Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

У квітні 2015 року позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на нерухоме майно, що залишилось після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 03 травня 2010 року, а саме на домоволодіння № 14 по вул. Джамбула в м. Маріуполі, яке складається з жилого будинку (літ. А-1) загальною площею 30,1 кв.м., житловою - 9,5 кв.м., прибудов (літ. а-1, а1-1), веранди (літ. а2-1), вбиральні (літ. Г-1), літнього душу (літ. Д-1) та огородження № 1. В обґрунтування позову зазначила, що 03 травня 2010 року помер її чоловік [PERSON]. 11 травня 1988 року вони з ним зареєстрували шлюб у Палаці одруження м.Маріуполя, актовий запис № 1687. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. 08 січня 1998 року шлюб було розірвано. Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 16 квітня 2013 року було встановлено факт її постійного проживання з [PERSON] з 1998 року до дня відкриття спадщини та на момент відкриття спадщини 03 травня 2010 року. Заповіту [PERSON] не залишав і у травні 2013 року вона звернулась до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після його смерті, як спадкоємець четвертої черги. 08 травня 2013 року нотаріусом було відкрито спадкову справу № 280/2013 на майно померлого [PERSON], який на день смерті був зареєстрований в [INFO]. Інші спадкоємці за законом [PERSON] донька спадкодавця, та [PERSON] сестра спадкодавця, протягом встановленого законом шестимісячного строку до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертались. 14 квітня 2013 року квартальним КСН «Перспектива» у присутності свідків було складено акт про відмову від спадщини [PERSON] - доньки спадкодавця [PERSON], на її користь. Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно, а саме домоволодіння № 14 по вул. Джамбула в м. Маріуполі, яке складається з жилого будинку (літ. А-1), загальною площею 30,1 кв.м., житловою - 9,5 кв.м., прибудов (літ. а-1, а1-1), веранди (літ. а2-1), вбиральні (літ. Г-1), літнього душу (літ. Д-1) та огородження № 1. Усі обєкти 1934-1988 років будівництва. 28 лютого 2014 року державний нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок на імя спадкодавця, про що нотаріусом були видано відповідну постанову. Зазначає, що даний жилий будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі продажу, укладеного 26 лютого 1983 року між ним та [PERSON], який прийняв його у спадщину після смерті матері [PERSON], померлої 22 вересня 1982 року. Рішенням виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м.Маріуполя Донецької області № 197 від 26 квітня 1989 року (протокол № 4) було змінено прізвище у технічній документації на домоволодіння № 14 по вул. Джамбула з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується архівною довідкою з Державного архіву Донецької області від 11 червня 2013 року № 01/1-10/836. З 24 лютого 1983 року [PERSON] був зареєстрований за вказаною адресою. З моменту придбання вказаного домоволодіння її чоловік планував почати будівництво нового будинку більшою площею на даній земельній ділянці. На виконання будівельних робіт 11 жовтня 1989 року було отримано дозвіл Головного управління архітектури та містобудування м.Маріуполя по зведенню індивідуального жилого будинку за вказаною адресою, згідно рішення Іллічівської райвиконкому м.Маріуполя від 26 вересня 1989 року № 463. Проте через тривалу хворобу та інші сімейні обставини будівництво будинку не було завершено. Відповідно за життя [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право власності на придбаний ним будинок. 09 грудня 2014 року на підставі рішення Маріупольської міської ради № 6/42-4985 від 30 жовтня 2014 року між нею та Маріупольською міською радою було укладено договір оренди земельної ділянки. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги, просила їх задовольнити. Представник відповідача - Маріупольської міської ради, в судове засідання не зявилась, надала на адресу суду заяву про розгляд справи без її присутності, а також письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги не визнала. Зазначила, що 26 лютого 1983 року між померлим чоловіком позивачки та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу домоволодіння № 14, розташованого в м.Маріуполі по вул. Джамбула, який належав матері останнього [PERSON] Укладена угода є недійсною, оскільки [PERSON] не був власником вказаного будинку, у звязку із чим не мав права його відчужувати. Відповідно до виписки з рішення виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м.Маріуполя від 26 квітня 1989 року № 197 за зверненням мешканців Іллічівського району змінено прізвище у технічній документації на домоволодіння № 14 по вул. Джамбула в м. Маріуполі з [PERSON] на [PERSON], який помер 03 травня 2010 року. Позивачкою не надано до матеріалів справи відомостей стосовно того, хто був зареєстрований та мешкав на час смерті [PERSON] по вул. Джамбула, буд. 14. Вважає, що будівництво жилого будинку № 14 по вул. Джамбула в м. Маріуполі відбувалось у порушення до чинного на час його будівництва законодавства. За життя [PERSON] нерухоме майно в експлуатацію не здав, право власності в установленому порядку зареєстровано не було, а тому воно не може входити до складу спадщини, яка відкрилась після його смерті. Переходу права власності у порядку спадкування на вказане нерухоме майно не відбулось та право власності у [PERSON] не виникло. Просила у задоволенні позову відмовити. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер 03 травня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 461161, виданим 05 травня 2010 року Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 550. (а.с. 8). Рішенням Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 16 квітня 2013 року було встановлено факт постійного проживання позивачки з [PERSON], який помер 03 травня 2010 року, за адресою: м. Маріуполь, вул. Джамбула, 14, з 1998 року часу розірвання шлюбу, до дня відкриття спадщини та на момент відкриття спадщини 03 травня 2010 року. Рішення суду набрало законної сили 26 квітня 2013 року. (а.с. 10-11). Також з указаного рішення вбачається, що до 1998 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено у травні 1988 року. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги зокрема належать той з подружжя, який його пережив. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. (ст. 1264 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України). Як вбачається з акту, складеного 14 квітня 2013 року квартальним КСН «Перспектива» у присутності свідків, донька спадкодавця [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], який помер 03 травня 2010 року, на користь позивачки. При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння № 14, розташоване по вул. Джамбула в м. Маріуполі, після смерті [PERSON], який помер 03 травня 2010 року, в отриманні вищезазначеного свідоцтва позивачці було відмовлено з тих підстав, що спадкодавець [PERSON] за життя не отримав правовстановлюючих документів на домоволодіння за вищезазначеною адресою. Відмова була вмотивована у постанові державного нотаріуса Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] № 495/02-31 від 28 лютого 2014 року. Спадкоємці за законом згідно ст.ст. 1261, 1262 ЦК України [PERSON] донька спадкодавця, та [PERSON] сестра спадкодавця, протягом шестимісячного строку не подали заяви про прийняття спадщини за законом до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, тому вважаються такими, що не прийняли її згідно ч.1 ст. 1272 ЦК України. (а.с. 12). Під час розгляду справи суд враховує розяснення, викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (надалі за текстом [PERSON] ВССУ), в пункті 3.1. якого зазначено, що при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року. З матеріалів справи вбачається, що 26.02.1983 року між [PERSON] та чоловіком позивачки була укладена письмова угода купівлі-продажу житлового будинку № 14 по вул. Джамбула, яка не була нотаріально посвідчена. У 1967 році одразу після укладення договору купівлі-продажу чоловік позивачки [PERSON] зареєструвався у придбаному ним будинку № 14 по вул. Джамбула, а після реєстрації шлюбу з позивачкою у будинку у липні 1988 року була зареєстрована і [PERSON], що підтверджується наявною в матеріалах справи копією домової книги та відмітками в ній. Згідно технічного паспорту від 13.08.2013 року на житловий будинок № 14 по вул. Джамбула в місті Маріуполі, загальною площею 14,8 м.кв., домоволодіння було побудовано у 1934 та 1988 роках. [PERSON] з моменту його придбання почав його будівництво, для чого отримав дозвіл на будівництво нового будинку більшою площею, проте оформити правовстановлюючі документи на нього не встиг. Попри недотримання нотаріальної форми укладання договору купівлі-продажу у 1983 році, [PERSON] як покупець за угодою звернувся в установленому порядку до державного органу влади, який за діючим на той час законодавством мав повноваження на підтвердження права власності, із заявою про укладення вказаного договору та реєстрацію домоволодіння на нього. Відповідно до архівної виписки № 01/1-10/836 від 11 червня 2013 року з рішення виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м.Маріуполя Донецької області № 197 від 26 квітня 1989 року (протокол № 4) прізвище у технічній документації на домоволодіння № 14 по вул. Джамбула було змінено з [PERSON] на [PERSON] (а.с. 21,23).Тобто за вказаним рішенням орган державної влади, якому законодавчо було надані повноваження на підтвердження факту переходу права власності, дав свою згоду та узаконив факт переходу права власності на [PERSON] 11 жовтня 1989 року [PERSON] на виконання будівельних робіт було отримано дозвіл Головного управління архітектури та містобудування м.Маріуполя по зведенню індивідуального жилого будинку за вказаною адресою, згідно рішення Іллічівської райвиконкому м.Маріуполя від 26 вересня 1989 року № 463. Проте через тривалу хворобу та інші сімейні обставини будівництво будинку не було завершено. Відповідно за життя [PERSON] не встиг отримати свідоцтво про право власності на придбаний ним будинок. 13 серпня 2013 року державним комунальним підприємством «Маріупольським БТІ» було виготовлено технічний паспорт на домоволодіння № 14, розташоване по вул. Джамбула в м.Маріуполі, на імя [PERSON]. Згідно даних технічного паспорту вказане домоволодіння складається з жилого будинку (літ. А-1), загальною площею 30,1 кв.м., житловою - 9,5 кв.м., 2 прибудов (літ. а-1, а1-1), веранди (літ. а2-1), вбиральні (літ. Г-1), літнього душу (літ. Д-1) та огородження № 1. (а.с. 13-17). Згідно повідомлення Державного архіву Донецької області № 01-26/175 від 26 лютого 2014 року, у даних архіву мається протокол № 12 засідання виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів м.Маріуполя від 26 вересня 1989 року, у якому мається рішення № 463 про дозвіл [PERSON] будівництва нового жилого будинку зі зносом старого по вул. Джамбули, 14. (а.с. 24). Відповідно до пункту 10 «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР», яка затверджена Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погоджена з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, при відсутності правовстановлюючих документів, які зазначені в цій інструкції (додаток N 1), зацікавлена юридична або фізична особа (установа, підприємство, організація, громадянин, колгоспний двір) подає до виконкому місцевої Ради депутатів трудящих заяву про оформлення права власності на будинок або домоволодіння і видачу свідоцтва про це. Пунктами 12 та 13 вказаної Інструкції встановлено, що для вирішення питання про можливість оформлення права власності (п. 10) виконком місцевої Ради депутатів трудящих доручає бюро технічної інвентаризації: а) оглянути будинок (домоволодіння); б) одержати відомості у громадян, які проживають у будинку, зазначеному заявником, а також у сусідніх будинках, та зясувати, хто являється його власником. Про час огляду і збирання відомостей бюро технічної інвентаризації вивішує обяви на видному місці на даному будинку і сусідніх будинках; в) скласти акт огляду будинку (домоволодіння) і одержати відомості за підписом представника бюро технічної інвентаризації і громадян, які дали відомості; г) перевірити документи і відомості, подані заявником, порівнюючи їх з матеріалами, що зібрані на місці огляду будинку (домоволодіння), із відомостями, одержаними від громадян. Бюро технічної інвентаризації на підставі зібраних матеріалів, а також матеріалів, поданих заявником, складає мотивований висновок про те, чи належить будівля заявнику, і подає його виконкому місцевої Ради депутатів трудящих, який виносить відповідне рішення. Після винесення виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, органи комунального господарства, а де їх немає виконком місцевої Ради депутатів трудящих видає власникові свідоцтво про право особистої власності на будинок за встановленою формою (додаток N 2 та 2-а). При винесенні виконкомом рішення про оформлення права власності на будинок або домоволодіння, що належить місцевій Раді депутатів трудящих, державній, кооперативній або громадській установі, підприємству чи організації, бюро технічної інвентаризації, на підставі цього рішення, провадить реєстрацію будинку або домоволодіння та видає реєстраційне посвідчення (додаток N 3 та 3-а). Крім того, в пункті 16 Інструкції закріплено, що в разі предявлення заявником так званої домашньої угоди, в підтвердження належності йому будинку внаслідок купівлі-продажу, міни, дарування або відчуження будинку на умовах довічного утримання, питання про визнання цієї угоди дійсною може бути вирішено судом в загальнопозовному порядку (ст. 47 Цивільного кодексу УРСР). Системний аналіз наведених положень законодавства, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що з метою захисту майнових прав громадян передбачалися випадки, коли особа була власником домоволодіння, але не мала належного правовстановлюючого документу. В таких випадках особа мала право подати заяву до виконкому місцевої Ради депутатів, за результатами ретельного розгляду якої виконком був наділений повноваженнями винести відповідне рішення про оформлення права власності на будинок, що було підставою для реєстрації будинку та видачі реєстраційного посвідчення. У даному випадку у справі судом встановлено, що [PERSON] після укладення договору купівлі-продажу звернувся до виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів та отримав його позитивне рішення про оформлення технічної документації на своє імя, але відповідного реєстраційного посвідчення в БТІ не оформив і державної реєстрації не пройшов. Разом з цим в матеріалах справи вказане рішення наявне та внесені відповідні записи про зміну власника на [PERSON] Враховуючи це, суд вважає, що [PERSON] набув за рішенням органу місцевого самоврядування право власності на вказаний будинок № 14 по вул. Джамбула в м. Маріуполі, оскільки вчинення реєстраційної дії за діючим на той час законодавством не було визначальним та обовязковим для виникнення права власності, а було лише похідним для упорядкування державного обліку існування права власності. Вказана позиція також викладена в [PERSON] ВССУ (пункті 3.1.), де наголошено, що за ч. 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Вказана Інструкція 1966 року передбачала державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. З урахуванням зазначених положень законодавства та розяснень ВССУ, суд вважає доведеним належними доказами факт набуття права власності на спірний будинок спадкодавцем по спадковій справі № 280/2013, а тому житловий будинок № 14 по вул. Джамбула в м. Маріуполі є обєктом спадкування та входить до спадкової маси після смерті [PERSON], який помер 03 травня 2010 року. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Рішенням Маріупольської міської ради № 6/42-4985 від 30 жовтня 2014 року для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, побудованих самовільно, позивачці [PERSON] було надано в оренду земельну ділянку, розташовану в м.Маріуполі по вул. Джамбули, 14, кадастровий номер № 1412336600:01:012:0621. 09 грудня 2014 року між Маріупольською міською радою та позивачкою було укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої в м. Маріуполі по вул. Джамбула, 14, кадастровий номер № 1412336600:01:012:0621. Строк дії договору 10 років з 30 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2024 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 32650623 від 26 січня 2015 року, на підставі договору оренди земельної ділянки б/н, укладеного 09 грудня 2014 року між Маріупольською міської радою та позивачкою, за [PERSON] зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 0,0741 га, розташованої в м.Маріуполі по вул. Джамбула, 14. Строк дії 10 року з 30 жовтня 2014 року по 30 жовтня 2024 року. (а.с.18). Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За наведених обставин, враховуючи, що у інший спосіб, окрім як за рішенням суду, позивачка [PERSON] яка є спадкоємицею за законом, після смерті чоловіка не може реалізувати своє право на прийняття спадщини та оформлення спадкових прав, суд приходить до висновку про захист права позивачки та визнання за нею права власності домоволодіння № 14, розташоване по вул. Джамбула в м.Маріуполі, що не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved