Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

Прокуратура Одеської області звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON] та просить витребувати земельну ділянку, площею 0, 1 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/14 в м. Одесі, кадастровий номер 5110137500:51:003:0291, з володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив наступне. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2007 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку, розташовану по Французькому бульвару, 54/14 в м. Одесі, яке ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2009 року скасовано, за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2009року позов залишений без розгляду у звязку з неявкою в судове засідання позивача. На підставі рішення суду від 02 березня 2007 року [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/14 в м. Одесі, кадастровий номер 5110137500:51:003:0291, серії ЯЕ № 111785 від 26 квітня 2007 року. Оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі державного акту на землю та відповідно для реєстрації права власності відповідача на таку земельну ділянку. В судовому засіданні представник Прокуратури Одеської області та представник Одеської міської ради підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги Прокуратури Одеської області визнав та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Прокуратури Одеської області підлягають\~\~задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 березня 2007 року за [PERSON] було визнано право власності на земельну ділянку, розташовану по Французькому бульвару, 54/14 в м. Одесі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; зобовязано Одеську регіональну філію державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати на імя [PERSON] державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. Також судом встановлено, що на підставі зазначеного рішення [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0, 1 га, розташовану по Французькому бульвару, 54/14 в м. Одесі, кадастровий номер 5110137500:51:003:0291, серії ЯЕ № 111785 від 26 квітня 2007 року. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 травня 2009 року вищевказане рішення скасовано, за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2009року позов [PERSON] залишений без розгляду у звязку з неявкою в судове засідання позивача. Отже, судом встановлено, що право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку набуто неправомірно, фактично й відсутня підстава для видачі державного акту на землю. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Згідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999 р. за № 3-рп/99 "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Відповідно до пункту 2 ст. 121 Конституції України, на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України, згідно яких прокурор має право звертатися до суду з заявами про захист прав і свобод, інтересів держави. Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах, є Одеська міська рада. Відповідно до ст. 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальної громади міст, є комунальною власністю, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають право власності на землі за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації. Пунктом 3 ст. 116 ЗК України передбачено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам проводиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Однак судом встановлено, що [PERSON] спірна земельна ділянка безоплатно у власність або в користування Одеською міською радою, як власником землі, не надавалася. Статтею 81 ЗК України встановлений вичерпний перелік підстав набуття права власності на земельні ділянки, а саме: громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийнятті спадщини; виділення в натурі належної їм земельної частки. Підстав для набуття [PERSON] права власності на земельну ділянку не має, а рішення суду, на підставі якого він отримав державний акт на землю, як вище зазначалося, скасоване. Згідно ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається належним йому майном. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати майно від особи, яка незаконним чином ним заволоділа. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) може бути заявлена у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину. Так, згідно до ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Такою особою територіальні громада міста в особі Одеської міської ради, інтереси якої представляє Прокуратура Одеської області. Таким чином, суд вважає обґрунтованою також вимогу позивача щодо витребування земельної ділянки, розташованої по Французькому бульвару, 54/14 в м. Одесі з незаконного володіння [PERSON] на користь Одеської міської ради, а також щодо скасування реєстрації права власності останньої на вищевказану земельну ділянку. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради є законними та підлягають задоволенню. Крім того, у судовому засіданні доведено, що у звязку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 65 698, 06 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved