Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

У грудні 2016 року позивачі звернулись до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначили, що 04 червня 2016 року померла їх мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку № 67 по провулку Ключовому в м. Маріуполі. Інших спадкоємців щодо майна померлої, крім позивачів, немає. Спадковий будинок належав [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.1992 року. Після смерті матері 13 вересня 2016 року позивачі звернулись до Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, була відкрита спадкова справа. Також державний нотаріус повідомив про те, що за відомостями зі Спадкового реєстру, 26 червня 1992 року їхня мати залишила заповіт, однак, архів нотаріальної контори за цей рік був переданий на зберігання до Донецького обласного архіву, який розташований в м. Донецьк. У звязку із тим, що у теперішній час м. Донецьк є тимчасово окупованою територією, отримати копію заповіту та встановити коло спадкоємців після смерті [PERSON] не виявляється можливим. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2016 року державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у звязку із відсутністю у спадкоємців необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів. За таких підстав, позивачі були вимушені звернутися до суду та просили визнати за кожною з них право власності на 1/2 частину домоволодіння № 67 по провулку Ключовому в м. Маріуполі у порядку спадкування за законом після смерті їхньої матері [PERSON] Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] міської ради надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, вирішення позову залишила на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі свідоцтва про народження, виданого 21.01.1952 року Першотравневим міським районним РАЦС Одеської області, вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Також, згідно свідоцтва про народження, виданого 06.02.1961 року Першотравневим міським районним РАЦС Миколаївської області, батьками [PERSON] також є [PERSON] та [PERSON]. 01 вересня 1973 року у Будинку одруження м. Жданова Донецької області між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 01.09.1973 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON]. У свою чергу, як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу, виданого 25.10.1991 року Будинком одруження м. Маріуполя Донецької області, [PERSON] та [PERSON] 25 жовтня 1991 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON]. Отже, з наведених документів вбачається, що позивачі є дочками покійного спадкодавця [PERSON], померлої 04 червня 2016 року. [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок № 67 по провулку Ключовому в м. Маріуполі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 26 червня 1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] за № 2-1001 та зареєстроване за нею у [PERSON] БТІ 04.08.1992 року за реєстраційним № 1236. 04 червня 2016 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 06.06.2016 року Іллічівським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, до спадкоємців першої черги, зокрема, належать діти покійного спадкодавця. Встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивачі. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Матеріалами справи встановлено, що позивачі [PERSON] та [PERSON] своєчасно та належним чином звернулись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови державного нотаріуса Третьої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2016 № 2800/02-31, позивачам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 04 червня 2016 року [PERSON] на майно, яке складається з житлового будинку № 67 по провулку Ключовому у місті Маріуполі. Причиною такої відмови нотаріуса була наявність заповіту, посвідченого Третьою [PERSON] державною нотаріальною конторою 26 червня 1992 року за реєстровим № 2-1003, зробленого [PERSON], [INFO] Архів нотаріальної контори за 1992 рік передано на зберігання до Донецького обласного архіву, який розташований в м. Донецьк. У звязку із тим, що м. Донецьк є тимчасово окупованою територією, отримати копію заповіту та встановити коло спадкоємців після смерті [PERSON] не виявляється можливим. За відсутністю у спадкоємців необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів спадкоємцям було запропоновано звернутися до суду. Тобто позивачі, будучи спадкоємцями першої черги за законом, зверталися до нотаріальної контори в установленому законом порядку для оформлення спадкових прав після смерті матері, але з огляду на відсутність доступу до нотаріального архіву, забезпечення якого покладено на державу, обєктивно позбавлені можливості зробити це в досудовому порядку, у звязку із цим спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є доньками [PERSON], померлої 04 червня 2016 року. На підставі договору купівлі-продажу від 26.06.1992 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої [PERSON] нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] належав будинок № 67 по провулку Ключовому в м. Маріуполі. За час свого життя 26 червня 1992 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої [PERSON] нотаріальної контори за реєстровим № 2-1003, який переданий на зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. Отримати дублікат цього документу в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній, через проведення антитерористичної операції в м.Донецьк. Окрім того, відповідно до листа Центру поштового звязку № 5 Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 07.03.2016р. на даний час в м.Донецьк проводиться антитерористична операція та не приймаються поштові відправлення у цей населений пункт, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву. Попри це, суд вважає [PERSON] та [PERSON] спадкоємцями першої черги щодо майна померлої матері за законом, адже позивачі в установлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, належних доказів складання заповіту іншим особам ніж дочкам до суду представлено не було. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обовязок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізації майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м.Донецьк. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Згідно ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивачів законними та можливим їх задовольнити, визнавши за кожним із них право власності після матері у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved