Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на двокімнатну квартиру [ADDRESS] 29 січня 2014року вона оформила спадкові права і отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру. Після оформлення спадщини вона звернулася до КП «Новокаховське житлово-експлуатаційне управління» з заявою на переоформлення особового рахунку квартири з померлого чоловіка на себе, при переоформленні з'ясувалося, що в квартирі зареєстрований далекий родич чоловіка - [PERSON], якого вона не бачила ще з часу, коли чоловік набув права власності на квартиру після смерті своєї матері, з вересня 2012р. Враховуючи, що відповідач не є її родичем, його особистих речей в квартирі немає, вважає, що право відповідача на користування квартирою припинилося з часу смерті колишнього власника квартири - її чоловіка, тому просила суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явилися, в своїх заявах просили суд розглядати справу в їх відсутність; позов підтримали, проти винесення заочного рішення не заперечували. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що двокімнатна квартира [ADDRESS] належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Новокаховською державною нотаріальною конторою, Херсонської області 25.09.2012р., за реєстраційним №1-1273. [INFO] [PERSON] помер, внаслідок чого єдиною спадкоємицею майна, яке залишилось після смерті останнього, стала його дружина, [PERSON] 29.01.2014р позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за законом- квартиру [ADDRESS]; свідоцтво зареєстроване в реєстрі за №1-54 та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №16967817, що підтверджується витягом від 29.01.2014р. В квартирі [ADDRESS], окрім позивачки зареєстрований також: [PERSON], - родич чоловіка, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання та склад сім'ї, яка видана КП «Новокаховське ЖЕУ» від 06.02.2014 року. Згідно акту «НК ЖЕУ» від 14.02.2014 року, складеного комісійно за участю сусідів позивачки в квартирі [ADDRESS], відповідач не проживає більше п'яти років. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Тобто чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.01.2014 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] В квартирі [ADDRESS] окрім позивачки зареєстрований [PERSON] Позивачка набула право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, є новим власником квартири та не давала згоди на реєстрацію у квартирі відповідача, а останній був зареєстрований в квартирі зі згоди колишнього власника та зважаючи на те, що після зміни власника квартири, відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України). Право відповідача, який не є співвласником квартири, на користування квартирою було похідним від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності, припинилося й право відповідача на користування житлом, проживання в ньому. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положенн ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. ( ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). У відповідності із ст.ст. 29, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved