Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участі третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,\~в котрому\~просить суд\~визнати [PERSON] , [PERSON] такими,\~що втратили право на користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 29 липня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання на 23 листопада 2020 року. У період з 26 серпня 2020 року по 11 вересня 2020 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Свячена Ю.Б. перебувала у щорічній основній відпустці. 23 листопада 2020 року учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Інші учасники справи про причини неявки не повідомили. Розгляд справи відкладено на 25 лютого 2021 року. 25 лютого 2021 року учасники процесу в судове засідання не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Розгляд справи відкладено на 08 червня 2021 року. 08 червня 2021 року позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву, згідно якої, просить суд слухати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі до суду не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та дату судового засідання викликалися судовими повістками та через оголошення щодо виклику осіб на офіційному веб-сайті Приморського районного суду м. Одеси. Належним чином повідомлений представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до суду не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідачі у судові засідання 23 листопада 2020 року, 25 лютого 2021 року, 08 червня 2021 року не з`являлися, сповіщалися належним чином за адресою згідно даних отриманих судом з Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. До суду повернулися конверти з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Виходячи з правової позиції Верховного Суду від 01 квітня 2021 року по адміністративній справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20): врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування. Такий підхід підтверджується чіткою та послідовною судовою практикою, зокрема постановою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі N 814/1469/17,\~постановами Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі N 906/142/18, від 12 грудня 2018 року у справі N 752/11896/17. Тосу, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.280 ЦПК України. Суд, у зв`язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачами відзиву на позов, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у відповідності до договору купівлі-продажу №4387 від 20 грудня 2004 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левенець Т.П., власником квартири [ADDRESS] , загальною площею 67,6 кв.м. є [PERSON] . Право власності за договором купівлі-продажу було належним чином зареєстроване, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 січня 2005 року, номер запису про право власності 6223788. З 09.02.2005 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та з 04.05.2012 року зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується копією довідки №335 виданої КП ЖКС «ПОРТО-ФРАНКІВСЬКИЙ». Відповідно до письмових пояснень мешканців будинку [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , засвідчених головою ОСББ «Сальве», - у квартирі [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , не проживають більше восьми років. Згідно з ч.1 ст.71\~Житлового\~кодексу\~України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72\~Житлового\~кодексу\~України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 41\~Конституції\~України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст.319 ЦК України), усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.3 ст.319 ЦК України). Частиною 1 статті 383\~ЦК\~України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і немає права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 150 ЖК України, передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. З перелічених норм закону вбачається, що саме власнику квартири належить право користування та розпорядження своєю квартирою, а також поряд з ним мають право користування цією квартирою і члени його сім`ї. Право члена сім`ї власника квартири на користування квартирою існує лише до тих пір поки право власності на квартиру не припинене, а при втраті права власності членом сім`ї на квартиру, при відсутності відповідного договору з новим власником припиняється й право членів колишнього власника на користування цією квартирою. При цьому, в п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних у кримінальних справі від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316 - 319 ЦК), то власник на підставі статті 391\~ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116\~Житлового\~кодексу\~Української РСР (далі - ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Судом не встановлено обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджали відповідачам у користуванні вищевказаним житлом, а також не встановлено обставин, які б дозволяли вважати, що право користування цим жилим приміщенням зберігається на законних підставах за відсутнім понад встановленого законом строку відповідачами. Відповідно до статті 7\~Закону\~України\~від 11\~грудня\~2003\~року\~«Про\~свободу пересування\~та\~вільний\~вибір місця\~проживання\~в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від\~11\~грудня\~2003\~року\~«Про\~свободу пересування\~та\~вільний\~вибір місця\~проживання\~в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7\~цього\~Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і доведеними позивачем та такими, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved