Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

У грудні 2016 року Національна академія внутрішніх справ звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат, повязаних з утриманням у вищому навчальному закладі. Позов мотивований тим, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ № 622 від 06 серпня 2011 року відповідача [PERSON]В з 01 вересня 2011 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання за державним замовленням за напрямом підготовки «Правоохоронна діяльність». 01 грудня 2011 року між Національною академією внутрішніх справ, Головним управлінням МВС України у Волинській області та відповідачем [PERSON] був укладений договір № 11-259 про підготовку фахівця у Національній академії внутрішніх справ, відповідно до умов якого останній навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобовязувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання відшкодувати витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі. Вказуючи, що відповідач був звільнений з органів внутрішніх справ за власним бажанням, не відпрацювавши встановлений трьохрічний термін, позивач просив стягнути з відповідача витрати, повязані з утриманням останнього у вищому навчальному закладі, в розмірі 25630,85 грн та судові витрати. У судове засідання представник позивача не зявився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи, просив справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини неявки суд не повідомляв, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Враховуючи, що в судове засідання не зявилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України не здійснювалося. За згодою представника позивача та відповідно до вимог статті 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та його належить задовольнити. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] з 01 вересня 2011 року по 27 червня 2014 року був курсантом НАВС денної форми навчання за державним замовленням, по закінченню якої отримав базову вищу освіту за напрямом підготовки «Правоохоронна діяльність» та диплом бакалавра за кваліфікацією оперуповноважений, інспектор (органів внутрішніх справ) (а.с. 16-17). 01 грудня 2011 року між НАВС, Головним управлінням МВС України у Волинській області та відповідачем було укладено договір № 11-259 про підготовку фахівця у НАВС (далі Договір), відповідно до умов якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і після закінчення навчання зобов'язувався відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років, а у разі звільнення з органів внутрішніх справ до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, повязані з утриманням у навчальному закладі (а.с. 13-15). Після закінчення навчання відповідача було направлено для подальшого проходження служби в Управління МВС України у Волинській області, де він працював оперуповноваженим сектору розкриття злочинів проти особи та боротьби з груповою злочинністю відділу карного розшуку Луцького міського відділу. З 17 червня 2015 року наказом начальника Управління МВС України у Волинській області № 160 о/с від 15 червня 2015 року відповідача звільнено з органів внутрішніх справ за власним бажанням на підставі рапорту від 09 червня 2015 року (а.с. 18, 19), тобто до спливу встановленого трьохрічного терміну перебування на службі по закінченню навчання. За змістом пунктів 6, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22 серпня 1996 року, випускник зобов'язаний відпрацювати у замовника не менше трьох років, а в разі неприбуття за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами, встановлений також Указом Президента України від 23 січня 1996 року № 77/96 "Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів". Аналогічний обовязок відповідача передбачено і в пункті 2.3.6 Договору (а.с. 13). Відповідно до пункту 2 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 313 від 01 березня 2007 року відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов'язаних з: грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної і канікулярної відпустки та у зворотному напрямку, за направленням до місця служби після закінчення навчального закладу; оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв. Відповідно до пункту 3 вказаного вище Порядку витрати відшкодовуються згідно з договором про підготовку фахівця в навчальному закладі, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням або управлінням МВС та особою. Такий же порядок відшкодування витрат передбачено в пункті 4 Договору (а.с. 15). Відповідно до наданих позивачем довідок фактичні витрати, повязані з утриманням [PERSON], за період з 01 вересня 2011 року по 27 червня 2014 року становлять 25630,85 грн, у тому числі: - на грошове забезпечення 5703,56 грн: - на продовольче забезпечення 8475,10 грн; - на речове забезпечення 3006,98 грн; - на оплату комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв 8445,21 (а.с. 22-34). Із розміром зазначених витрат відповідач був ознайомлений, однак в добровільному порядку їх не відшкодував позивачу (а.с. 21). За таких обставин справи та враховуючи, що договір є обов'язковим до виконання сторонами, позивач, як сторона договору, підставно й обґрунтовано звернувся з позовом про стягнення понесених витрат на навчання відповідача, який добровільно не виконав умови укладеного договору та відмовився від подальшого проходження служби в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання, то суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову. За загальним правилом відповідно до частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Будь-яких належних, допустимих, достатніх і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає і відповідачем суду надано не було. Відповідно до статті 88 ЦПК України суд стягує з відповідача в користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1378 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved