Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - адвокат Пивовар В.В. звернувся в суд з позовною заявою, посилаючись на те, що 08 вересня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис №30742, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» заборгованість у розмірі 19635,21 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем Малковою М.В. відкрито виконавче провадження ВП №63655875 та звернуто стягнення на доходи боржника. Вважає, що вказаний виконавчий напис вчинено за відсутності правових підстав, позивач не визнає стягнення суми комісії за обслуговування кредиту та пені, такі вимоги стягувача є незаконними, заборгованість є спірною. Письмову вимогу про усунення порушень виконання зобов`язання [PERSON] , як боржник, не отримував. Позивач не перебував у фінансових відносинах з ТОВ «ФК «АЛАНД», про уступку права вимоги його не було повідомлено. Кредитні відносини виникли між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» на підставі заявки від 21 листопада 2013 року, строк виникнення заборгованості не було враховано приватним нотаріусом на момент вчинення виконавчого напису. Просить визнати виконавчий напис від 08 вересня 2020 року №30742 вчинений приватним нотаріусом Горай О.С. таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача витрати, понесені позивачем на адвокатські послуги. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. У відповідності до вимог ст. ст. 280 - 281 ЦПК України, з урахуванням особливостей, встановлених для розгляду справ в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд вважає за можливе вирішити справу в заочному порядку, з огляду на те, що відповідач повідомлявся про перебування в провадженні суду даної справи, однак у встановлений судом термін відзив на позовну заяву та/або клопотання про розгляд справи з викликом сторін - не подано, крім того, позивач не надав заперечень проти ухвалення заочного рішення у справі. Треті особи своїх пояснень щодо позову не надали. Ухвалами Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 лютого 2021 року відкрито провадження у данній справі, призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, витребувані докази від приватного нотаріуса, а також задоволено клопотання позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису №30742, вчиненого 08 вересня 2020 року, який оскаржується. 27 квітня 2021 року судом винесено ухвалу про застосування до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. заходу процесуального примусу у виді штрафу за невиконання ухвали від 16 лютого 2021 року в частині витребування доказів. 27 квітня 2021 року через відділення поштового зв`язку до суду надійшли документи від приватного нотаріуса Горай О.С. на виконання ухвали про витребування доказів, у зв`язку з чим ухвала суду від 27 квітня 2021 року про застосування заходу процесуального примусу скасована ухвалою Ігулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровськохї області від 05 травня 2021 року. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного. 08 вересня 2020року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №30742 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «АЛАНД» заборгованості за кредитним договором №004-26020-211113 від 21.11.2013 в розмірі 19135,21 грн, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13549,16 грн, прострочена заборгованість за процентами - 5586,05 грн. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року. Плата за вчинення виконавчого напису - 500,00 грн. (а.с. 51,65). На запит адвоката приватним виконавцем Малковою М.В. надано копію заяви [PERSON] №004-26020-211113 від 21 листопада 2013 року, на підставі якої Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» відкрито рахунок на ім?я [PERSON] , видано кредиту картку з тарифним пакетом «Новий класичний 2013» та встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 15000 грн, строк ліміту кредитної лінії - 364 дні з можливістю пролонгації на умовах, визначених договором (а.с.50, 66). Як видно із копії виконавчого напису правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором №004-26020-211113 від 21 листопада 2013 року на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 20 квітня 2018 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами від 11 серпня 2020 року є ТОВ «ФК «АЛАНД». 18 листопада 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження ВП №63655875 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису №30742 від 08.09.2020 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 19635,21 грн на користь ТОВ «ФК «АЛАНД» (а.с.17-18) В межах вказаного виконавчого провадження 23 листопада 2020 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.23-24). Як вбачається із копій документів, направлених до суду приватним нотаріусом Горай О.С., підставою вчинення виконавчого напису №30742 від 08 вересня 2020 року стала заява представника ТОВ «ФК «АЛАНД» від 26 серпня 2020 року про вчинення виконавчого напису, в якій зазначено, що додатками до заяви є: кредитний договір №004-26020-211113 від 21 листопада 2013 року, копії реєстру поштових відправлень рекомендованих листів, розрахунок суми заборгованості, копія довіреності представника заявника (а.с.67-68). Із виписки з особового рахунка за кредитним договором боржника [PERSON] слідує, що його заборгованість перед ТОВ «ФК «АЛАНД» за кредитним договором від 21 листопада 2013 року станом на 17 серпня 2020 року складає 19135,21 грн, яка не погашена, в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 13549,16 грн, прострочена заборгованість за відсотками - 5586,05 грн (а.с.69). Окрім того нотаріусу для вчинення виконавчого напису були надані договір №395/К про відступлення прав вимог за кредитними договорами, укладений між ПАТ «Дельта Банк» і ТОВ «ФК Кредит-Капітал» і договір про відступлення прав вимоги №11/08/2020-ФА від 11 серпня 2020 року, з реєстру боржників, що є додатком до останнього видно, що право вимоги бо боржника [PERSON] перейшло від ТОВ «ФК Кредит-Капітал» до ТОВ «ФК «АЛАНД» (а.с.74-78). Однак вказані документи в переліку додатків до зави про вчинення виконавчого напису не зазначені. Також встановлено, що 04 грудня 2020 року між позивачем і адвокатським обєднанням «Верхуша, Кшижевська та Партнери» укладено договір про надання юридичних послуг (правової допомоги), за яким, на підставі акту виконаних робіт, рахунку-фактури №1 від 04 грудня 2020 року, розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу позивачем було сплачено 7000 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 08 грудня 2020 року (а.с.38-48). Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Частиною першою статті 39 вказаного Закону передбачено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Відповідно до ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів. Відповідно до ст. 88 вказаного Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.п. 1.1, 3.1, 3.2, 3.3, 3.4, 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно з пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Виходячи з правового аналізу вказаних норм можна стверджувати, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повина існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на вказане та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого. Правовідносини між позивачем і Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк», правонаступником якого став відповідач, виникли на підставі заяви позивача від 21 листопада 2013 року, а виконавчий напис вчинено 08 вересня 2020 року. Належної виписки з рахунку позичальника для підтвердження періоду виникнення заборгованості в розмірі 19135,21 грн заявником не було надано приватному нотаріусу для вчинення нотаріальної дії. Дослідивши зміст наданого стягувачем нотаріусу виписки з особового рахунка за кредитним договором №004-26020-211113, суд приходить до висновку, що він не відповідає вимогам до первинних документів (виписки по рахунку), оформленим у відповідності до ст.9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Переліку документів, визначених п.2 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172, оскільки хоч заявник і зазначив, що надає нотаріусу «Виписку з особового рахунка із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості за Кредитним договором, однак ця виписка не містить строків погашення заборгованості, щомісячне нарахування суми простроченого тіла кредиту та заборгованості за процентами, на стягнення яких вчинено виконавчий напис. А тому така виписка з рахунку не може вважатися обов`язковим документом, дослідивши який нотаріус вчиняє виконавчий напис про стягнення заборгованості в безспірному порядку. Період стягнення заборгованості, який вказаний у виконавчому написі значиться з 11 серпня 2020 року по 17 серпня 2020 року та ніяким іншим документом не підтверджено. З огляду на вказане, приватний нотаріус при вчиненні виконавчого напису не мав можливості з поданих стягувачем документів перевірити факт наявності заборгованості, дату її виникнення, період стягнення боргу. Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази обізнаності боржника про розмір заборгованості. Копія згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, який є додатком до заяви ТОВ «ФК «АЛАНД» про вчинення виконавчого напису, не містить дати відправки листів на адреси боржників, в тому числі боржнику [PERSON] . Крім того, у оспорюваному виконавчому написі вказано, що підставою його вчинення є, зокрема, постанова КМУ № 1172 від 29 червня 1999 року, яка в редакції чинній на дату вчинення оскаржуваного виконавчого напису, передбачала лише стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Однак, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк» кредитний договір на підставі заяви позичальника №004-26020-211113 від 21 листопада 2013 року, не був нотаріально посвідчений. Таким чином, з матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом дотримано Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, було встановлено, що заборгованість є безспірною та з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже твердження позивача про те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений в порушення вимог законодавства, а тому не підлягає виконанню, слід вважати доведеним через відсутність спростування цього твердження відповідачем. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на адвокатські послуги суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК). Як встановлено судом з письмових доказів, доданих до позовної заяви, надання адвокатських послуг позивачу здійснювалось на підставі договору укладеним 04 грудня 2020 року між позивачем і адвокатським обєднанням «Верхуша, Кшижевська та Партнери». Відповідно до рахунку-фактури №1 від 04 грудня 2020 року, розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу адвокатським об?єднанням були вчинені дії та надані такі послуги позивачу: ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, подання запитів, опрацювання судової практики, складання позовної заяви та підготовка матеріалів в суд. Загальна сума витрат на правничу допомогу становить 7000,00 грн. Сплата позивачем вказаної суми за надання правничої допомоги підтверджується платіжним дорученням від 08 грудня 2020 року та випискою з рахунку банку про рух коштів. Встановлено, що на підставі ордеру, виданого вказаним адвокатським об?єднанням, адвокату Пивовару В.В. доручено надання правової допомоги [PERSON] . Останнім були здійснені адвокатські запити до приватного нотаріуса Горай О.С. та приватного виконавця Малкової М.В. щодо надання документів, направлені до суду позовна заява, заява про забезпечення позову, клопотання про витребування доказів. При визначенні розміру відшкодування відповідачем витрат позивача на правову допомогу, суд в порядку ст.137 ЦПК, враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи, відповідно до ст. 89 ЦПК України, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню знайшли своє підтвердження, є обгрунтовантими, у зв?язку з чим підлягають задоволенню. Також підлягає стягненню на користь позивача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. Оскільки суд вирішив про задоволення позову, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору за подання позову у розмірі 908,00 грн. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 грн, а всього 1362,00 грн. Відповідно до ч.7 ст.158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Таким чином, заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою суду від 16 лютого 2021 року, шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом нотаріуса продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved