Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

Представник позивача [PERSON] - [PERSON] у березні 2016 р. звернувся до суду з позовними вимогами про солідарне стягнення з відповідачів основної суми боргу в розмірі 2 658 748,32 грн., 3 % річних в розмірі 239 287,34 грн. та судовий збір в розмірі 6 890,00 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що 11.10.2012 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останньому були надані у борг грошові кошти в сумі 64 800 доларів США з терміном повернення до 11.03.2013 р. Також, 20.12.2012 р. між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останньому були надані у борг грошові кошти в сумі 33 600 доларів США з терміном повернення до 20.06.2013 р. При цьому, як зазначає представник позивача, відповідачка [PERSON], як дружина відповідача [PERSON] письмово надала свою згоду на отримання останнім позики у позивача. Далі представник позивача зазначає, що з метою забезпечення виконання боргових зобов'язань відповідачем [PERSON], 23.06.2015 р. з відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем [PERSON] Зобов'язання за укладеними договорами відповідач [PERSON] не виконав, коштів у встановлений строк не повернув, а тому представник позивача просить позов задовольнити . Ухвалою суду від 06.04.2016 р. відкрито провадження у справі. 25.05.2017 р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої представник позивача [PERSON] просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] основний борг в розмірі 1 702 043,28 грн. та 3 % річних в розмірі 65 431,48 грн. по договору позики від 11.10.2012 р.; стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] основний борг в розмірі 882 540,96 грн. та 3 % річних в розмірі 31 697,91 грн. по договору позики від 20.12.2012 р. (ас. 91-93). Ухвалою суду від 23.01.2018 р. розпочато та відкладено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.10.2018 р. підготовче засідання проведено та звершено, розгляд справи призначено по суті. Позивач в судове засідання не з'явився, його представник подав до суду клопотання в якому просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві (ас. 127). Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та його представника. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, які про час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином, проте конверти із судовою повісткою без вручення адресату повернулися до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (ас. 105, 106, 116, 118, 121). Відповідно до п. 116 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою кабінету міністрів від 05 березня 2009 року №270, у разі неможливості вручення одержувачам поштові відправлення зберігаються об'єктом поштового зв'язку місця призначення протягом одного місяця з дня надходження. Строк зберігання поштового відправлення в один місяць дає можливість особі, якому адресоване поштове відправлення, вжити заходів для його отримання та ознайомлення з ним протягом цього строку. Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом України у справі №6-3082цс16. Отже, неотримання відповідачами судових викликів за їх місцем проживання, слід розцінювати як належне повідомлення останніх про проведення судових засідань. Крім того, суд враховує, що справа за позовом [PERSON] перебуває у провадженні суду з березня 2016 р., при цьому, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] звертаючись неодноразово до суду з апеляційними скарга на ухвалу суду про відкриття провадження у справі (ас. 23) з квітня 2016 р. були обізнані про розгляд даної справи Святошинським районним судом м. Києва. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням частини першої статті 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим з чим суд вважає, що відповідачі належним чином були повідомлені про розгляд справи, їх неявка до суду суд визнає без поважних причини, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності останніх на підставі наявних даних в матеріалах справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі наступного. Судом встановлено, що 11.10.2012 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останньому були надані у борг грошові кошти в сумі 64 800 доларів США з терміном повернення до 11.03.2013 р. (ас. 4). Також, 20.12.2012 р. між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого останньому були надані у борг грошові кошти в сумі 33 600 доларів США з терміном повернення до 20.06.2013 р. (ас. 5). Встановлено, що відповідачка [PERSON], як дружина відповідача [PERSON] письмово надала свою згоду на отримання останнім позики у позивача [PERSON] (ас. 4). Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання боргових зобов'язань відповідачем [PERSON], 23.06.2015 р. з відповідачкою [PERSON] був укладений договір поруки, відповідно до умов якого, відповідачі несуть солідарну відповідальність перед позивачем [PERSON] за договором позики від 20.12.2012 р. (ас. 6). Відповідно до ст. ст. 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений зобов'язанням строк (термін). Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що станом на день постановлення судового рішення, відповідач не повернув позивачу обумовлені договором кошти, а тому вони підлягають примусовому стягненню в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Суд приймає до уваги наданий представником позивача розрахунок заборгованості суми позики, розмір якої становить, 1 702 043,28 грн. за договором позики від 11.10.2012 р. та 882 540,96 грн. за договором позики від 20.12.2012 р., виходячи з офіційного курсу, на дату уточнення позовних вимог, гривні до долара США у співвідношенні 26,2661 грн. за один долар США. Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України). На підставі наведеного, відповідно до ст. 625 ЦК України, суд вважає, що доведені позовні вимоги щодо стягнення боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми за період з 11.03.2013 р. по 25.05.2017 р. (1 537 днів) 3 % річних, що становить 65 431,48 грн. по договору позики від 11.10.2012 р.; та 3 % річних за період з 20.06.2013 р. по 25.05.2017 р. (1 436 днів) в розмірі 31 697,91 грн. по договору позики від 20.12.2012 р. Оскільки судом достовірно встановлено, що у відповідачів утворилась заборгованість перед позивачем за договорами позики, що свідчить про неналежне виконання останніми умов цих договорів, а тому суд приходить до висновку, що позивачем доведені позовні вимоги, які знайшли своє підтвердження, у зв'язку з чим підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved