Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 06 квітня 2006 року між ним та [PERSON] було укладено договір б/н, за умовами якого банк надав боржнику кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. В період дії кредитного договору відповідач не дотримувався його умов, внаслідок чого, станом на 31 травня 2015 року в нього перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 49657 грн. 59 коп., з яких: 8596 грн. 24 коп. - заборгованість за кредитом, 37667 грн. 85 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2313 грн. 20 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на неналежне виконання відповідачем кредитних зобов'язань, позивач в остаточних позовних вимогах просив стягнути з відповідача заборгованість по процентам за користування кредитом, яка станом на 31 січня 2015 року складає 24304 грн. 74 коп., а також судові витрати з судового збору. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явилася, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона уточнені позовні вимоги підтримує у повному обсязі та у разі неявки відповідача просить розглядати справу за її відсутності при заочному розгляді справи /а.с. 173/. В судове засідання відповідач [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Враховуючи умови ст.224 ЦПК України, судом розглянуто справу в заочному порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 06 квітня 2006 року між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи ПАТ КБ «ПриватБанк» серії А01 №054809) і [PERSON] був укладений договір шляхом підписання заяви (частина перша статті 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. На підставі зазначеного договору [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних з розрахунку 360 календарних днів на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії кредитної карти. Згідно з пунктом 9.12 Умов і Правил банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про закінчення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг у разі незгоди зі зімнами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилася упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. [PERSON] не виконував належним чином своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ «ПриватБанк» утворилася заборгованість. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 жовтня 2011 року ухваленому у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06 квітня 2006 року в розмірі 21339 грн. 39 коп. /а.с. 152-155/. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2013 року ухваленому у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 21339,39 грн. та 200,00 грн. /а.с. 156-158/. Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України). Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 цього Кодексу строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Даним кредитним договором передбачено сплату процентів на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки. За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зазначена позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі №6-157цс16, від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, які є обов'язковою для застосування судами відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України. Отже, посилання відповідача [PERSON] на те, що з винесенням заочного рішення Дзержинським районним судом м. Харкова від 26 жовтня 2011 року та рішення Дзержинським районним судом м. Харкова від 31 січня 2013 року про задоволення вимог кредитора в період дії строку кредитного договору припиняються правовідносини сторін, які ґрунтуються на кредитному договорі, і що в такому разі нарахування процентів за користування кредитом з моменту ухвалення судового рішення до його фактичного виконання законом не передбачено є хибними та необґрунтованими. Що стосується заяви [PERSON] у якій він посилаючись на статтю 257 ЦК України, просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог /а.с. 113/, то слід зазначити наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідач посилається на те, що кредитним договором б/н від 06 квітня 2006 року визначено, що банк надає позичальнику строковий кредит до 06 березня 2008 року, а отже 06 березня 2011 року сплив строк позовної давності щодо виконання зобов'язань. Зазначені доводи суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2013 року ухваленому у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» в особі філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське Фінансове Агенство «ВЕРУС» у Дзержинському районі м. Харкова, [PERSON] про стягнення заборгованості, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2339,39 грн. та 200,00 грн. /а.с. 156-158/. Зі змісту зазначено рішення вбачається, що судом було стягнуто заборгованість за відсотками станом на 31 січня 2011 року. В обґрунтування розміру заборгованості по процентам за користування кредитом позивач надав відповідний розрахунок заборгованості за договором /а.с. 148-151/. Дослідивши наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсотками судом встановлено, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по процентам починаючи з 31 січня 2011 року та до 31 січня 2015 року. Суд не погоджується з визначеним позивачем періодом заборгованості, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом 03 березня 2015 року /а.с. 1, 2/, а отже має право на стягнення заборгованості за відсотками в межах заявлених ним вимог за період з 03 березня 2012 року по 31 січня 2015 року. Таким чином, заборгованість відповідача за кредитним договором б/н від 06 квітня 2006 року становить 17841,86 грн. Що стосується періоду з 31 січня 2011 року по 02 березня 2012 року, то позов в цій частині задоволенню не підлягає у зв'язку із спливом строків давності звернення до суду. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Відповідно до статті 88 ЦПК України, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» частково - на загальну суму 17841,86 грн., із 24304,74 грн., заявлених до стягнення. Процент задоволених позовних вимог дорівнює 73,41 %. ((17841,86 грн. х 100%)/24304,74 грн.) Отже, судові витрати з судового збору, які підлягають відшкодуванню дорівнюють 360,27 грн. ((73,41 % х 490,77 грн.)/100%). На підставі викладеного,

Outcome: approved