Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-28 00:00:00

Позивач просить визнати незаконними та скасувати звільнення його з роботи, по-новити на посаді інспектора по охороні громадського правопорядку Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області та стягнути на його користь середній заро-біток за час вимушеного прогулу. Позивач в судове засідання не з"явився, до суду надав заяву, у якій вказав, що просить розгляд справи проводити у його відсутність, на задоволенні позову наполягає. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, до суду надав заяву, відпо-відно до змісту якої позов визнає, просить розгляд справи проводити у його відсутність. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального техніч-ного засобу не здійснюється. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено наступне. [PERSON] , з 08 січня 2018 року по 11 жовтня 2019 року перебував на посаді інспектора по охороні громадського порядку Любимівської селищної ради Каховського ра-йону Херсонської області, що підтверджується копією трудової книги. 09 жовтня 2019 року [PERSON] розпорядженням голови Любимівської селищної ради Каховського району Херсонської області №91к було звільнено з займаної посади за власним бажання, відповідно до його заяви від 29 вересня 2019 року. Позивач вказує на той факт, що заява про звільнення з займаної посади за власним бажанням є такою, що написана під тиском. На підтвердження своїх слів до матеріалів справи додано заяву [PERSON] від 07 жовтня 2019 року про припинення розгляду його попередньої заяви про звільнення з займаної посади за власним бажанням від 29 вересня 2019 року. Відповідно до ст.139 Кодексу законів про працю України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нор-мативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення. Відповідно до п.1 ст.41 Кодексу законів про працю України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів ви-конавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового конт-ролю та контролю за цінами. За змістом ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без за-конної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути по-новлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи позицію позивача, викладену в позові, де він вказує на те, що заява про звільнення його з займаної посади написана під тиском, та не відповідає його дійсній волі, а відповідачем даний факт не оспорюється, позовні вимоги в частині поновлення на роботі підлягають задоволенню. Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100(далі - Порядок). Зокрема, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Згідно із п. 5 розділу IV Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Розрахований відповідачем та визначений у довідці від 16 жовтня 2019 року №02-20-28010119/700-23 середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 5439 грн. та відповідає вищевказаним нормам Порядку, а тому позовні вимоги в цій частині підля-гають задоволенню. Згідно із ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 768.40 грн. судового збору. На підставі ст. 43 Конституції України, ст. 41, 235 Кодексу законів про працю Украї-ни,

Outcome: approved