Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

У грудні 2016р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з зазначеним позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Малиновський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Малиновський ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області), посилаючись на те, що 18 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ «Сведбанк»)та [PERSON] був укладений кредитний договір №1501/0607/71-115 від 18 червня 2007р. В якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №1501/0607/71-115 від 18 червня 2007р. між банком та [PERSON], був укладений договір іпотеки №1501/0607/71-115-Z-1 від 18 червня 2007р., згідно умов якого останній передав ВАТ «Сведбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності. Позивач зазначав, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк» та Факторинговою компанією «Вектор Плюс» (далі - ФК «Вектор Плюс») укладено договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2. якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації. Також 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2. якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача. Стверджував, що 22 серпня 2011року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в рамках виконавчого провадження № 28778233, винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться в іпотеці ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивач стверджував, що він, як іпотекодержатель вищевказаного майна має пріоритет на задоволення забезпечених іпотекою вимог, оскільки договір іпотеки був укладений раніше винесеної держаним виконавцем постанови, а боржник звернувся до ТОВ «Кредитні ініціативи»із заявою про добровільну реалізацію іпотечного майна, для погашення заборгованості. Посилаючись на вищевикладене, позивач просив суд винести рішення, яким звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: квартиру №14, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Виїзна, 2, що накладений 22 вересня 2011року Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в рамках виконавчого провадження №28778233 постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Представник ТОВ «Кредитні ініціативи»діючий за довіреністю від 06 жовтня 2016р. в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та розглянути поданий позов за його відсутності в порядку заочного провадження, у звязку з неявкою відповідача в судові засідання (а.с.74,75). Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Надав через канцелярію суду заяву, якою позовні вимоги визнав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити (а.с.66,77). Представник Малиновського ВДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській областів судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 18 червня 2007року належить квартира №14, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Виїзна, 2 (а.с.46). 18 червня 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №1501/0607/71-115 від 18 червня 2007р. (а.с.36-45). В якості забезпечення виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором №1501/0607/71-115 від 18 червня 2007р. між банком та [PERSON], був укладений договір іпотеки №1501/0607/71-115-Z-1 від 18 червня 2007р., згідно умов якого останній передав АКБ «ТАС-Комерцбанк» в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS], яка належить йому на праві власності (а.с.46-49). Зазначене обтяження було зареєстроване 21 червня 2007року у державному реєстрі іпотек за №5177234 (а.с.50-51,52-53). Встановлено, що 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступало правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступало правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2. якого банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі документації (а.с.8-13). 28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ФК «Вектор Плюс» укладено нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечними договорами, відповідно до п.1.2. якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку №1 до цього договору (а.с.34-35). 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу, відповідно до п.2.1, 2.2. якого клієнт (ТОВ «ФК «Вектор Плюс») відступає фактору (ТОВ «Кредитні ініціативи») свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить клієнту на підставі документації.Отже, внаслідок укладення вказаних договорів відбулася заміна кредитора, а саме ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача (а.с.14-31). Також, 28 листопада 2012 року між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено нотаріально посвідчений договір про передачу прав за іпотечним договором, відповідно до п.1.2. якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю права за іпотечними договорами, перелік яких наведено у додатку №1 до цього договору (а.с.32-33) Судом встановлено, що 22 вересня 2011року постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС ОМУЮ [PERSON]№ВП28778233 про накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження було накладено арешт на квартиру №14, що розташована по вул. Виїзна, 2 у м. Одесі, яка належить на праві власності [PERSON] (а.с.52-53). Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч.1 ст. 317 ЦК України). Згідно ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власник розсуд. Відповідно до ч.7 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється вико навцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Окремим видом застави, згідно ст. 575 ЦК України, є іпотека. Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Частиною 2 ст. 586 ЦК України встановлено, що заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Згідно ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки квартира №14, що розташована по вул. Виїзна, 2 у м. Одесі, на яку державним виконавцем накладався арешт, перебуває з 2007 року в іпотеці, іпотекодержатель має переважне право на задоволення його вимог про стягнення боргу з боржника шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. З матеріалів справи вбачається, що позивач має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення відповідачем заборгованості, проте накладення державним виконавцем арешту на майно [PERSON], перешкоджає йому у реалізації своїх прав як іпотекодержателя. В силу положень ч. 1,3 ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право заставодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави. Тобто, внаслідок накладення арешту на заставлене майно позивач на сьогоднішній день позбавлений можливості реалізувати свої права заставодержателя, які передбачені законодавством України та договором застави, на задоволення своїх вимог у позасудовому порядку стягнення на предмет застави шляхом прийняття предмету застави у свою власність або шляхом продажу предмету застави будь-якій особі, що порушує його права та законні інтереси. Отже, наявність арешту, накладеного державним виконавцем позбавляє позивача застосувати позасудовий порядок стягнення на предмет іпотеки, як спосіб стягнення, який дозволяє задовольнити грошові вимоги переважно перед іншими кредиторами відповідача. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на свій розсуд. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх відповідне задоволення в частині звільнення вказаного нерухомого майна з-під арешту. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги про звільнення іпотечного майна з-під арешту є обґрунтованими та законними, оскільки оскаржувана постанова порушує права позивача, щодо виконання зобовязань за кредитним договором перед позивачем. Судовий збір у справі складає 1378,00грн. та був сплачений позивачем у повному обсязі (а.с.7).

Outcome: approved