Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

Представник за довіреністю ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором кредиту, зазначивши, що відповідно до умов укладеного договору б/н від 25.01.2008 року відповідач [PERSON] отримав від банку кредит у розмірі 21600,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивачем умови кредитного договору виконано та надано кредит в сумі визначеній кредитним договором. Відповідач у порушення норм закону та умов договору взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 31.06.2015 року має заборгованість на загальну суму - 3285 грн. 49 коп. Тому, позивач був змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права і просить суд стягнути з відповідача заборгованість по кредитному договору та судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити, а також клопоче перед судом, в разі неявки відповідача без поважних причин, про ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. На його адресу судом направлялися судові повістки, у відповідності до ст. 74 ЦПК України, які повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». У відповідності до ч.5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. За письмовим клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Так, судом за матеріалами справи встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» має банківську ліцензію на право надання банківських послуг є правонаступником ЗАТ КБ «Приватбанк» та на підставі заміни свідоцтва про державну реєстрацію від 17.07.2009 р., рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 р. змінено його найменування, про що зазначено у Статуті ПАТ КБ «Приватбанк», /а.с. 16,17,18/. Між сторонами укладено договір б/н від 25.01.2008 року, відповідно до умов якого, відповідач отримав від банку кредит у розмірі 21000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 250 грн. на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Договір складається з заяви позичальника, та умов і правил надання банківських послуг /а.с. 7,8-13/. При цьому, відповідач зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, за відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Тобто між сторонами склалися правовідносини, які регулюються ст. ст. 1054, 1048 ЦК України. В період дії кредитного договору позичальник не дотримувався умов кредитного договору, а саме: не здійснював щомісячного погашення кредиту та не сплачував відсотки у розмірах та у строки, визначені договором. Згідно з розрахунком заборгованості за договором, станом 30.06.2015 року виникла заборгованість відповідача перед банком, розмір якої складає 3285,49 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 229,14 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 812,26 грн., заборгованість за пенею та комісією -1611,45 грн., а також штрафи відповідно до пункту 8.6 умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) - 500, 00 грн., штраф (процентна складова) - 132,64 грн., у зв'язку з чим, відповідач порушив права та інтереси позивача, відповідно до ст. 1049 ЦК України (а.с.4-6). Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦПК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 623 ч. 1 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Таким чином, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачем не виконані взяті перед позивачем зобов'язання по кредитному договору, у зв'язку з чим, відповідно до ст. ст. 1050, 625 ЦК України заборгованість повністю підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позов обґрунтований, судові витрати в порядку ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved