Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4825,65 грн. боргу та судові витрати по справі. Відповідачка [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явилася без поважних причин та не повідомила суду про причини неявки. Представник позивача Бабічук А.С. подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу в її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Судом досліджено такі інші докази: копія рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 08.08.2012 року, розрахунок заборгованості за договором СVFMNN00000002 від 14.11.2014 року, копія анкети позичальника, копія паспорта громадянки України [PERSON] серії [NUMBER], копія заяви позичальника, копія довідки ЄДРПОУ серії АА № 241170, копія банківської ліцензії № 22 від 5 жовтня 2011 року, копія витягу із статуту ПАТ КБ «ПриватБанк»,. Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому реорганізоване в публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачкою [PERSON] 26 липня 2008 року був укладений кредитний договір СVFMNN00000002. Згідно даного договору відповідачка [PERSON] отримала кредит в розмірі 10000 гривень зі сплатою відсотків у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідачка зобов'язалася щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Проте, відповідачка [PERSON] не виконала свої зобов'язання за договором, щодо оплати частки боргу у встановлений договором термін і в зв'язку з цим 08.08.2012р. Кельменецьким районним судом Чернівецької області ухвалено рішення по справі № 2-400/12, яким з [PERSON] на користь позивача стягнуто 28 091,33 грн., з яких: 9675,41 грн. - заборгованість за кредитом; 8 219,05 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 521,46 грн. - заборгованість комісії за користуванням кредитом; 9675,41 грн. - пеня за несвоєчасність зобов'язань за договором), в рахунок погашення заборгованості за договором CVFМNN0000000002 від 26.07.2008 року, за період з 26.07.2008 року по 14.02.2012 рроку. Станом на 14.11.2014 року сума заборгованості відповідача [PERSON] за договором № CVНМRК34200427 від 23.11.2006 року по пені за останній рік складає 4119,67 гривень 67 копійок. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобов'язань за цим договором, порушив свої зобов'язання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобов'язання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового. Таким чином, з моменту ухвалення рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області по справі № 2-400/12 від 08.08.2012 року про стягнення заборгованості з відповідача за вказаним вище кредитним договором грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем не припинилися. Таким чином, з урахуванням вказаного вище судового рішення, станом на 14.11.2014 року відповідач прострочив заборгованість по пені в сумі 4119 гривень 67 копійок, а також відповідно до п.5.3 умов кредитного договору відповідач зобов'язаний сплатити позивачу штраф в сумі 705,98 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача складає 4825,65 грн. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовна заява публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню повністю і з відповідача слід стягнути на користь позивача 4825,65 гривень боргу та 243,60 грн. судового збору. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 525,526, 553, 554,610 - 612,623,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved