Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

Сторони із 21 травня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Оскільки подружні стосунки фактично припинені, а відповідач добровільно не приймає участі в утриманні їх спільного сина, позивач заявила до суду вимогу про стягнення із [PERSON] на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду до досягнення сином повноліття. Позивач у судовому засіданні позовну вимогу підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Додатково суду пояснила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем із 21 травня 2006 року, має з ним спільного малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. В даний час біля двох місяців як припинено подружні стосунки з відповідачем, але він не намагається їх відновити, а також припинив утримання дитини. Її матеріальне становище складне, а відповідач абсолютно не надає їй матеріальної допомоги на утримання дитини. Їй відомо, що відповідач матеріально забезпечений та може надавати матеріальну допомогу на утримання сина, оскільки працює у м. Києві та отримує стабільний дохід від своєї праці в розмірі 10-15 тисяч гривень. Просить зобов'язати відповідача сплачувати аліменти. Відповідач позов визнав, не заперечив проти його задоволення і пояснив, що дійсно біля двох місяців тому припинив подружні стосунки з позивачем. Син сам уникає спілкування з ним, а тому він і не може надати допомогу на його утримання. Одночасно заявив, що його доходи від роботи складають мінімальний розмір, встановлений у державі. Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін у справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення у заявленому об`ємі з врахуванням наступних підстав: Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 3) стверджується, що сторони із 21 травня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, а свідоцтвом про народження (а.с.4) доводиться, що сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідками виконавчого комітету Котюжанівської сільської ради № 257 та № 256 від 19 квітня 2017 року (а.с. 5, 6) стверджується заява позивача про те, що дитина проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Таку обставину не оспорює і сам відповідач. Із обставин, викладених відповідачем у судовому засіданні, вбачається, що він працездатний, отримує доходи від праці (а.с. 13, 14) та не має інших утриманців, окрім спільного з позивачем сина. Нормами сімейного кодексу України передбачено обов'язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов'язок є рівною мірою, обов'язком як матері так і батька. Батьки зобов'язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи розірвано їх шлюб. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. З урахуванням викладених вище обставин, в тому числі озвученого відповідачем розміру свого місячного доходу, положень ч. 2 ст. 182 СК України про мінімальний розмір аліментів, визнання позову відповідачем в частині стягнення аліментів, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та дитини буде визначення розміру аліментів як 1/4 частини від заробітку відповідача щомісячно. Відповідно до положень ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 640 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 ЦПК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач звернулася до суду з цим 21 квітня 2017 року.

Outcome: approved