Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вони мають неповнолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], офіційного шлюбу сторони між собою не укладали. Дочка мешкала разом з нею, проте у листопаді 2017р. відповідач забрав доньку до себе, перевів зі спеціалізованої школи, яку вона відвідувала, до дитячого садочку. Відповідач власного житла не має, вони з дитиною мешкають в орендованій квартирі, також зазначала, що останній не дозволяє дитині відвідувати додаткові розвиваючі гуртки. Вважає, що донька повинна проживати разом з нею, вказувала, що має особисте житло, в якому у дочки є своя кімната. На підставі викладеного позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд визначити місце проживання малолітньої дочки разом з нею, а також зареєструвати місця проживання доньки за адресою: [ADDRESS]. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, в якій повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги визнав повністю. Представник третьої особи - Органу опіки\~та піклування\~виконавчого комітету\~Маріупольської міської\~ради за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з"явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, в якій при винесенні рішення просила максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що у сторін 30 листопада 2010р. народилася донька [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-НО № 365029, виданого 07.12.2010 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області. Як встановлено при розгляді справи, малолітня [PERSON] з 30.11.2010р. по 17.11.2017р. проживала з матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом КСН «Новий східний». Квартира за вищезазначеною адресою належить позивачці на праві приватної власності, про що свідчать відповідні правовстановлюючі документи на її імя. За твердженням позивачки відповідач самовільно, без її згоди, змінив місце проживання дитини та перевів у дитячий садок №91 зі спеціалізованої школи. Згідно інформації, наданої Спеціалізованою школою №5, вбачається, що [PERSON] навчалась у вказаному закладі у період з 09.10.2017р. по 04.12.2017р., а 04.12.2017р. батько забрав документи зі школи в звязку зі зміною місця проживання. Відповідно до відомостей КДНЗ «Ясла-садок №91 «Пролісок», [PERSON] відвідує дитячий садок з 11.12.2017р., документи для прийому дитини до закладу подавав батько [PERSON] У своїх позовних вимогах [PERSON] просить суд визначити місце проживання дитини з нею, зважаючи на те, що вона зможе дати доньці все необхідне для належного виховання і розвитку, має всі можливості для створення належних умов для виховання дитини. Відповідно до акту обстеження умов проживання № 355 від 17.11.2017р., складеного Службою у справах дітей по Лівобережному району управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, за адресою: [ADDRESS], умови проживання добрі, у квартирі є всі необхідні меблі та техніка; у дитини є окрема кімната, диван, шафа для одягу, письмовий стіл, особисті речі. За цією адресою проживають мати та бабуся дитини. Стосунки у сім*ї доброзичливі, є взаєморозуміння та взаємоповага. Відповідно до\~ст. 160 Сімейного Кодексу України\~місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно із\~ст. 161 Сімейного Кодексу України\~якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини. Якщо суд визнав, що жоден з батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь з них. Відповідно до вимог Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, в якій міститься принцип 6, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Суд, дослідивши всі докази в їх сукупності, враховуючи факт визнання відповідачем позову, дійшов висновку, що місцем проживання малолітньої [PERSON] повинно бути визначено місце проживання матері [PERSON], а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved