Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Луганське енергетичне об'єднання» звернулось до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], про стягнення збитків у розмірі 15025 гривень 33 копійки, завданих внаслідок споживання не облікованої електричної енергії, та судового збору у сумі 243 гривні 60 копійок. Про місце, день та час розгляду справи, сторони повідомлялись належним чином. Представник позивача подав заяву, якою змінив розмір позовних вимог, просив стягнути з відповідача 14425 гривень 33 копійки та судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок (у зв`язку із частковою оплатою). Також просив розглянути справу без його участі. Відповідач подала заяву, якою теж просила розглянути справу без її участі, а позовні вимоги визнала у повному обсязі. Також зазначила, що правові наслідки визнання позову їй відомі та зрозумілі, їх роз'яснення з боку суду не потребує. При цьому просила розстрочити виконання рішення суду. Відповідно до положень частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Зважаючи на те, що відповідач подала письмову заяву, якою свідомо, добровільно та безумовно визнала позовні вимоги, суд приймає визнання нею позову. При цьому судом враховано, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача). Також суд враховує й те, що позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом стягнення збитків. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.2), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідача у повному обсязі. Разом з цим, суд враховує, що відповідач подала клопотання про розстрочку виконання рішення суду шляхом надання їй можливості сплачувати по 200 гривень щомісячно, до 30 числа, починаючи сплату з травня місяця 2015 року. Відповідно до положень статті 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може розстрочити виконання, про що зазначає в рішенні. Тому, зважаючи на повідомлені відповідачем обставини, суд вважає можливим надати відповідачу розстрочку виконання рішення суду в частині стягнення з нього боргу у розмірі 14425 гривень 33 копійки шляхом сплати позивачу у квітні 2015 року (до 30 числа) - 25 гривень 33 копійки, а у подальшому, тобто починаючи з травня 2015 року, шляхом сплати позивачу щомісячно до 30 числа, по 200 гривень, а ж до сплати боргу у розмірі 14400 гривень. Таким чином,

Outcome: approved