Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позові вказує, що 03 березня 1993 року на підставі рішення виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів від 15 січня 1993 року № 18/3 та Закону України «Про власність» позивачу було видано право власності на гараж розміром 3,70*5,92 м., що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Ветеранів Праці, будинок 56 (прибудинкова територія). Відповідно до даних, що викладені у вказаному свідоцтві, право власності було зареєстровано Криворізьким БТІ в реєстровій книзі 6 «г» - 134- 1524. Однак, при оформлені свідоцтва про право власності на вказаний гараж відсутня печатка органу приватизації, у звязку з чим, позивач у січні 2017 року звернулась із заявою щодо погодження вказаного свідоцтва про право власності на гараж до виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради. 25 січня 2017 року відповідно до листа № М-25-П позивачу було розяснення ,що на теперішній час вказаного органу не існує та було рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності. У звязку з чим позивач звернулась до суду та просить суд, визнати за нею право власності на гараж загальною площею 18,9 кв.м. за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Ветеранів Праці, будинок 56 на підставі свідоцтва про право власності на гараж, яке видане на імя [PERSON] 03 березня 1993 року на підставі рішення виконкому Дзержинської районної у місті Ради народних депутатів від 15 січня 1993 року № 18/3 та Закону України «Про власність» Позивач у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлялась належним чином. 27 березня 2017 року від представника позивача за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без їх участі та задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі з підстав зазначених у позові. Відповідач до судового засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, поза межами судового засідання 10 березня 2017 року від голови Металургійної районної у місті ради надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідачів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до Свідоцтва про право власності на будівлю гараж від 03 березня 1993 року, [PERSON] відповідно до рішення виконкому Дзержинської районної ради народних депутатів від 15 січня 1993 року № 18/3 та Закону України «Про власність» було видано право власності на гараж розміром 3,70*5,92 м., що знаходиться за адресою: м. Кривий Ріг, вулиця Ветеранів Праці, будинок 56 (прибудинкова територія). Відповідно до даних, що викладені у вказаному свідоцтві, право власності було зареєстровано Криворізьким БТІ в реєстровій книзі 6 «г» - 134- 1524 (а.с.4). Однак, при оформлені свідоцтва про право власності на вказаний гараж відсутня печатка органу приватизації, у звязку з чим, позивач у січні 2017 року звернулась із заявою щодо погодження вказаного свідоцтва про право власності на гараж до виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради Право на житло належить до сфери прав будь-якої людини. Забезпечення житлом є життєвою необхідністю і одним з основних прав громадян незалежно від рівня економічного розвитку держави. У зв'язку з цим стаття 25 Загальної декларації прав людини визначає, що кожна людина має право на такий життєвий рівень, який включає харчування, одяг та житло. Крім того, до основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948) та Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950). Стаття 17 Загальної декларації проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом; проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Важливу роль у вирішенні конкретних питань, пов'язаних із застосуванням положень Конвенції, відіграє практика Європейського суду. У відповідності до ст. ст. 317, 319 ЦК України власник може на свій розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю за умови додержання прав інших осіб. Держава та треті особи не має права втручатися у здійснення власником своїх прав. У відповідності до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні З урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.ст.2,\~9 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952-ІV від 01.07.2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно п. 26,27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 року, для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені Порядком. Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Враховуючи, що її суб'єктивне право власника на гараж, у звязку із неналежним оформленням правовстановлюючих документів, не може бути підтверджено відповідними доказами, підлягає сумніву, та позбавляє її можливості вільно володіти та розпоряджатися належним їй майном, а також те, що захистити її права іншим способом неможливо, вона змушена звернутися до суду з позовом про їх захист у передбачений\~ст.16 ЦК України\~спосіб шляхом визнання за нею права власності на спірну квартиру. Правила про позовну давність на позови про визнання права власності, що пред'явлені на підставі\~статті 392 ЦК, не поширюються, оскільки ці позови пов'язані з невизначеністю відносин права власності позивача щодо свого майна. У звязку з даною обставиною позивач був змушений звернутися до суду. 25.01.2017 року листом № М- 25-П (а./с. 5 ) на звернення позивачки до виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради, позивачу було розяснення ,що на теперішній час вказаного органу не існує та було рекомендовано звернутись до суду з позовом про визнання права власності. У звязку відсутністю законодавчого врегулювання можливості погодження правовстановлюючого документа, позивачка не може підтвердити своє право власності на зазначений гараж. За результатами проведення судового засідання по справі, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову. На підставі вище наведеного та

Outcome: approved