозитних) операцій банку, відсутні документи підтверджуючі відкриття рахунку (справа з юридичного оформлення рахунку), відсутні квитанції (касові документи) щодо внесення позивачкою коштів в касу банку. Зазначене підтверджує той факт, що грошові кошти, які вимагає відшкодувати позивач, до банку взагалі не надходили і в договірні відносини відповідач з позивачем не вступав. Під час розгляду кримінальної справи № 702/1011/16-к судом встановлено, що саме [PERSON] з метою незаконного збагачення, умисно, з корисливих мотивів, вчинила заволодіння майном позивачки шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство) і такі дії [PERSON] суд кваліфікував за ч.2 ст.190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно. В даному випадку обєктивна сторона скоєного [PERSON] злочину полягає у заволодінні майном позивачки шляхом обману та зловживання довірою. [PERSON] запевнила позивачку, що вона дійсно розміщує свої грошові кошти на депозитному рахунку банку під вигаданий засудженою відсоток, при цьому жодних дій з боку [PERSON], направлених на реальне відкриття вкладного рахунку не було проведено, тобто [PERSON] повідомила позивачці неправдиву інформацію. Під час розгляду кримінальної справи судом також встановлено, що засуджена [PERSON] з метою привласнення бланків ощадних книжок, зокрема, самостійно відкривала рахунки на третіх осіб, при цьому бланки ощадних книжок списувала і згодом використовувала на власні потреби для вчинення шахрайських дій. Отже, [PERSON] свідомо використала недійсні бланки ощадних книжок з метою ошукати позивачку та заволодіти її коштами для власних потреб. З цим погоджується й позивач в своїй позовній заяві зазначаючи, що [PERSON] вчинила злочин, передбачений ч.2 ст. 190 КК України - заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство). Враховуючи, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка знаходиться в договірних відносинах з банком та відсутні належні докази, що кошти надійшли до банку, відповідач вважає недостатньою думку позивачки, яка під час передачі коштів [PERSON] помилково вважала, що остання здійснює депозитні операції як працівник банку на законних підставах, без отримання достатніх документів, що підтверджували б розміщення коштів на депозит в Банку для покладення відшкодування шкоди, спричининеної позивачці засудженою [PERSON] на Банк. Така позиція є хибною, бо вказана обстановка була використана [PERSON] для здобуття довіри позивачки з метою заволодіння її коштами шахрайським шляхом, а тому не може бути достатнім обґрунтуванням для того, щоб вважати, що сума заподіяних позивачці збитків підлягає стягненню з відповідача в порядку вимог ст. 1172 ЦК України. Схожа правова позиція викладена в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 14.02.2012 у справі № 11-63/12. Відповідач вважає, що шкода, нанесена позивачці, кваліфікована за ч.2 ст.190 КК України, саме [PERSON] повинна відповідати особисто перед позивачкою, банк взагалі є неналежним відповідачем по справі, просить відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на ст. 1172 ЦК України, Постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.01.2015р. у справі №6-229цс14, Ухвалу Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2012 по справі № 6-4974/св12. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задоволити, про що подала в суд письмову заяву вх.№5337/16 від 09.12.2016 року. Представник відповідача ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю з підстав, викладених у запереченні, про що подав до суду письмову заяву від 16.12.2016 року. Третя особа [PERSON] позову не визнала повністю, належним відповідачем у справі вважає ПАТ «Державний ощадний банк України», просить справу розглядати у її відсутність, про що подала в суд заяви від 09.12.2016 року та 12.12.2016 року. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення у повному об»ємі, виходячи із наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обовязків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обовязку відшкодувати шкоду є заподіяння майнової шкоди. Зобовязання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобовязана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з вимогами ч.7 ст.128 КПК України особа, яка не предявила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право предявити його в порядку цивільного судочинства. Загальні положення про відшкодування заподіяної майнової шкоди закріплені в нормах ст. 1166 ЦК України. Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов»язків. Вироком Монастирищенського районного суду від 07.10.2016 року, який станом на 16.12.2016 року є чинним, встановлено, що 24.12.2008, 02.02.2012, 15.06.2010, 09.12.2010, 01.12.2010 і 15.03.2012 [PERSON] в приміщенні територіально відокремленого безбалансового відділення № 2972/022 філії-Черкаське обласне управління публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», що розташоване за адресою: с.Попудня, Монастирищенського району, Черкаської області, умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману та зловживання довірою громадянки [PERSON], під приводом прийняття коштів на вигадані нею депозитні рахунки №Д-9 та №СД-33 вищевказаного відділення банку терміном та нарахування 17% та 20% відповідно, річних за вкладами, отримала від [PERSON], [INFO], належні їй грошові кошти в сумі 2460 грн., 3000 грн., 12000 грн., 1000 грн., 12500 грн., 1663 грн. відповідно, що становить 32623 грн., які на вказані рахунки не оприбуткувала, а використала на особисті потреби, в результаті чого вона фактично завдала потерпілій матеріальної шкоди на загальну суму 32623 грн. Згідно ощадної книжки по рахунку Д-9 вкладника [PERSON] в установі банку №2972/022 в с.Попудня на депозитний вклад взято на прихід: 24.12.2008 року - 2460,00 грн., 02.02.2012 року - 3000 грн. в загальній сумі 5460 грн. від 3 до 6 місяців під 17% (а.с.11-13). Згідно ощадної книжки по рахунку СД-9 вкладника [PERSON] в установі банку №2972/022 в с.Попудня на депозитний вклад взято на прихід: 15.06.2010 року - 12000,00 грн., 09.12.2010 року - 1000 грн., 01.12.2011 року -12500,00 грн. в загальній сумі 25500 грн. на 3 місяці під 20 % (а.с.14-16). Перебування третьої особи [PERSON] в трудових відносинах з відповідачем підтверджене вироком Монастирищенського районного суду від 07.10.2016 року, витягом із наказу №234-к від 08.07.2011 року, яким на [PERSON] з 09.07.2011 року покладено виконання обов»язків контролер-касира ТВБВ № 10023/0145 з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю; копією договору № 723 від 09.07.2011 року про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, які укладені між відповідачем та контролер-касиром - в.о.контролер - касира [PERSON] (а.с.74, 9, 11). Із обставин, встановлених вироком суду, та із досліджених вище доказів у даній справі, вбачається наявність загальних та спеціальних умов деліктної відповідальності, необхідних для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, заподіяну позивачці, на підставі ст.1172 ЦК України: протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини, перебування завдавача шкоди в трудових відносинах з юридичною особою -роботодавцем, завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових обов'язків. Відповідно, зобовязання по відшкодуванню шкоди, яка завдана [PERSON], злочинними діяннями [PERSON], яка була на момент заподіяння шкоди працівником ПАТ «Ощадний банк Украни», необхідно покласти за ч.1 ст.1172 ЦК України на ПАТ «Ощадний банк України». Відповідач, як працедавець та фінансова установа повинен вживати заходів контролю з метою недопущення можливості привласнення коштів клієнтів працівниками банку або іншим способом. Підстав для врахування кваліфікації діяння [PERSON], встановлення наявності чи відсутності договірних відносин депозитного вкладу між позивачем та відповідачем при розгляді даного позову суд не вбачає, оскільки, відносини позивача і відповідача не є цивільно-правовими відносинами, які витікають із банківського вкладу; цей позов про відшкодування шкоди, заподіяної злочином, в даному випадку - юридичною особою, шкоди, завданої злочинними діяннями їхнього працівника, і наявні всі умови відповідальності, які необхідні для покладення на відповідача відповідальності за шкоду, заподіяну позивачці, на підставі ст.1172 ЦК України. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Діюче законодавство не передбачає обов»язку клієнта перевіряти повноваження особи (працівника банку) при зарахуванні коштів. [PERSON] працювала контролер-касиром ТВБВ № 10023/0145 згідно наказу №234-к від 08.07.2011 року. [PERSON] з 24.12.2008 року в приміщенні ТВБВ №2972/022 ПАТ "Ощадбанк" в с.Попудня в робочий час реально передала контролер-касиру ТВБВ № 2972/022 [PERSON] кошти в загальній сумі 30960 грн., достовірно знаючи, що [PERSON] є працівником банку, підстав для сумніву в правомірності дій [PERSON] як працівника банку в неї не було. Позивачка пред»явила позов на суму 32623 грн., із ощадних книжок по рахунках Д-9 та СД-9 вбачається, що фактично нею передані контролер-касиру ТВБВ № 2972/022 [PERSON] для вкладення на депозит всього 30960 грн., тому в задоволенні позовних вимог в частині, що складає 1663 грн. необхідно відмовити. З вироку Монастирищенського районного суду від 07.10.2016 року, з досліджених доказів у даній справі судом не встановлено існування між сторонами між позивачкою та відповідачем, договірних відносин, оскільки немає зареєстрованого договору банківського вкладу та документа, який підтверджує надходження коштів на рахунок в банку, що дає позивачці право на відшкодування шкоди на підставі ст.1172 ЦК України Доказів відшкодування [PERSON] шкоди в розмірі 30960 грн. та наявність спору щодо розміру шкоди суду не надано. Судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню із відповідача на користь держави.

Outcome: approved