Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-03 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі ? ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 500922601 від 29.11.2013 у розмірі 32730,02 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає наступне. 29.11.2013 між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500922601, за умовами якого позивач зобов'язуєтсья надати відповідачеві кредит у сумі 31011,00 гривень у строк з 29.11.2013 до 02.12.2015 року. Відповідо до умов укладеного договору відповідач зобов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати відсотки за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачеві кредит у сумі 31011,00 грн. Відповідач, у порушення умов договору, свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого станом на 17.06.2016 року має прострочену заборгованість за кредитом - 25193,98 грн., за відсотками - 1904, 47 грн. та по комісії - 5631,57 грн. 17.07.2017 року по справі було ухвалене заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» задоволено у повному обсязі. 04.08.2017 року відповідачем на адресу суду було надіслано заяву про перегляд заочного рішення суду від 17.07.2017 року та застосування строків позовної давності. Ухвалою суду від 14.11.2017 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення суду від 17.07.2017 року скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку. Представник ПАТ «Альфа-Банк» у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, в заяві про перегляд заочного рішення просить справу розглянути без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до умов договору, позивач забов'язався надати відповідачеві кредит. Відповідно до умов договору, Відповідач забов'язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього - Графіком погашення кредиту. Відповідно до ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. На виконання умов договору відповідачу була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Зважаючи на невиконання відповідачем зобов'язання стосовно повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення з відповідача заборгованості кредиту, за відсотками та неустойкою. Згідно п.1 ч.2ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Згідно ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань. Відповідно до статті 509ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідач взяті на себе за договором зобов'язання в добровільному порядку не виконав, внаслідок чого у відповідача утворилась прострочена заборгованість перед ПАТ "Альфа-Банк", яка, станом на 17.06.2016 року складає 32730,02 грн, а саме: заборгованість за кредитом - 25193,98 грн., заборгованість за відсотками - 1904, 47 грн. та заборгованість по комісії - 5631,57 грн. З урахуванням викладених обставин та з оглядом на порушення відповідачем умов кредитного договору та взятих на себе зобов'язань, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 500922601 від 29.11.2013 у розмірі 32730 (тридцять дві тисячі сімсот тридцять) гривень 02 (дві) копійки. З приводу заявленого відповідачем клопотання про застосування строку позовної давності суд зазначає, що воно задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 статті 259 ЦКУ України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно пункту 24 кредитного договору № 500922601 від 29.11.2013 сторони домовились про те, що позовна давність за спорами, що випливають із договору, включаючи, але не обмежуючись, відшкодуванням збитків, сплати неустойок (штрафів) тощо, становить 50 (п'ятдесят) років. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»). Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. З огляду на те, що у зобов'язальних правовідносинах наслідком невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язання є порушення суб'єктивного права кредитора, початком перебігу строку позовної давності є момент порушення цього права, беручи до уваги те, коли він довідався або міг довідатися про його порушення. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (зазначений висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.). Враховуючи, що відповідно до додатку № 1 до кредитного договору №500922601 від 29.11.2013 року передбачене погашення позичальником кредиту частинами по 02 число кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Судом встановлено, що останній раз платіж у погашення боргу по кредитному договору №500922601 від 29.11.2013 року відповідачем було внесено 27 травня 2014 року. Позивач звернувся до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором 20 липня 2016 року, тобто в межах строку позовної давності. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судового збору, сплаченого позивачем складає 1378,00 гривень. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 1378,00 гривень. На підставі викладеного, відповідно до ст.526,625,509,1050,1054 ЦК України,

Outcome: approved