Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі з 22 травня 2004 року по липень 2012 року. Шлюб між нами розірвано на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20.07.2012 року. Від спільного подружнього життя у нас є син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Лубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20.07.2012 року місце проживання дитини визначено зі мною. Па даний час ми проживаємо по [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу вона матеріально утримує та піклується про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач фактично з моменту розлучення (з 2012 року) зв`язків з дитиною не підтримує, не бере участі у вихованні та утриманні, не цікавиться його справами, станом навчання. Син часто хворіє, проте, батько зовсім не цікавиться його здоров`ям, не відвідує. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно, без його участі та підтримки. Неучасть батька у вихованні дитини підтверджується відповідними довідками. Станом на 01.06.2020 року борг по сплаті аліментів відповідача становить 27806, 50грн. Вважає, що відповідач по справі, [PERSON] , фактично самоусунувся від виховання та утримання дитини, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, що є підставою позбавлення його батьківських прав. Позивачка [PERSON] , згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки не повідомив, заяв та клопотань від нього не надходило. Представник третьої особи: служби у справах дітей Дубенської міської ради - Кобилянський Р.Ф., згідно поданої заяви, просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с. 10). [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] (а.с. 8). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 20.07.2012 року (а.с. 11). Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 26.07.2012 року з відповідача [PERSON] та користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 12). Згідно довідки-розрахунку стосовно несплати аліментів, виданої Дубенським МРВ ДВС від 15.06.2020 №19315, станом на 01.06.2020 року борг по сплаті аліментів становить 27806, 50 грн. (а.с. 13-14). Як свідчить інформація Дубенської ЗОШ І-ІІІ ст №6 від 06.03.2020 року №56, [PERSON] . [INFO] навчається в 9-А класі Дубенської ЗОШ І-ІІІ ст №6 з першого класу. Батько дитини не цікавиться станом навчання, його справами у школі, жодного разу не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класним керівником щодо успішності та поведінки сина. Зі слів [PERSON] вони не підтримують контактів (а.с. 15). Згідно інформації Дубенської амбулаторії №3 КНП "ЦПМСД" від 27.03.2020 року, на обліку в амбулаторії перебуває дитина - [PERSON] , [INFO] , який проживає у [ADDRESS] . При відвідуванні амбулаторії та при проведенні щеплень з дитиною завжди була мама. Тата медичний персонал амбулаторії не бачив (а.с. 16). Факти неучасті відповідача у вихованні дітей підтверджуються також письмовими заявами свідків: [PERSON] , жителя [ADDRESS] : [PERSON] , жительки [ADDRESS] . Згідно їх письмових заяв, відповідач по справі не виконує своїх батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] з моменту розлучення (з 2012 року), не цікавиться його життям та здоров`ям, не відвідує, нічим не допомагає та фінансово не забезпечує (а.с. 18-19, 20). Згідно висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради від 26 лютого 2021 року № 948/05-02-29/21, вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 33-38). За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 18 грудня 2008 року по справі «Савіни проти України» наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». У частині 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, вказано: «Держави-учасники зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов`язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Відповідно до ст. 165 СК України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позивачкою було надано суду достатньо доказів та пояснень того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дитини. Як зазначено в ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Враховуючи викладене, висновок органу опіки та піклування Дубенської міської ради, суд вважає, що відповідач свідомо ухилявся та ухиляється від виконання батьківського обов`язку відносно свого сина. Він не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідач взагалі не спілкується з сином, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Зазначене є підставою для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Outcome: approved