Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Представник Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 19.05.2004 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено договір кредиту №142. Загальними Зборами Акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14000,00 дол. США. Свої зобов'язання Позивач виконав, надавши грошові кошти Позичальнику. У порушення умов Договору, позичальник [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 27.04.2018 рік має заборгованість, а саме: сума заборгованості за кредитом 3139,23 дол. США, сума заборгованості за відсотками - 3410,31 дол. США. В забезпечення виконання зобов'язань [PERSON], що випливають з основного договору, 19.05.2004 року позивач та [PERSON] уклали Договір Поруки № 142. Відповідно до умов Договору поруки Відповідач як поручитель поручається за виконання Позичальником обов'язків, що виникли на підставі Основного договору або можуть виникнути на підставі нього у майбутньому. Відповідно до умов Договору поруки, Поручитель відповідає перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник. Відповідно до умов Договору у разі невиконання чи неналежного виконання Відповідачем будь-яких обов'язків, встановлених Договором, в тому числі у разі затримання сплати частини Кредиту та/або процентів за його користування, щонайменше на один календарний місяць Позивач має право вимагати виконання зобов'язання з повернення Кредиту за Договором. На виконання умов Договору Позичальнику та Поручителю була направлена вимога про усунення порушень, але на дату подання позовної заяви повідомлення-вимога не виконана. На підставі викладеного, представник позивача просить суд: стягнути солідарно з Відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 6549,54 дол. США та витрати по сплаті судового збору. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначена справа є малозначною, як справа незначної складності, враховуючи, що ціна позову в цій справі не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2018 року відкрито провадження в справі. Розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.33). Поштова кореспонденція, надіслана відповідачу в порядку ст. 130 ЦПК України не вручена з відміткою - «за закінченням встановленого строку зберігання». Відзив на позовну заяву, в порядку ст. 178 ЦПК України відповідачем подано не було. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі ст. ст. 280 284 ЦПК України, з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, 19.05.2014 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір Кредиту №142 (а.с.5-8). Загальними зборами акціонерів 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу Акціонерного товариства на Публічне акціонерне товариство та зміну найменування (назви) банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Згідно Статуту ПАТ «Укрсоцбанк», який затверджений рішенням Загальних зборів Акціонерів від 24.04.2015 року (протокол № 1), у пункті 1.2.2. зазначено, що загальними зборами акціонерів від 09.03.2010 року було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну назви Банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Банк є правонаступником щодо всіх прав та обов'язків Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», створеного в організаційно-правовій формі відкритого акціонерного товариства. Відповідно до п.1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 14 000,00 доларів США, надалі за текстом - Кредит, зі сплатою 14 % річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування Кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами п.2.6. цього Договору, та наступним порядком погашення суми основної заборгованості до 20-го числа кожного місяця, з кінцевим терміном погашення основної заборгованості до 19 травня 2011 року, на умовах визначених цим Договором. Відповідно до листа №13-210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року Національного Банку України операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії. Отже Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»,мав законні підстави для кредитування в іноземній валюті. Відповідно до п.1.2. Договору Кредит надається Позичальнику на наступні цілі: придбання трикімнатної квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1.3. Договору в якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов'язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, можливих штрафних санкцій,а також інших витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, Кредитор укладає: п.п.1.3.1 в день укладення цього Договору з Позичальником договір іпотеки, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], заставною вартістю 136452 грн.; п.п.1.3.2. Договір страхування квартири за адресою: [ADDRESS]., договір страхування життя позичальника. Відповідно до п.2.4. Договору Нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/360), щомісячно в передостанній робочий день поточного місяця, при розрахунку процентів враховується день надання цього Договору у попередній робочий день. Відповідно до п.2.4.1. Договору Сплата процентів здійснюється на рахунок №2218 в Київській обласній філії АКБ «Укрсоцбанк» до 20-го числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 20-те число місяця є неробочим днем, то Позичальник зобов'язаний сплатити суму нарахованих процентів згідно п.2.4. цього Договору у попередній робочий день. Згідно п.2.5. Договору погашення заборгованості Позичальником за цим Договором здійснюється в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами; прострочена заборгованість за основним боргом; строкова заборгованість за нарахованими процентами; строкова заборгованість за основним боргом; штрафні санкції. 19.05.2004 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (Кредитор) та [PERSON] (Позичальник) укладено Договір про внесення змін №1 до Договору кредиту №142/380, яким сторони дійшли згоди змінити графік погашення основного боргу, який становить 3 140 Доларів СА та в зв'язку із цим внесено відповідні зміни до тексту Договору (а.с.9). Відповідно до умов договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту. 20.08.2009 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки № 142, згідно умов якого [PERSON] зобов'язався перед Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» у повному обсязі солідарно відповідати за виконання [PERSON] зобов'язань щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, а також можливих пені та штрафів, у розмірі та у випадках передбачених укладеним між Позичальником та Кредитором Договором кредиту №142 від 19.05.2004 року (а.с.12-13). [PERSON] зобов'язань сплачувати проценти за користування кредитом, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання належним чином не виконувала, що підтверджується розрахунками заборгованості (а.с.18-20). Відповідно до ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 ЦК України, одностороння відмова від Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно із ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. За змістом статей 553, 554ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Згідно з частинами першою та другою ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України). Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності. Частиною першою ст.543ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідач порушує зобов'язання за даним договором. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Згідно з вимогами ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його в строк, встановлений договором. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виходячи з юридичної природи поруки як засобу забезпечення виконання зобов'язань, порука припиняється у разі припинення основного зобов'язання відповідно до ч. 1ст. 608 ЦК України. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору, відповідачам була направлена вимога про досудове врегулювання спору від 30.04.2018 року, але на дату подання позовної заяви вимога не виконана (а.с.16). З розрахунку заборгованості видно, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 27.04.2018 року становить 6549,54 доларів США з яких: заборгованість за кредитом - 3139,23 доларів США; заборгованість за відсотками 3410,31 доларів США (а.с.18). Оскільки умови кредитного договору № 142 від 19 травня 2004 року виконані не були та відповідач [PERSON] порушила свої договірні зобов'язання щодо належного та вчасного погашення кредиту і нарахованих процентів, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» та стягнення із відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість в розмірі 6549,54 дол. США. Виходячи з того, що відповідачі не виконали взяті на себе зобов'язання, порушили умови кредитного договору, вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У силу статті договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях (ч. 1 ст. 533 ЦК України). Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ч. 2 ст. 533 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України, використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати (п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»). Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини,- стягнути грошову суму в іноземній валюті. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (Правова позиція Верховного суду України у справі за № 6-145цс14). Оскільки позивачем надано достатні та належні докази на підтвердження істотного порушення відповідачем умов кредитного договору та існування заборгованості, зазначеної в позовній заяві, а також враховуючи позицію відповідача, який не оспорив ні суму позову, ні підстав, з яких позов заявлений, суд задовольняє заявлений позов у повному обсязі. Таким чином, враховуючи викладені вище обставини, суд вважає що вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» щодо стягнення заборгованості в частині стягнення суми за кредитом у розмірі 6549,54 доларів США підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про судовий збір», передбачено, що за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Відповідно до вимог ст.141ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved