Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

У грудні 2014 позивач [PERSON] звернувся до суду з вказаним вище позовом до відповідача [PERSON] та просить визнати право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO] р. Свої вимоги мотивує тим, що 08 липня 2008 року [PERSON] склав заповіт на користь позивача, відповідно до якого заповів все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому належатиме на день смерті заповідача. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на квартиру [ADDRESS]. Посилається, що він звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом на майно померлого [PERSON], проте отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказану вище квартиру за відсутністю у спадкоємця правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивач вказує, що правоустановлючий документ на вказану вище квартиру-свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.09.2008 знаходиться у відповідача, яка також звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька [PERSON] та відмовляється його надати до нотаріальної контори, тим самим не визнає право позивача на спадкування. З огляду на викладене вище, позивач просив позов задовольнити. Не погоджуючись з первинним позовом, у червні 2015 відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним заповіту від 08.07.2008 року складеного [PERSON] на користь [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що померлий [PERSON] хворів на психічні розлади здоров'я, мав хронічну алкогольну залежність, внаслідок чого не міг усвідомлювати значення свої дій, та керувати ними. Вважає, що спірний заповіт укладено в порушення вимог чинного законодавства та її прав, як спадкоємця першої черги, а тому просила визнати недійсним спірний заповіт з підстав передбачених ст.ст. 225,1257 ЦК України. В судовому засіданні позивач та його представник просили первинний позов задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. В судовому засіданні відповідач та її представник зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі а в задоволенні первинного позову просили відмовити. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали справи, медичну документацію та висновок посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи, приходить до наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] від 23.06.2000 встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] ( а.с. 34). [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] ( а.с. 32; 87). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] ( а.с 39). Встановлено, що за свого життя [PERSON] склав заповіт на користь позивача [PERSON], який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавриненко Оксаною Іванівною 08.07.2008 року та зареєстрований в реєстрі за № 961 (а.с.4,5). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за законом або за заповітом. З матеріалів справи встановлено, що з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулася відповідач [PERSON], як спадкоємець за законом першої черги та позивач [PERSON], як спадкоємець за заповітом ( а.с. 28,31). Постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської нотаріальної контори Русіної Н.О. від 15.09.2014р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.39). Постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської нотаріальної контори Русіної Н.О. від 19.09.2014р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] в зв'язку із тим, що ним не було надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с.6). Як встановлено в суді , квартира [ADDRESS] належала спадкодавцю - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.09.2008 року (а.с.39). В судовому засіданні відповідач посилалася на те, що вказаний вище заповіт слід визнати недійсним з тих підстав, що померлий під час складання заповіту не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати. Відповідно до ст.ст.1233,1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Ст.215 ч.1 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього кодексу. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно із ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину дана особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Виходячи з аналізу чинного законодавства, вимоги про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з врахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст.212 ЦПК України. За клопотанням відповідача ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 26.11.2015 року призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено Київському міському центру судово-психіатричної експертизи. 25.04.2016 року Київським міським центром судово-психіатричної експертизи Департаменту охорони здоров'я Київської міської державної адміністрації проведено експертизу та складено Висновок судово-психіатричного експерта № 315. За результатами експертного дослідження експертом надано наступні відповіді, що 1). На період укладання заповіту 08.07.2008 р. [PERSON], [INFO] не виявляв ознак будь-якого психічного розладу; 2). За своїм психічним станом [PERSON] [INFO] усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними. Допитана в судовому засіданні судовий експерт Рябцева Оксана Вікторівна підтвердила складений Висновок за № 315 від 25.04.2016 р. і зазначила, що під час дослідження комісією прийнято до уваги всі медичні документи [PERSON] , а також покази свідків та сторін одержані судом під час їх допитів. Пояснила, що при дачі висновку комісією експертів первинне значення мала медична документація померлого, а після цього пояснення свідків та інші матеріали справи, які характеризували померлого. Також зазначила, що експертами досліджувались обставини можливості перебування заповідача в стані, який не дозволяв йому належним чином оцінювати і сприймати свої дії під час укладання заповіту, але об'єктивного підтвердження можливості його знаходження в стані, коли він не міг сприймати, розуміти значення своїх дій та керувати ними не виявлено. Крім того пояснила, що досліджена медична документація не фіксує систематичного та довготривалого вживання [PERSON] спиртних напоїв на період часу 2008,2010,2012 р.р., а під час огляду лікарем-психіатром 09.10.2008 р. у [PERSON] не були виявлені будь-які психічні розлади чи захворювання. Зазначила, що в межах своїх повноважень, комісія експертів самостійно перевірила достовірність інформації, що міститься в довідках Київської міської наркологічної лікарні «Соціотерапія», згідно яких [PERSON] під наркологічним диспанцерно-динамічним наглядом не перебував, а тому складний висновок щодо стану [PERSON] на момент підписання заповіту є категоричним. Оцінивши Висновок за правилами ст. 212 ЦПК України, суд не знайшов обставин, які б дозволяли стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновку чи суперечливість його іншим матеріалам справи, а тому суд приймає його до уваги при постановленні даного рішення у справі. З наявної у матеріалах справи медичної документації та її аналізу проведеного експертом вбачається, що [PERSON] за життя звертався за медичною допомогою до лікарів соматичного профілю (терапевта, невропатолога, нейрохірурга) з приводу різноманітної, переважно соматичної патології. Так, у 2007р. на час лікування в кардіологічному відділенні КМКЛ №4 (МКСХ №9/86) з приводу судинного кризу йому був виставлений діагноз: Ішемічна хвороба серця, кардіосклероз. Напади миготливої аритмії СН І. Гіпертонічна хвороба ІІ.СН-І. У 2005 р. знаходився на стаціонарному лікуванні в НДІ нейрохірургії, коли було виконано оперативне втручання - диекектомії L-4 - L-5 (МКСХ №2905). Як вбачається з Висновку експерта, у подальшому, згідно з наданою медичною документацією [PERSON] двічі (з 03.03.2008р. по 21.03.2008р. - МКСХ №2905; з 31.10.2008р. по 11.11.2008р.. - МКСХ №13127) у зв'язку з наявністю неврологічної симптоматики (болі в поперековому відділі хребта, порушення сечовипускання, утруднення ходи, слабкість у лівій стопі, оніміння нижніх кінцівок) перебував на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КМКЛ №4. Під час спостереження лікарі описували наявність неврологічних розладів, як наслідок перебігу основного захворювання та оперативного втручання. Сумнівів у лікарів стосовно свого психічного стану підекспертнии не викликав, у спілкуванні самостійно визначав скарги на самопочуття, приймав призначене лікування, лікарі, які спостерігали його протягом перебування в стаціонарних відділеннях у своїх записах відмічали, що хворий «у свідомості, орієнтований вірно, емоційно стабільний». З метою отримання медичної довідки про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів [PERSON] 09.10.2008р. був оглянутий лікарем-психіатром КМПНД №5. Під час огляду у [PERSON] «не були виявлені будь-які психічні розлади та захворювання» (а.с.173 173-А). Протягом 2010р. [PERSON] неодноразово (19.02.2010р. по 09.03.2010р. - МКСХ №2145; 09.0І2010р. - 15.03.2010р. - МКСХ №2940; 16.03.2010р. по 26.03.2010р. - МКСХ №3337) перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КМКЛ №4, коли лікарями-хірургами була констатована гангрена лівої гомілки, як ускладнення в перебігу основного захворювання - облітеруючого атеросклерозу судин нижніх кінцівок IV стадії, та 23.02.2010р. було виконано оперативне втручання - ампутація лівої нижньої кінцівки на рівні середньої третини стегна та з подальшим діагнозом «Облітеруючий атеросклероз судин нижньої кінцівки IV ступеню. Синдром Ляріша,тощо. За ступенем наявних розладів здоров'я у травні 2010р. [PERSON] був визнаний інвалідом 1-А групи, а в травні 2012р. під час повторного огляду МСЕК був визнаний інвалідом 1-А групи безстроково з приводу загального захворювання. З Висновку експерта вбачається, що за час спостереження лікарями (терапевта, невропатолога, хірурга) різних медичних установ [PERSON] особливостями своєї поведінки не викликав сумнівів у лікарів стосовно свого психічного стану, лікарем-психіатром не оглядався; у хворого зберігається соматична симптоматика, в рамках перебігу основного захворювання, негативної динаміки не описано. Таким чином, судом встановлено, що наявні матеріали справи, а саме медична картка стаціонарного хворого №3337, №2145, №2940, №13127, №2905, №9786, №262/120, довідка №01 від 05.01.2015, довідка №229/225385 від 19.11.2003 р. не містить прямих вказівок на те, що за життя [PERSON] страждав на психічний розлад або проявляв будь-які характерні для них ознаки. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], [INFO] повідомила, що вона була сусідкою [PERSON] приблизно з 2001 р. і вони з ним періодично спілкувались. Зазначає, що в побуті він був нормальною, адекватною людиною, алкогольними напоями не зловживав. До [PERSON] часто заходив [PERSON], допомагав йому. Також свідку відомо, що [PERSON] навідував [PERSON] в лікарні. [PERSON] свідок не знає і ніколи не бачила. Свідок [PERSON] повідомив, що він я є лікарем Київської міської клінічної лікарні №4, у нього в 2010 році на стаціонарному лікуванні в КМКЛ №4 з гангреною лівої нижньої кінцівки знаходився [PERSON] [PERSON] проводив оперативне втручання, а саме ампутацію лівої нижньої кінцівки, потім через деякий час [PERSON] поступив із гангреною правої нижньої кінцівки з приводу чого проходив консервативне лікування. Зазначив, що [PERSON] адекватно отримував лікування, в період знаходження у стаціонарі режим відділення не порушував, спиртні напої не вживав. При огляді хворого не спостерігав нічого неадекватного в його поведінці. Крім того, повідомив, що у випадку виявлення у поведінці хворого ознаки психічних відхилень, лікар викликає лікаря-психіатра, проте, у випадку зі [PERSON] будь-яких психічних відхилень не було виявлено. Також свідок [PERSON] показав, що хворого [PERSON] у лікарні навідував виключно [PERSON] інших відвідувачів він не бачив. [PERSON] він не знає і ніколи не бачив. Після закінчення стаціонарного лікування на прохання [PERSON] не менше двох разів відвідував [PERSON] на дому для надання останньому медичної допомоги в порядку амбулаторного лікування для корекції консервативного лікування. При цьому, нічого неадекватного в поведінці [PERSON], або такого, що викликало б підозри при відвідуванні [PERSON] не пам'ятає. Про родинні стосунки [PERSON] та [PERSON] не цікавився, але виходячи із характеру стосунків зроби висновок, що [PERSON] є сином хворого. Свідок [PERSON], [INFO] повідомив, що він є лікарем КМКЛ №4. Зазначив, що особисто [PERSON] не пам'ятає, та ознайомившись з медичною карткою стаціонарного хворого свідок повідомив, що лікуючим лікарем [PERSON] був [PERSON], разом з ним [PERSON] проводили оперативне втручання. Хворого пам'ятає виключно з історії хвороби. Пояснив, що хворий поступив по швидкій допомозі після огляду судинного хірурга. Згідно з історією хвороби проводився огляд пацієнта в день операції, а анестезіолог проводив огляд напередодні операції, в медичній документації не зафіксовано, що хворий був у стані алкогольного сп'яніння. Свідок [PERSON], [INFO] повідомив, що в 2007-2012 роках він працював дільничним інспектором Солом'янського районного управління міліції та зазначив, що при обході закріпленої за ним дільниці він спілкувався із [PERSON] і навіть декілька разів був у того в квартирі. Він спілкувався із [PERSON] з приводу того, що останній надавав йому інформацію з приводу подій, що траплялись на дільниці. [PERSON] був обізнаний щодо пліток і постійно сидів на лавці перед під'їздом. В той час [PERSON] ходив самостійно, спирався на палицю, в його квартирі було чисто, «притону» не було, не пам'ятає щоб він зловживав спиртними напоями. Свідок [PERSON] знає відповідачку, оскільки вона один раз приблизно в 2011 році зверталася до нього з приводу наявності нетверезої жінки в квартирі №34. Він пам'ятає, що виходив на адресу і забирав жінку для встановлення особи. Жінка виявилася двірником. Свідок [PERSON], [INFO] повідомив, що він працює головою правління ЖБК «Медик» за місцем проживання [PERSON], знав його з приблизно 2005-2006 року і постійно спілкувався з ним з 2007 по 2010 рік. Зазначив, що [PERSON] був порядною людиною, виконував всі його прохання. Повідомив, що у його поведінці він нічого поганого не вбачав. Додав, що до ампутації ноги в 2010 році [PERSON] підробляв у нього, прибираючи сміття. При цьому, свідок пояснив, що не помічав [PERSON] як такого, що вживав алкогольні напої. Крім того, свідку відомо, що останній постійно не працював, але підробляв, допомагаючи продавцям на Солом'янському ринку. Позивач [PERSON], допитаний в якості свідка повідомив, що він з 2002 року проживав в тому ж районі, що і [PERSON], знав його наглядно, часто бачився. Почали спілкуватись після того, як в 2007 році [PERSON] запропонував йому взяти в оренду гараж. При спілкуванні дізнався, що у [PERSON] недавно помер батько. Зазначив, що [PERSON] допомагав йому в будівельних роботах у приватному будинку, ставився до роботи відповідально. Повністю обслуговував себе в побуті. Стверджував, що [PERSON] був розумним, грамотним, а також багато читав. За проханням [PERSON] клав його до лікарні в зв'язку із проблемами з ногами, навідував його там, допомагав з купівлею ліків. Додав, що в 2008 році [PERSON] однозначно був адекватним. Стверджував, що вживати алкогольні напої у невеликій кількості [PERSON] став тільки після ампутації кінцівки. Оцінюючи покази вказаних вище свідків, суд вважає їх такими, що узгоджуються з дослідженими в суді матеріалами справи,а тому приймає до уваги в якості належних та допустимих доказів. В той же час , суд не приймає до уваги покази нижче наведених свідків, оскільки дані свідчення не узгоджуються з наявною медичною документацією та не підтверджуються матеріалами справи. Крім того, дані свідки не могли пояснити про обставини та стан здоров'я [PERSON] під час підписання спірного заповіту. Так, свідок [PERSON], [INFO] повідомила, що вона знала [PERSON], оскільки дружила з його батьком [PERSON]. Зазначає, що він зловживав алкогольними напоями, три рази кодувався ще в 90-их роках, але безуспішно. Після смерті батька в 2007 році [PERSON] мав неохайний зовнішній вигляд, мав проблеми з мовленням, не впізнавав [PERSON] Починаючи з 2008 вона приблизно раз на півроку навідувалась до нього з метою дізнатись чи він живий. Його квартира була брудною та неприбраною. При цьому, свідок [PERSON] не змогла повідомити суду про те, яку саме ногу було ампутовано [PERSON] Свідок [PERSON] повідомив, що [PERSON] вживав спиртні напої. З цього приводу його водили до знахарки, але через деякий час він відмовився до неї їхати. Зазначив, що [PERSON] постійно пиячив, його батько віддавав зарплату [PERSON] на збереження, щоб [PERSON] не витратив її на алкогольні напої. Додав, що останній хотів вчинити самогубство. При цьому свідок [PERSON] зі [PERSON] після смерті його батька [PERSON] не спілкувався і не бачив його. Свідок [PERSON], [INFO] повідомила, що [PERSON] сильно зловживав алкогольними напоями, але батько тримав його в руках. Після смерті батька змінився в поведінці, різав подушки, пояснюючи свої дії тим, що він шукає в них діаманти. Крім того, висловлював підозру, що його можуть отруїти. Навесні 2008 йому вона разом із чоловіком у лікарні №10 зробили [PERSON] «підшивання». Зв'язок із [PERSON] підтримували через доньку - відповідачку. Свідок [PERSON] [INFO] повідомив, що знає [PERSON] з 1961 року, навчався з ним в одному класі школи, разом проходив службу в армії. Зазначив, що двічі рятував [PERSON] від смерті, одного разу той різав собі вени. Свідок стверджує, що [PERSON] зловживає спиртними напоями з часу повернення з армії. До смерті батька [PERSON] разом з ними жив ще син [PERSON], але після смерті діда він з'їхав з квартири. Після смерті батька [PERSON] у 2007 році [PERSON] возив [PERSON] до «попа» в село Катюжанка, а потім неофіційно на «підшивання» в 10-ту лікарню. Також свідок [PERSON] повідомив, що якось [PERSON] просив у нього знайти бандитів щоб забрати документи у «[INFO]», але пізніше йому стало відомо, що документи були у доньки [PERSON] - відповідачки. Свідок [PERSON] повідомила, що вона разом з відповідачем [PERSON] відвідували [PERSON],оскільки [PERSON] боялася його відвідувати сама. Зазначила, що в його квартирі знаходились безпритульні у стані алкогольного сп'яніння. У квартирі [PERSON] розпалював багаття. Там же знаходились порожні пляшки від алкогольних напоїв, спиртовмісних ліків. Стверджує, що ніколи не бачила [PERSON] тверезим. Також бачила, що одного разу в його квартирі була залишена ввімкненою газова плита, був зламаний дверний замок, вхідні двері були завжди відкриті. Зі [PERSON] домовлялись відвезти його до нарколога, але коли приходили за ним, він був завжди п'яним. При цьому, свідок не пам'ятає в якому році [PERSON] лежав у лікарні, але стверджує, що лікуванням [PERSON] і взаємовідносинами з медичним персоналом займалася виключно [PERSON] Ст.30 ЦК України встановлено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Аналізуючи матеріали справи та оцінюючи наявні матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що в судовому засіданні не знайшло своє підтвердження посилання відповідача, що на момент складання спірного заповіту [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними. З досліджених судом доказів вбачається, що волевиявлення заповідача було вільним, оскільки згідно з показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач підтримував близькі дружні відносини із заповідачем та допомагав йому, що створювало підґрунтя до складання заповіту на користь позивача. Виходячи з викладеного вище, суд приходить до висновку, що померлий [PERSON] при підписанні заповіту 08.07.2008 року мав повну цивільну дієздатність , в силу цього мав в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій при прийнятті цього рішення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що підстави для визнання заповіту складеного 08.07.2008 року [PERSON] недійсним, в порядку ст.225 ЦК України не має, а тому в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. З огляду на те, що суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд вважає, що первинний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено вище, заповіт, складений [PERSON] на користь позивача є чинний та не був скасований заповідачем. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Стаття 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Позивач відноситься до осіб, які мають право на спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Статтею 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видасться кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Встановлено, що позивач у визначений законом шестимісячний строк подав заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом. Доказів того, що відповідач в силу закону має право на обов'язкову частку у спадщині не надано. Оскільки позивачу було відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину за відсутністю правовстановлюючого документи, його права підлягають поновленню у судовому порядку. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги відсутність у позивача правовстановлюючого документу на спадкове майно, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн. З врахуванням вищезазначеного та

Outcome: approved