Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

У квітні 2019 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до ТОдВ «Альфа-Гарант» про стягнення штрафних санкцій за прострочення виплати страхового відшкодування. В обгрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 20 червня 2014 року близько 13-00 год. сталася дорожньо-транспортна пригода під час якої [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в смузі для руху в напрямку до смт. Клавдієво, в напрямку до автодороги «Київ-Ковель» скоїв наїзд на батька позивача - [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Слідчим управлінням ГУМВС України у Київській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12014110000000190. Постановою старшого слідчого відділу розслідування дорожньо-транспортних пригод СУ ГСУ МВС в Київській області від 03.09.2014 року кримінальне провадження закрите в зв`язку з відсутністю в діях водія [PERSON] складу кримінального правопорушення на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6846594, останній мав виплатити страхове відшкодування, проте вказаного обов`язку не виконав, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.04.2017 року та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2018 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь [PERSON] 14616 грн. страхового відшкодування, 14616 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю особи та 4000 грн. витрат на правову допомогу. Позивач зазначає, що відповідач здійснив страхове відшкодування на користь позивача у повному обсязі лише 22.12.2018 року тобто з порушеням строків виконання грошового зобовязання, встановленого Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV від 01.07.2004 року) Враховуючи викладене позивач просила стягнути з відповідача санкції за період прострочення сплати суми в розмірі 17 091,22 грн., а саме: -пеню за період 01.12.2016 до 22.12.2018 року - 6 996,46 грн.; -3% річних в сумі 1 859,64 грн.; -інфляційні втрати в сумі 8 235,12 грн. Також позивач просила стягнути понесені нею судові витрати, які складаються з оплати послуг з надання професійної правничої допомоги у розмірі 6 000 грн. та судовий збір за подання позову у розмірі 768,40 грн. Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 02.05.2019 року відкрито провадженняу справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. У призначене судове засідання позивач, представник позивача не з`явились. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, згідно з яким відповідач проти позову заперечує. Вказує на те, що перебіг строку відшкодування шкоди у справах, які підлягають розгляду в порядку цивільного, господарського або кримінального судочинства припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у справі законної сили. Також, на думку відповідача, позивач неправомірно просить стягнути суму пені за період з 01.12.2016 року до 22.12.2018 року, оскільки суперечить нормам чинного законодавства та не узгоджується з висновками Верховного Суду України викладеними у справах у справах № 6-3006цс15 та 6-1138цс15. Не погоджується відповідач і в частині стягнення розміру судових витрат, оскільки вважає, що розмір витрат на правничу допомогу не є пропорційним до предмета спору (розміру позовних вимог, що складає 17 091,22 грн.). За вказаних обставин відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 20 червня 2014 року близько 13-00 год. сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAEWOO LANOS», реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись в смузі для руху в напрямку до смт. Клавдієво, в напрямку до автодороги «Київ-Ковель» скоїв наїзд на батька позивача - [PERSON] , який від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у відповідача відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АС/6846594. Відповідач мав виплатити страхове відшкодування, проте вказаного обов`язку не виконав, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 01.03.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.046.2017 року та постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.12.2018 року, позовні вимоги [PERSON] задоволено. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа - Гарант» на користь [PERSON] - 14616 гривень страхового відшкодування, 14616 гривень моральної шкоди, заподіяної смертю особи та 4000 грн. витрат на правову допомогу. Таким чином, судовим рішенням, яке набрало чинності, був встановлений факт неналежного виконання страховиком своїх зобов`язань за договором страхування, порушені права позивача на отримання повного розміру страхового відшкодування захищені шляхом стягнення недоотриманої позивачем суми з відповідача. За таких обставин посилання представника відповідача на належне виконання страховою компанією умов договору суд розцінює критично. Визначаючи дату початку прострочення виконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем, суд бере до уваги, що згідно з п. 36.2 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначенх у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його чи прийняти вмотивоване рішення про вімову у здійсненні страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що 08.11.2016 року відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування позивачу, однак страховиком не було прийнято рішення про призупинення виплати страхового відшкодування у зв`язку з розглядом справи судом. Крім цього, абзацом 4 пункту 36.2 Закону № 1961-IV від 01.07.2004 року встановлено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. З наведеної норми закону слідує те, що призупинення виплати страхового відшкодування можливе виключно у випадку розгляду саме дорожньо-транспортної пригоди у цивільнй, господарській чи криміанльній справі, а не у випадку розгляду справи щодо стягнення страхового відшкодування зі страхової компанії З урахуванням викладеного, розмір пені, яка підлягає стягненню з відповідача розраховується за період з 01.12.2016 року до 22.12.2018 року і становить 6 996,46 грн. Крім того, враховуючи, що виплата страхового відшкодування є грошовим зобов`язанням, позивач має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій у відповідності до ст. 625 ЦК України. Якою визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, підставою для застосування положень ст. 625 ЦК України є доведення наступних обставин: виникнення між сторонами грошових зобов`язань та наявність прострочення виконання зобов`язань та наявність прострочення виконанням окремих видів зобов`язань. З матеріалів справи вбачається як наявність грошового зобов`язання між сторонами так і факт прострочення виконання зобов`язання. Так, розмір 3% річних суд розраховує з урахуванням наданих позивачем розрахунків за період з 01.12.2016 року по 22.12.2018 року і становить 1 859,64 грн. Суд розраховує втрати позивача від інфляції за період 01.12.2016 року до 22.12.2018 року, які становлять 8 235,12 грн. З огляду на викладене, загальна сума штрафних санкцій, які підлягають стягненню з відповідача становить 17 091,22 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до наступного. 10.04.2019 між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ҐРАНД ҐРУП ПАРТНЕРС» укладено договір про надання професійної правничої допомоги №0057-ц (далі - Договір №0057-ц від 10.04.2019), предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати надавати Клієнту (в даному випадку позивачу) правничу допомогу, в обсязі та на умовах, вчених Договором, по стягненню з ТДВ СК "АЛЬФА-ГАРАНТ" пені, інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виплати відшкодування за страховим випадком - який мав місце 20 червня 2014 року. Професійна правнича допомога, обумовлена Договором №0057-ц від 10.04.2019 року, надавалась адвокатом що підтверджується довідкою №2 від 01.04.2019 року Статтею 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 2 статті 137 ЦПК України встановлено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставівідповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесену позивачем у розмірі 6 000 грн., що підтверджується квитанцією (а.с. 17). Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума сплаченого судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved