Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання втратившим право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2007 року та договору дарування квартири від 14.03.2003 року, належить квартира [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрована та постійно проживає позивачка по справі, а відповідач - її син [PERSON], [INFO], також зареєстрований в цій квартирі, але не проживає з березня 2003 року, особистий речей у квартирі немає. Також відповідач не виконує обов'язки члена сім'ї, пов'язані з утриманням, оплатою житлового приміщення та комунальних послуг, у зв'язку з чим, позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги за відповідача. На теперішній час місцезнаходження відповідача невідомо. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, але надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився по невідомій суду причині, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані по справі докази, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, їх діти, батьки). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до частини 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Підстави позбавлення члена сім'ї права користування жилим приміщенням, яке належить громадянинові на праві власності, визначені ст. 405 ЦК України. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 16.03.2007 року та договору дарування квартири від 14.03.2003 року, належить квартира [ADDRESS] (а.с.8-9). Як вбачається з довідки з місця мешкання по склад сім'ї та реєстрації КП "СЄЗ" б/н від 31.03.2015 року, в квартирі [ADDRESS] зареєстрована позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с.15). Згідно довідки комітету мікрорайону №1 Краматорської міської ради № 01-24-2295 від 10.12.2014 року відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з березня 2003 року (а.с.7). При таких обставинах, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved