Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до [PERSON] та просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №11090284000 від 06.12.2006 року у сумі 1 902 346 гривень 23 копійок, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS], загальною площею: 35,8 кв.м, житловою площею: 17,5 кв.м., складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень, шляхом визнання за ПАТ «ДЕЛЬТА БАНК» право власності на вказану квартиру. Обґрунтовує свої вимоги тим, що 06.12.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11090284000, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 46 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних з кінцевим терміном повернення - 06.12.2027 року. З часу отримання кредиту боржник, належним чином не виконував грошове зобов'язання в наслідок чого виникла заборгованість. В забезпечення грошових зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту №11090284000 від 06.12.2006 року між АІКБ «УкрСиббанк», яке в свою чергу змінило своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 06.12.2006 року укладено Іпотечний договір № б/н, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д.. Предметом іпотечного договору є квартира, [ADDRESS], загальною площею: 35,8 кв.м, житловою площею: 17,5 кв.м., складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень. Сторони за умовами Іпотечного договору дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки становить у сумі 314 575 гривень 68 копійок. 08.12.2011р., ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги у зазначеному зобов'язанні. Таким чином, позивач посилаючись на умови договору просить задовольнити позов. В судове засіданні представник позивача не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність (а.с.86). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив. Судова повістка про виклик відповідача повернулася до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Відповідно до абз.2 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що він був повідомлений належним чином. (а.с.72-73). У зв'язку з викладеним, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, який був повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224-226 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, про те, що позов є обґрунтованим, є доказаним, тому підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, про те, що 06.12.2006 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] укладено кредитний договір №11090284000, згідно з умовами якого банк надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 46 700 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,30 % річних з кінцевим терміном повернення - 06.12.2027 року. (а.с.10-17); В забезпечення грошових зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту №11090284000 від 06.12.2006 року між АІКБ «УкрСиббанк», яке в свою чергу змінило своє найменування на ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] 06.12.2006 року укладено Іпотечний договір № б/н, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д.. Предметом іпотечного договору є квартира, [ADDRESS], загальною площею: 35,8 кв.м, житловою площею: 17,5 кв.м., складається з однієї житлової кімнати та підсобних приміщень. Сторони за умовами Іпотечного договору дійшли згоди, що вартість предмета іпотеки становить у сумі 314 575 гривень 68 копійок (а.с.18-21); У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, станом на 31.07.2015 р. за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 1 902 346 гривень 23 копійок, з яких: 976 097 гривень 33 копійок - сума заборгованості за кредитом, 767 093 гривень 53 копійок -заборгованість по відсоткам; 146 282 гривень 47 копійок - заборгованість по пені; 3% від простроченої заборгованості по тілу кредиту - 3 166 гривень 89 копійок; 3% від простроченої заборгованості по відсоткам - 9 506 гривень 01 копійок (а.с.28); Таким чином, відповідач [PERSON] порушив договірні зобов'язання. Листом від 27.08.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» направив на адресу відповідача вимогу про виконання взятих зобов'язань за кредитним договором №11090284000 від 06.12.2006 року (а.с.29); 08.12.2011р., АКІБ «УкрСиббанк» та АТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами та до АТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги у зазначеному зобов'язанні (а.с.36-38). Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 629, ч. 1 ст. 610 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені умовами іпотечного договору (п. 4.), що укладений між АКБ «УкрСиббанк» та [PERSON], а також ст. ст. 12, 33 Закону України «Про іпотеку». 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України). Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень, на період чинності цього Закону. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню. Аналогічна правова позиція висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справ N 6-345цс15 та справи № 6-58цс15. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч.3 статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до іпотечного договору від 15.04.2008 року визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у пункті договору способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Відповідно до ч.1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст. 33, ст. 36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором. Аналогічна правова позиція висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи N 6-124цс13. При таких обставинах, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.88 ЦПК України на користь держави підлягають стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 28 535 гривень 20 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved