Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтеркеш Україна» звернулося до відповідачки з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 12446,41 грн. В обґрунтування позову вказує, що 15.07.2019 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 25417-1716712462, відповідно до умов якого відповідачка отримала від позивача суму грошових коштів у розмірі 5000 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 73 % річних, з кінцевим терміном повернення до 14.07.2020 року. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується її підписом на кредитному договорі та Заявою клієнта від 15.07.2019 року. Станом на 02.02.2021 року відповідачка не виконала умови договору, внаслідок чого утворилася заборгованість в сумі 12446,41 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3319,21 грн., заборгованості по відсотках за користування кредитом - 2363,84 грн., штрафні санкції (пеня) - 6538,43 грн., нараховане інфляційне збільшення заборгованості - 97,15 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України - 127,78 грн. А тому, просить стягнути з відповідачки на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» заборгованість за Кредитним договором № 25417-1716712462 від 15.07.2019 року в розмірі 12446,41 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2270 грн. Відповідачка 22.03.2021 року подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі, зазначивши, що згідна з сумою заборгованості, однак не може погасити її одноразово через брак коштів. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Сторони в судове засідання не викликалися. Дослідивши надані позивачем письмові докази в порядку спрощеного позовного провадження, суд доходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Як встановлено судом, 15.07.2019 року між ТОВ «Інтеркеш Україна» та відповідачкою було укладено Кредитний договір № 25417-1716712462, відповідно до умов якого остання отримала від позивача грошові кошти у розмірі 5000 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 73% річних, з кінцевим терміном повернення до 14.07.2020 року. Факт отримання відповідачкою грошових коштів підтверджується її підписом на кредитному договорі та Заявою клієнта від 15.07.2019 року. Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у сумі 5000 грн. на умовах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 73 % річних. Тип процентної ставки - фіксована. Згідно п. 1.4. Кредитного договору, строк дії договору дванадцять місяців з 15.07.2019 року до 14.07.2020 року. Як передбачено п. 2.2.2. 2) Позичальник зобов`язаний погашати кредит та сплачувати проценти в порядку, визначеному цим Договором. Відповідно до п. 2.1.1.3 "а" Позикодавець має право вимагати від Позичальника дострокового погашення кредиту та сплати відсотків у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів більше ніж на один календарний місяць. А згідно з п. 3.1 Договору сторони домовилися, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка розрахунків, що є невід`ємною частиною цього Договору. Як встановлено судом та не спростовано відповідачкою, ТОВ «Інтеркеш Україна» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідно до ст. 526,527,530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка взяті на себе зобов`язання перед ТОВ «Інтеркеш Україна» за Кредитним договором № 25417-1716712462 від 15.07.2019 року не виконала, в зв`язку з чим станом на 02.02.2021 року має заборгованість в загальній сумі 12446,41 грн., яка, згідно наданого позивачем розрахунку, складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту - 3319,21 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом - 2363,84 грн., штрафні санкції (пеня) - 6538,43 грн., нараховане інфляційне збільшення заборгованості - 97,15 грн., 3% річних згідно ст. 625 ЦК України - 127,78 грн. При цьому, право позивача на стягнення нейстойки передбачено ч. 3 ст. 549 ЦК України, згідно з якою пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка кредитні кошти отримала, однак своє зобов`язання перед банком не виконала в зв`язку з чим має заборгованість, яка складається з боргу за основною сумою кредиту, боргу по відсотках за користування кредитом та пені за несвоєчасне погашення заборгованості, тому суд приходить до висновку про задоволення позову в цій частині. Доказів на спростування вказаної заборгованості відповідачкою суду не надано. Крім того, положеннями ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції висловленої Верховним Судом України у справі № 6-2129цс16 від 19.10.2016 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3% річних та інфляційних витрат на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів, а відтак відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за правомірне користування грошовими коштами, що свідчить про відсутність подвійного стягнення при нарахуванні 3% річних від простроченої суми, включаючи нараховані проценти за користування коштами, встановленими договором. Враховуючи зазначене, інфляційні втрати та 3% річних, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, підлягають застосуванню до порушеного грошового зобов`язання, складовою якого, зокрема, є також нараховані проценти за користування кредитними коштами, строки сплати яких передбачено договором. Виходячи із викладеного, до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Інтеркеш Україна» також підлягають 3% річних за несвоєчасне погашення боргу - 127,78 грн., а також втрати від інфляції за несвоєчасне погашення заборгованості - 97,15 грн., а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 2270 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved