Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Сура-Агро» про визнання договору оренди землі недійсним. В обґрунтування позову зазначає, що 15.08.2011 року між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар» укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, розташованої на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Дніпропетровському районі, що підтверджується записом від 05.09.2012 року за №122140004001655 на останній сторінці договору з підписом і печаткою органу державної реєстрації (далі Договір між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар»). 12.10.2017 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014 перейшло до [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 жовтня 2017 року, індексний номер витягу - 100219654. 14.10.2017 року укладено договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Сура-Агро», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, розташованої на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, право оренди за яким зареєстроване 26.10.2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського районну Дніпропетровськокої області Садошенко Вікторія Володимирівна. Договір оренди з ТОВ «Сура-Агро» повинен бути визнаний недійсним, оскільки укладений в період дії Договору з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар». [PERSON] не погодилась з позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» та звернулася до суду з зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сура-Агро», Миколаївська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про розірвання договору оренди земельної ділянки, вилучення земельної ділянки із користування, стягнення компенсації за користування земельною ділянкою. В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що вона є власником земельної ділянки площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014. Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» не виплачувало орендну плату, 14.10.2017 року укладено договір оренди землі між нею та ТОВ «Сура-Агро», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, розташованої на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області. Вважає за необхідне розірвати договір оренди з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» у зв`язку з заборгованістю по орендній платі. Представник позивача ТОВ «СФ «Агростар» - Якименко О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 14.10.2017 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сура-Агро», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, розташована на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, у задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] просив суд у задоволенні позову ТОВ «СФ«Агростар» відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов, розірвавши договір оренди земельної ділянки від 15 серпня 2011 року та вилучивши земельну ділянку площею 6,95 га кадастровий номер - 1221485600:01:020:0014 з користування ТОВ «СФ«Агростар». Крім того, враховуючи добровільне часткове погашення ТОВ «СФ«Агростар» заборгованості по орендній платі, повне компенсування пені за прострочення орендних платежів та упущеної вимоги, просив суд стягнути з ТОВ «СФ«Агростар» на користь [PERSON] - 37 811 грн. 16 коп. залишок орендних платежів за 2016-2018 роки. Представник ТОВ «Сура-Агро» - Скрипник А.В. просив суд у задоволенні позову ТОВ «СФ «Агростар» відмовити у повному обсязі та задовольнити зустрічний позов, розірвавши договір оренди земельної ділянки від 15 серпня 2011 року та вилучивши земельну ділянку площею 6,95 га кадастровий номер - 1221485600:01:020:0014 з користування ТОВ «СФ«Агростар». Представники Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, причину неявки в судове засідання суду не повідомили. Суд, вислухавши в судовому засіданні думку сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 15.08.2011 року між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар» укладено договір оренди земельної ділянки площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, розташованої на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Дніпропетровському районі, що підтверджується записом від 05.09.2012 року за №122140004001655 на останній сторінці договору з підписом і печаткою органу державної реєстрації (далі Договір між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар»). [PERSON] [INFO] помер [INFO] . Після його смерті зазначену земельну ділянку у спадщину отримала його дружина [PERSON] . 12.10.2017 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014 перейшло до [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 жовтня 2017 року, індексний номер витягу - 100219654. (а.с. 72-73) Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1481 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять права та обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки. Таким чином, до [PERSON] перейшли права та обов`язки її чоловіка за договором оренди землі, укладеним між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар» щодо вказаної земельної ділянки. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2019 №154173505 ТОВ «СФ «Агростар» дізналось, що 14.10.2017 року укладено договір оренди землі між [PERSON] та ТОВ «Сура-Агро», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, розташованої на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, право оренди за яким зареєстроване 26.10.2017 року державним реєстратором виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського районну Дніпропетровської області Садошенко Вікторія Володимирівна. Суд погоджується з думкою позивача про те, що Договір оренди землі від 14.10.2017, укладений між [PERSON] та ТОВ «Сура-Агро», об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку з огляду на наступне. Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції до 2013 рік) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оренду землі» (в редакції до 2013 рік) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. На момент укладення оспорюваного договору оренди землі (Договір оренди землі від 14.10.2017, укладений між [PERSON] та ТОВ «Сура-Агро») був чинний договір оренди землі, укладений 15.08.2011 року між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар», об`єктом оренди якого є земельна ділянка площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Дніпропетровському районі, що підтверджується записом від 05.09.2012 року за №122140004001655, адже відповідно до пункту 8 Договору, його укладено строком на 10 років, а згідно пункту 43 Договору, договір у тому числі п. 8 набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, тому Договір є чинним та діє до 05.09.2022 року. Наведене підтверджується висновком Верховного Суду України, що викладений в постанові від 18.01.2017 року по справі № 6-2777цс16, а також висновком новоствореного Верховного Суду, що викладений в постанові від 30 січня 2018 року справа №484/272/16-ц та в постанові від 14 лютого 2018 року справа №388/66/16-ц, згідно з якими спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». За змістом статей 18, 20 цього Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації, договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, строк спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності, а не з моменту його укладення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Стаття 629 ЦК України проголошує принцип обов`язковості договору, тобто цивільне законодавство закріплює принцип непорушності досягнутих сторонами правочину домовленостей, а відтак закріплених у договорі відповідних умов. Відповідно до статті 525 ЦК України та п. 39 Договору між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар», одностороння відмова від договору оренди землі не допускається. В силу ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. в) ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання угоди недійсною. Таким чином, укладення спірного Договору оренди землі від 14.10.2017 призвело до порушення в момент його укладення прав та законних інтересів ТОВ «СФ «Агростар» як правомірного орендаря вказаної земельної ділянки, чим здійснено втручання в право позивача на мирне користування даною земельною ділянкою, що відповідно до ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним. Крім того, [PERSON] шляхом укладання договору оренди землі від 14.10.2017 з ТОВ «Сура-Агро» двічі розпорядилася своїм майном чим порушила норми права, що передбачені ЦК України, Закону України «Про оренду землі. Враховуючи викладене, договір оренди землі укладений між [PERSON] та ТОВ «Сура-Агро» від 14.10.2017, об`єктом оренди за яким є земельна ділянка площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014 підлягає визнанню недійсним, оскільки на момент укладення цього договору існував Договір між [PERSON] та ТОВ «СФ «Агростар», який не був припинений чи визнаний судом недійсним. Стосовно позовних вимог по зустрічному позову суд приходить на наступного. Так, особа, яка набула право власності на земельну ділянку, протягом одного місяця з дня набуття права власності на неї зобов`язана повідомити про це її користувачів із зазначенням: кадастрового номера (за наявності), місця розташування та площі земельної ділянки; найменування (для юридичних осіб), прізвища, ім`я, по батькові (для фізичних осіб) нового власника; місця проживання (знаходження) нового власника, його поштової адреси; платіжних реквізитів (у разі, якщо законом або договором передбачена плата за користування земельною ділянкою у грошовій формі). Повідомлення надсилається користувачу земельної ділянки рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається йому особисто під розписку (ч.3 ст. 1481 Земельного кодексу України). Заяву [PERSON] подану директору ТОВ «СФ «Агростар», (копія якої міститься у матеріалах справи а.с. 74) суд не може розцінювати як доказ повідомлення орендаря у розумінні вимог ч.3 ст. 1481 Земельного кодексу України, оскільки вона датована 15 вересня 2017 року, тобто на момент, коли [PERSON] ще не отримала у спадщину вказану земельну ділянку. Більше того, зазначена копія заяви свідчить тільки, як доказ односторонньої відмови від зобов`язань орендодавця, без зазначення причин такої відмови. Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] 12 жовтня 2017 року в порядку спадкування набула права власності на земельну ділянку площею 6,95 га з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014 і не вчинила дій щодо повідомлення про це фактичних землекористувачів земельної ділянки - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар», як того вимагає закон. Як встановлено у судовому засіданні, у 2017 році [PERSON] зверталася до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» та повідомляла про намір оформити належним чином документи на право власності на земельну ділянку у зв`язку зі смертю власника. Після чого, тільки 20 грудня 2019 року (після двох років володіння спірною земельною ділянкою) представник Скрипник А.В. звернувся до керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» з вимогою виплати орендної плати за землю за період з 2016 по 2019 роки та надав належні документи про перехід права власності на земельну ділянку із зазначенням карти банку на яку потрібно перевести кошти за користування землею. Таким чином, твердження [PERSON] як на підставу розірвання Договору оренди від 15.08.2011 року з ТОВ «СФ «Агростар» про невиплату орендної плати зі сторони орендаря, не є доцільним, оскільки лише у 2019 році ТОВ «СФ «Агростар» отримав належні документи про перехід права власності до [PERSON] та відповідні реквізити для зарахування орендних платежів. Крім того, на сьогоднішній день заборгованість по орендній платі, яка виникла не з вини ТОВ «СФ «Агростар», а з вини [PERSON] виплачена, що не заперечувалося сторонами у судовому засіданні і підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Враховуючи викладене вище, [PERSON] отримавши 12 жовтня 2017 року у спадщину спірну земельну ділянку, не здійснила всіх необхідних дій для законного розірвання договору оренди з ТОВ «СФ «Агростар», і 14 жовтня 2017 року уклала новий Договір оренди з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сура-Агро». В силу ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна. Враховуючи те, що позовна вимога виникла із приводу нерухомого майна земельної ділянки з кадастровим номером 1221485600:01:020:0014, розташованої на території Миколаївської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, а саме вимога про визнання договору оренди землі недійсним, тому дана позовна заява подана до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про стягнення упущеної вигоди, то вони також не підлягають задоволенню, через викладені вище неналежне виконання обов`язків орендодавця, та невчасне і неналежне повідомлення орендаря про перехід права власності на ділянку. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільськогосподарська фірма «Агростар» з [PERSON] та Товариства з обмеженою відповідальністю «Сура-Агро» сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 1921 гривня, тобто по 960 гривень 50 копійок з кожного.

Outcome: approved