Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-01 00:00:00

Позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» 26 серпня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилався на те, що 27 червня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/6560/84/84585, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмірі 82\~000 доларів США строком по 27 червня 2027 року зі сплатою 12,50 % річних. Вказував, що відповідач взяті на себе зобовязання не виконує, має заборгованість за кредитом. В подальшому між позивачем та відповідачем були укладені додаткові угоди, згідно з якими пункти договору викладалися в новій редакції. Також позивач вказував, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] 27 червня 2007 року уклали договори поруки, за умовами яких на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязаннями [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі зобовязань. В своїй позовній заяві, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором від 27 червня 2007 року в розмірі 91729,02 доларів США та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені в заяві обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечувала. Вважає, що позивачем не надано доказів про отримання нею грошових коштів згідно з укладеним кредитним договором саме в сумі 82000 доларів США. Також посилалася на те, що додаткові угоди укладені нею під тиском, при цьому банківською установою не було надано розяснення про наявність кредитних ризиків. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], не оспорюючи факт укладення договорів поруки, щодо задоволення позовних вимог заперечували, підтримуючи позицію відповідача [PERSON] [PERSON], яка діяла як представник відповідача [PERSON], просила суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Вважає, що позивачем не надано до суду первинних документів, які б підтверджували факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі, зазначеному в кредитному договорі. Сам кредитний договір та додаткові угоди є незрозумілими, застосовані в них терміни підлягають додатковому тлумаченню. Також вважає, що судом не витребувано всіх необхідних доказів для зясування обставин справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідачів та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, матеріали кредитної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 липня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» і відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір № 014/6560/74/84585, за умовами якого банк надає відповідачу кредит в сумі 82000 доларів США на 240 місяців з 27 червня 2007 року по 27 червня 2027 року зі сплатою 12,50 % річних. Пунктом 3.1. зазначеного договору, його сторони передбачили, що кредит надається на умовах його строковості, забезпечення, повернення та плати за користування. Як встановлено судом, банк свої зобовязання за договором виконав та надав відповідачу [PERSON] кредитні кошти в розмірі 82000 доларів США. Посилання відповідачів в судовому засіданні на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження обставини отримання відповідачем [PERSON] кредитних коштів заслуговує на увагу. Факт отримання кредитних коштів відповідачем [PERSON] саме в розмірі 82000 доларів США підтверджується випискою по рахунку (а.с. 15), яка є повним відображенням зарахування або списання грошових коштів. Крім того, в Положенні про організацію операційної діяльності в банках України передбачено, що банки зобовязані складати на паперових або електронних носіях особові рахунки та виписки з них, які є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Згідно Переліку типових документів що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій (наказ Міністерства юстиції України 12.04.2012 N 578/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2012 р. за N 571/20884) виписки банків віднесені до первинних документів. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на те, що укладеним між сторонами договору не було передбачено можливості видачі кредитних коштів частками не може бути прийняте судом до уваги. Як встановлено дослідженим в судовому засіданні кредитним договором, в п. 3.2. договору його сторони передбачили, що надання кредиту може здійснюватися на розсуд кредитора наступним чином: шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника на його поточний рахунок, так і шляхом видачі готівкою через касу. Меморіальний ордер № 03 від 27 червня 2007 року (том 2 а.с. 146), на який посилається відповідач [PERSON], як на обставину отримання грошових коштів в іншому розмірі, ніж зазначено в кредитному договорі, свідчить лише про те, що безпосередньо [PERSON], як платником, було здійснено перерахування грошових коштів в розмірі 83355,30 грн. пайового внеску за договором пайової участі у фінансуванні будівництва на користь ТОВ «Фірма «Консоль ЛТД». При цьому даний платіж здійснено поза межами кредитного договору № 014/6560/84/84585. Надання позивачем ПАТ «[PERSON] Аваль» кредиту саме в іноземній валюті в повній мірі узгоджується з нормами ст. ст. 192, 524 ЦК України та Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відсутність заяви [PERSON] на видачу готівки жодним чином не спростовує обґрунтованість позовних вимог та обставину отримання грошових коштів відповідачем. Як встановлено дослідженими в судовому засіданні матеріалами кредитної справи, відповідач [PERSON] звернулася до позивача з заявою саме на відкриття поточного рахунку (том 1 а.с. 201), що відповідає положенням пункту 3.2. кредитного договору, а не з заявою про видачу готівки. При цьому 27 червня 2007 року між сторонами по справі ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договір № 014/6560/85/84585 на відкриття та ведення поточного рахунку (том 1 а.с. 203). Також судом встановлено, що 14 липня 2010 року сторонами по справі ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було досягнуто згоди та укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої строк кредиту збільшився на 45 місяців, п. 1.2. кредитного договору викладено в новій редакції щодо дати остаточного погашення кредиту 27 березня 2031 року та строк кредиту визначено в 285 місяців. При цьому сторони дійшли згоди щодо зменшення розміру щомісячного платежу. Згідно з пунктом 6.1. зазначеної додаткової угоди відповідач [PERSON] взяла на себе зобовязання здійснити страхування на користь позивача. 04 лютого 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено додаткову угоду до договору, згідно з умовами якої сторони дійшли згоди про визначення процентної ставки в розмірі 12,50 % річних 21 березня 2011 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/6560/84/84585, згідно з умовами якої тимчасово зменшено розмір щомісячного палетку, а фактична заборгованість за сумою кредиту збільшена на суму заборгованості за процентами. Також встановлено, що 27 червня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 014/6560/84/84585-1. Окрім того, 27 червня 2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки № 014/6560/84/84585-2. Відповідно до умов даних договорів поруки відповідачі [PERSON] та [PERSON] на добровільних засадах взяли на себе зобовязання перед банком відповідати за зобовязаннями [PERSON], які виникають з умов кредитного договору в повному обсязі зобовязань. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] свого обовязку належним чином не виконувала, у встановлені договором строки, враховуючи також і умови додаткових угод, грошові кошти не сплачувала. Зокрема, станом на 27 липня 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 91\~729,02 доларів США, що еквівалентно на день вирішення справи судом 2334354 грн. 68 коп., із них: заборгованість за кредитом 78294 долари США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 1249,38 доларів США; заборгованість за відсотками 6261,31 долар США, в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 5939,56 доларів США; пеня за прострочення кредиту та відсотків 7173,71 долари США. При цьому наданий до суду розрахунок позовних вимог здійснений позивачем відповідно до умов укладеного між сторонами договору. Посилання представника відповідача в судовому засіданні на безпідставну зміну позивачем процентної ставки за договором на заслуговує на увагу. Згідно з умовами кредитного договору від 27 червня 2007 року його сторони досягли згоди щодо процентної ставки в розмірі 12,50 % річних. В подальшому, згідно з додатковою угодою до кредитного договору, яка була укладена 14 липня 2010 року, сторони передбачили зобовязання відповідача [PERSON] на здійснення страхування та відповідальність у разі порушення такого зобовязання. Оскільки відповідні зобовязання відповідачем [PERSON] були порушені, суд приходить до висновку, що позивачем обґрунтовано та в межах договору з 29 жовтня 2010 року збільшено відсоткову ставку за кредитом до 17,50 % річних. Збільшення суми кредиту з розміру 82000 долари США до 93428,40 доларів США здійснено виключно на договірних засадах. Зокрема, відповідач [PERSON], укладаючи додаткові угоди до кредитного договору № 014/6560/74/84585 від 27 червня 2007 року досягла згоди з позивачем про те, що фактична заборгованість за сумою кредиту збільшується на суму заборгованості за процентами, а таке збільшення не супроводжується видачею кредитних коштів. Твердження представника відповідача про надання позивачем неналежним чином виготовлених та завірених копій не заслуговує на увагу. Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав до суду завірені копії договорів кредиту та поруки, які не оспорюються жодною стороною. Оригінали всіх договорів були досліджені судом безпосередньо в судовому засіданні та звірено вірність поданих копій. При цьому тексти копій договорів є зрозумілими, доступні для сприйняття, а формат їх відповідає форматам оригіналів. Судом не може бути прийняте також твердження відповідачів про те, що копії наданих документів містять шрифт, який є до доступним для сприйняття, оскільки саме такий шрифт було використано сторонами під час укладення договорів. Як встановлено дослідженими в судовому засіданні оригіналами документів, всі копії позивачем було надано без зменшення їх розміру, а розмір шрифту відповідає шрифту оригіналів документів. При цьому в матеріалах справи саме за клопотанням сторони відповідача позивачем було надано повторно копії всіх документів кредитної справи без напису «електронний архів», тексти копій в повній мірі доступні до сприйняття, а відповідачі неодноразово використовували своє право на ознайомлення з матеріалами справи та зняття копій з документів, долучених до справи. Статтею 554 ЦК України передбачено, що в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналіз наведених норм дає підстави стверджувати, що в разі укладення кількох договорів поруки, які забезпечують виконання одного зобов'язання, виникає кілька самостійних зобов'язань, сторони яких (поручителі) перебувають у правовідносинах з одним боржником, проте не пов'язані правовідносинами між собою. У такому разі кожен поручитель відповідає перед кредитором боржника в обсязі та відповідно до умов договору поруки, стороною якого він є. Норми закону, якими врегульовано поруку, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У разі укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того самого зобов'язання у них не виникає солідарної відповідальності між собою(правова позиція, висловлена Верховним Судом України при розгляді справи N 6-1348цс15). В даній справі відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали поруку за різними самостійними договорами поруки, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] та [PERSON] (як поручителя) солідарно на користь ПАТ «[PERSON] Аваль» заборгованості за кредитним договором № 014/6560/84/84585 від 27 червня 2007 року станом на 27 липня 2015 року в розмірі 91\~729,02 доларів США. Також необхідно стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] (як поручителя) на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/6560/84/84585 від 27 червня 2007 року станом на 27 липня 2015 року в розмірі 91\~729,02 доларів США. Тому позовні вимоги ПАТ «[PERSON] Аваль» є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Враховуючи, що кредит правомірно наданий позивачем саме в іноземній валюті та позивач просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача коштів саме в іноземній валюті відповідно до умов укладеного між сторонами договору, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. А розмір коштів в грошовій одиниці України гривні, суд визначає виключно як еквівалент на час вирішення справи судом. Посилання представника відповідача [PERSON] в судовому засіданні на ту обставину, що позивачем на часу укладення кредитного договору 27 червня 2007 року не було надано відповідачу інформації про сукупну вартість кредиту є безпідставним. Відповідно до положень статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року N 541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності) передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач. Як вбачається із укладеного між сторонами по справі кредитного договору від 27 червня 2007 № 014/6560/84/84585, позивач ПАТ «[PERSON] Аваль» виконав свій обовязок та в п. 12.5. попередив відповідача [PERSON] про те, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе саме вона, як споживач. Крім того, позивачем в повній мірі виконано обовязок щодо надання інформації про сукупну вартість кредиту. Зокрема, як встановлено судом та не оспорювалося відповідачем [PERSON] в судовому засіданні, остання, як позичальник була ознайомлена та підписала додаток № 2 до кредитного договору графік погашення кредиту. Відповідно до вимог розділу 2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року N 168 (далі - Правила), банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; інші умови, передбачені законодавством. Згідно з розділом 3 зазначених Правил банки зобов'язані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). Встановлено, що під час укладання договору № 014/6560/84/84585 банк,

Outcome: approved