Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири удаваним та поділ спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги мотивує тим, що 30 вересня 2003 року вона уклала шлюб з [PERSON] За час спільного проживання в шлюбі вони за спільні кошти купили житлову трьохкімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 200000 грн. У січні місяці 2014 року маючи намір провести добровільний поділ набутого подружньогомайна вона звернулася до відповідача, який повідомив, що квартира є його особистим майном, оскільки така йому подарована. Такий договір вона просить суд визнати удаваним, а також визнати договір дарування квартири в дійсності укладеним договором купівлі-продажу, провести поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме квартири, залишивши у власності [PERSON] ? частку житлової квартири, а за нею визнати право власності на ? частину квартири, та стягнути з відповідача витрати пов'язані з розглядом справи. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та уточнили позовні вимоги, зазначивши, що договір дарування був укладений 06 квітня 2004 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що в 2004 році вона нотаріально посвідчила договір дарування квартири. Чому сторони укладали саме договір дарування вона пояснити не може, але з досвіду роботи нотаріуса знає, що це зазвичай роблять для того щоб права на нерухомість не мав інший з подружжя. Вона роз'яснила сторонам їх права і обов'язки які виникають в результаті укладення такого договору. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є одним із співвласників квартири яка була подарована відповідачу по справі. Укладений саме договір дарування вона пояснює тим, що мати відповідача погодилася сплатити за неї комунальні послуги в розмірі близько 5000 грн. і вона як подяку вирішила подарувати їй за те свою квартиру. Не заперечує, що давала оголошення в газеті про продажу квартири, і що до неї приходили подружжя [PERSON] щоб оглянути квартиру та домовитися про ціну. Вона назвала суму продажу 8000 доларів США. Чому квартиру в подальшому не продала а розрахувалася за комунальні послуги подарувавши таку незнайомим людям вона пояснити не може. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона як мати позивачки знає, що її дочка та її чоловік мали намір купити окрему квартиру і для цього по оголошенню ходили оглядали квартири. Знає що вподальшому в 2004 році таку квартиру вони купили і після проведення ремонту стали в ній проживати, де дочка проживає і в даний час. Оформленням документів займався зять бо дочка на той час була вагітна. Свідок [PERSON] суду пояснила що вона є матір'ю відповідача. З Кудіновими знайома з 2000 року. Дізнавшись, що в [PERSON] виникла заборгованість по комунальним платежам, вона з грудня 2003 року вирішила виплатити за неї ці платежі просто пожалівши її, а та в свою чергу в квітні 2004 року подарувала їй за це квартиру, але за її проханням оформила квартиру на сина. Вважає, що невістка немає до квартири ніякого відношення, хоча не заперечує, що ремонт робили син і невістка а також разом там проживали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Так, згідно з копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] одружились 30 вересня 2003 року (а.с.9). З копії будинкової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають у [ADDRESS], вбачається що у даній квартирі зареєстровані [PERSON], [INFO] року народження, [PERSON], [INFO] року народження та [PERSON] [INFO] року народження (а.с.11). Згідно з копією дарування квартири від 06 квітня 2004 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-1212, [PERSON], [PERSON], [PERSON] подарували, а гр-н [PERSON] прийняв в дар квартиру з усіма вигодами, що знаходиться в [ADDRESS], та зареєстрував у Прилуцькому МБТІ на своє ім'я , що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.24,25). Дарувальники квартири ні в яких родинах зв"язки з [PERSON] не знаходились і не знаходяться. У газеті «В двух словах» № 41 (498) від 09 жовтня 2003 року, надруковано оголошення про продаж трикімнатної квартири ( [ADDRESS]) [NUMBER] (а.с.27). Пояснення необхідності дарування квартири [PERSON] та матір"ю відповідача [PERSON] тим, що остання погасила заборгованість по комунальним платежам в сумі близько 5000 грн. за утримання цієї квартири є надуманим і таким що не відповідає дійсності. Передача трикімнатної квартири вартістю 8000 доларів США за оплату комунального боргу в сумі 5000 грн. суперечить здоровому глузду і елементарним звичним відносинам між людьми. До того ж приблизно в цей час [PERSON], як пояснила вона сама, придбала у власність приватний будинок, тобто комунальні платежі сплатить не могла, а будинок у власність придбала. Підсумовуючи вищевикладене та оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку що договір дарування квартири [ADDRESS], укладений 06 квітня 2003 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] з одного боку та [PERSON] з другого - є удаваним, так як в дійсності був укладений договір купівлі-продажу квартири, а тому позивачка [PERSON] має право на визнання за нею права власності на ? частку спірної квартири, оскільки у відповідності до ч.1 ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ст.58 ЦК УРСР, ст..ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст..ст. 60,62, 69-71 СК України, ст..ст. 15, 16, 235, 321, 355, 368, 372 УК України, та

Outcome: approved