Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-10 00:00:00

Представник Органу опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпрі ради звернувся до суду в інтересах [PERSON], [INFO] з позовом до [PERSON], в якому, з урахуванням уточнень, просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно її доньки, в інтересах якої подано цей позов та стягнути щомісячно з [PERSON] аліменти на утримання дівчинки до досягнення нею повноліття по 1000 гривень щомісячно на користь особи, на утримання якої буде перебувати дитина. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що з 26.01.2018р. та по теперішній час в Комунальному закладі соціального захисту центрі соціально-психологічної реабілітації дітей перебуває дитина, [PERSON], [INFO]. народження. Відповідач дитиною не опікується, не дбає про її виховання, належним чином не забезпечує, не слідкує за станом здоров'ям доньки, більш того, мати дівчинки проживала від доньки більшу частину часу окремо, залишаючи останню на прабабусю. У зв'язку з вкрай незадовільним станом дівчинки, останню було відібрано та поміщено у спеціальний заклад соціального захисту з метою вирішення питання про подальшу долю дитини. Представники позивача у судовому засіданні поданий позов, з урахуванням уточнень, підтримали та просили суд задовольнити заявлені ними вимоги, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд не позбавляти її батьківських прав, посилаючись на своє бажання в майбутньому змінити ставлення до дитини і свої наміри зайнятися її вихованням після того, як їй вдасться винайти роботу. Відповідач викладені представниками позивача у позові та доповненнях обставини справи визнала, але пояснила, що в 2018 році вона поступово почала змінювати ставлення до дитини, разом зі своїм співмешканцем відвідувала неодноразово дитину, навіть привозила їй деякі продукти харчування, які придбав вказаний чоловік, але перелічити - яку саме допомогу вона надала дитині на питання суду не змогла, посилаючись на те, що не вона особисто, а її тимчасовий співмешканець купувала продукти для дитини. Пояснила також, що раніше вона не надавала допомоги дитині, оскільки остання забезпечена всім необхідним за рахунок держави у відповідному закладі, але відповідач має намір влаштуватися на роботу і вже потім почати виховувати та забезпечувати дитину, тому просила в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що з 23.02.2009р. [PERSON], [INFO], перебуває на обліку в Управлінні-службі у справах дітей як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, що підтверджується наказом Управління-служби у справах дітей № 014 від 23.02.2009р. наявним у матеріалах справи. Мати дитини - відповідач [PERSON], [INFO], що визнано сторонами справи та підтверджено відповідним актовим записом. Відомості про батька в актовому записі про народження [PERSON], [INFO], записані за заявою матері дитини на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України, що підтверджується довідкою Жовтневого відділу державної РАЦС ДМУЮ № 4101/03-21 від 10.12.2010р. 18.08.2008р. до Служби у справах дітей Жовтневої районної ради м.Дніпропетровська надійшло повідомлення від поліклінічного відділення ДМКЛ № 5 про те, що ситуація являється загрозливою для здоров'я та життя дитини [PERSON], [INFO], що підтверджується повідомленням ДМКЛ № 5 №72/08 від 18.08.2008р. 09.10.2008р. надійшло чергове повідомлення від поліклінічного відділення ДМКЛ № 5, в якому зазначено, що зі слів прабабусі, мати залишила дитину вдома під нагляд малолітньої сестри і тиждень не поверталася додому. Родина асоціальна, в квартирі безлад, в дитини немає ліжечка, годують дитину манною кашею, на зауваження лікарів мати не реагує, що підтверджується повідомленням ДМКЛ № 5 від 09.10.2008р. 24.10.2008р. під час здійснення чергового виходу співробітників Управління-служби у справах дітей [PERSON] (прабабуся [PERSON]) повідомила, що її онука, [PERSON] доручила їй доглядати малолітню [PERSON], [INFO], залишивши дитячий одяг, що підтверджується поясненнями [PERSON] від 24.10.2008р., наявними в матеріалах справи. В листі ДМКЛ № 5 від 30.01.2009р. зазначено, що мати [PERSON] додому не з'являється, з 31.12.2008р. дитина під наглядом прабабусі, яка за станом здоров'я не виходить з квартири, годує дитину тим, що їсть сама. Поліклініку за шість місяців жодного разу не відвідали. При неодноразовому відвідуванні дільничною медсестрою за адресою: [ADDRESS], матір з дитиною бачили лише один раз. При відвідування 27.01.2009р. дільничним лікарем дитина була неохайно вдягнена, неспокійна, в дівчинки була нежить, що підтверджується повідомленням ДМКЛ № 5від 30.01.2009р. Наказом Управління-служби у справах дітей Жовтневої районної у м.Дніпропетровську ради № 030 від 22.07.2013р., в зв'язку зі зміною місця проживання [PERSON], [INFO], було знято з обліку. 05.10.2016р. до Управління-служби у справах дітей Соборної районної у м. Дніпрі ради надійшов лист від адміністрації СЗШ № 107, в якому зазначено, що [PERSON] не контролює відвідування школи ученицею 2-Б класу [PERSON], її навчання та поведінку. [PERSON] 04.10.2016р. та 05.10.2016р. була відсутня в школі. Зі слів прабабусі, вранці 04.10.2016р. [PERSON] разом з донькою пішли в гості до знайомого [PERSON], вдома з 04.10.2016р. на 05.10.2016р. не ночували, тому [PERSON] 05.10.2016р. і не пішла до школи. 13.05.2016р. дівчинка вже розшукувалася співробітниками ВП Соборного району у зв'язку з тим, що після закінчення уроків не повернулася вчасно додому і не виходила на зв'язок, що підтверджується листом СЗШ № 107 від 05.10.2016р. № 441. 10.10.2016р. [PERSON], [INFO], була взята на облік в Управлінні-службі у справах дітей, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах, що підтверджується наказом Управління-служби у справах дітей № 043 від 10.10.2016р. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.08.2015р. [PERSON] позбавлена батьківських прав відносно сина, [PERSON], [INFO] Відповідно до акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовилися забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 08.02.2016р., [PERSON] відмовилася забрати свою новонароджену дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується актом про відмову забрати дитину з пологового будинку від 08.02.2016р., повідомленням Жовтневого ВДРАЦС ДМУЮ від 23.02.2016р. про реєстрацію народження покинутої дитини, свідоцтвом про народження [PERSON], наявними в матеріалах справи. Відповідно до листа СЗШ № 107 від 12.12.2017р. № 426, [PERSON] є ученицею 3-Б класу. Дівчинка навчається в навчальному закладі з першого класу. Домашні завдання не виконує, часто приходить до школи без зошитів та щоденника. До школи приходить не підготовлена до уроків: на уроки фізичної культури приходить без спортивної форми, на уроки трудового навчання і малювання - без н6еобхідних матеріалів. Причиною такої ситуації є те, що мати [PERSON], [PERSON], не контролює виконання домашніх завдань. За відсутності уваги та контролю з боку матері, [PERSON] приходить до школи без шкільної форми, неохайна, в брудному одязі. На даний час дівчинка мешкає з прабабусею, мама з співмешканцем проживає окремо від дитини. В листопаді 2017 року дівчинка хворіла на педикульоз і майже три тижні не відвідувала школу. [PERSON] неодноразово попереджалася адміністрацією СЗШ № 107 про те, що вона несе адміністративну відповідальність за невиконання батьківських обов'язків, відсутність контролю за навчанням та поведінкою доньки. Школа повідомляє, що [PERSON] відвідує батьківські збори, за потребою приходить до школи, але впливу на доньку не має, змін у поведінці та навчанні дівчинки не відбувається. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 24.05.2016р. [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 23.11.2016р. [PERSON] визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративний штраф у розмірі 34 грн. 00 коп. Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.11.2017р. [PERSON] визнано у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім'ї, невиконання захисного припису або не проходження корекційної програми) та накладено адміністративне стягнення у вигляді громадських робіт на строк 40 годин (29.09.2017р. о 18.00 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] погрожувала фізичною розправою бабусі, [PERSON]). Постановою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.11.2017р. [PERSON] визнано у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вчинення насильства в сім'ї, невиконання захисного припису або не проходження корекційної програми, за малозначністю вчиненого правопорушення та обмежившись усним зауваженням, [PERSON] було звільнено від адміністративної відповідальності та закрито провадження по справі (27.10.2017р. за адресою: [ADDRESS] вчинила сімейну сварку, в ході якої висловлювалася нецензурною лайкою, погрожувала фізичною розправою на адресу своєї бабусі, [PERSON]). 11.12.2017р. [PERSON], [INFO], надала пояснення, в яких зазначила, що [PERSON] не займається вихованням та матеріальним забезпеченням своєї доньки, вказані пояснення наявні в матеріалах справи. 13.12.2017р. до Соборного ВП близько 21.00 надійшло повідомлення по спецлінії "102" від громадянки [PERSON], [INFO] (тітка [PERSON], рідна сестра [PERSON]) про те, що її племінниця, [PERSON], [INFO], близько 14.00 пішла до своєї матері за адресою: [ADDRESS]. Малолітня [PERSON] була знайдена у своєї подруги, [PERSON], [INFO], за адресою: м. Дніпро, пр. [ADDRESS] живою та здоровою, що підтверджується відповідним повідомленням Соборного ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області від 14.12.2017р. Управлінням-службою у справах дітей неодноразово проводилися профілактично - роз'яснювальні бесіди з [PERSON], але позитивного результату дані дії не дали. 20.12.2017р. на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Соборної районної у місті Дніпрі ради розглянуто клопотання Управління-служби у справах дітей про доцільність позбавлення [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] [PERSON] на засідання комісії не прийшла, хоча заздалегідь була повідомлена про час та місце проведення. З 15.01.2018р. [PERSON] до школи не ходить. Зі слів прабаби [PERSON], [PERSON], у дівчинки педикульоз, що підтверджується повідомленням СЗШ № 107 від 22.01.2018 № 26. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 12 вказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Вищевказаними статтями визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов'язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов'язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п. 15, 16 Постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Крім того, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до висновку виконавчого комітету Соборної районної у м.Дніпрі ради від 24.01.2018р. № 22/05-38, Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньки, [PERSON], [INFO] З 26.01.2018р. та по теперішній час дитина, [PERSON], [INFO].н., перебуває у Комунальному закладі соціального захисту центрі соціально-психологічної реабілітації дітей, що підтверджується довідкою вказаного закладу від 30.05.2018р. № 01-23/120. Згідно з п. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно зі ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду у з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Суд критично оцінює заперечення відповідача відносно позбавлення її батьківських прав, та стягнення аліментів, оскільки будь-яких доказів реального бажання повернути дитину та забезпечити їй належні умови проживання, харчування, навчання, лікування, догляду тощо, які б переконали суд у бажанні матері змінити спосіб свого життя та відношення до дитини, суду надано не було. Відповідачем не надано суду належних та достатніх доказів на спростування позиції органу опіки та піклування, якими доведено, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, по її утриманню та піклуванню за її здоров'ям та розвитком. У зв'язку з вищевикладеним, у даній справі суд приходить до висновку про те, що існує реальна загроза життю та здоров'ю дитини внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків. З урахуванням викладеного, а також приймаючи до уваги позицію та висновок Органу опіки та піклування, суд приходить до висновку про наявність передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, з урахуванням розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини від 6 років, суд вважає за можливе стягнути з відповідача щомісяця аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1000 гривень до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позовних вимог та звільнення позивача від сплати останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704 гривні 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved