Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

У липні 2013 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики. Свої вимоги мотиву тим, що 04.07.2008 року [PERSON] взяла у неї в борг 120 000 доларів США, через фінансові труднощі які в неї на той момент виникли. Розписки вона їй не надавала, але визнала вій борг у суді при розгляді цивільної справи № 2/0124/151/2012, що розглядалась Ялтинським міським судом, про що надала письмові пояснення та підтвердила у суді Апеляційної інстанції, що брала у неї в борг 120 000 доларів США на купівлю нерухомого майна в [ADDRESS]. Використала її гроші для купівлі нерухомості у кредит, без її згоди та не ставлячи її до відома. Уклала договір іпотеки з «ОТП БАНК», передала будинок по [ADDRESS] в забезпечення виконання договору позики з банком. В договорі іпотеки не зазначила, що на купівлю будинку використала кошти третіх осіб, тобто її кошти і про те, що вона є її кредитором. Взяті на себе грошові зобов'язання, по відношенню до неї виконувати відмовляється, на телефонні дзвінки не відповідає. За місцем реєстрації по [ADDRESS] не проживає, вивезла свої речі та стала проживати у [ADDRESS]. також 25.06.2011 року [PERSON] позичила у неї 20 000 доларів США в борг, про що надала їй розписку та зобов'язалась повернути їх 30.08.2011 року, гроша надавала їй, так як вважала її платоспроможною, раніше вона вже брала й неї гроші і повертала, хоча і з простроченням. Їх стосунки мали діловий характер і в березні 2012 року [PERSON] звернулась до неї за іншою грошовою позикою так, як вона мала успадкувати спадок за кордоном і в неї бракувало коштів на оформлення спадку. 20.03.2012 року, вони разом обумовили умови та строки виконання договору-позики, та вона їй позичила та передала в момент підписання договору 6 000 доларів США та 8 000 гривень. [PERSON] зобов'язалась відповідно до п. 2 договору-позики повернути їй гроші до 01.05.2012 року. У встановлений договором строк грошові кошти не повернула, прострочила виконання грошового зобов'язання. Пунктом 7 даного договору-позики від 20.03.2012 року [PERSON] зобов'язалась сплатити їй 24% річних від простроченої уми, в разі порушення нею строку повернення грошової позики, який настав 01.05.2012 року. Також [PERSON] взяла на себе зобов'язання сплатити їй штраф, в разі порушення нею строків повернення суми позики протягом шести місяців, що становить 20% від суми простроченого грошового зобов'язання, п.8 договору, та неустойку у розмірі подвійної ставки НБУ на день прострочення виконання грошового зобов'язання. Однак, як у зазначеній у розписці термін так у термін у договорі-позики [PERSON] грошей їй не повернула, уникає зустрічей з нею, під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання та заявляє, що підписані нею документи правового значення для неї не мають. На зазначених підставах посил позов задовольнити у повному обсязі та стягнути з [PERSON] суму боргу 120 000 доларів США та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання, суму позики у розмірі 20 000 доларів США та №% річних за невиконання договору, а також суму за договором-позики у розмірі 6000 доларів США та 8 000 гривень, а також за невиконання умов договору 24 % річних за невиконання грошового зобов'язання, штраф 20% від суми простроченого грошового зобов'язання та неустойку у розмірі подвійної ставки НБУ на день прострочення виконання грошового зобов'язання на день винесення рішення судом. Позивач у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити на підставі обставин викладених у позові та доданих до нього письмових матеріалів. Додатково пояснила, що у липні 2008 року [PERSON] брала у неї кошти, оскільки виникли фінансові труднощі у розмірі 120 000 доларів США, не зазначала що для купівлі будинку. Обіцяла усе повернути після продажу будинку. Потім повторно звернулась до неї за грошима 25.06.2011 року, потім на при кінці 2010 року та у січні 2011 року [PERSON] проживала у неї вдома, їй на електронну адресу прийшло повідомлення про спадщину. Вони уклали договір-позики від 20.03.2011 року та вона надала [PERSON] грошові кошти у розмірі 6 000 доларів США та 8000 гривень, для поїздки для оформлення спадщини. Після повернення [PERSON] перестала відповідати на її дзвінки. На питання представника відповідача повідомила, що надавала [PERSON] юридичні послуги , від відповідача отримувала грошові перекази за виконання грошових зобов'язань до часу укладання договорів та написання розписки. Розписку на 120 000 доларів США не оформлювали оскільки були довірчі відносини. Відповідач у судовому засіданні позов не визнала просила відмовити, та пояснила додатково що з позивачем познайомились у 2005 році, коли купувала квартиру, гроші були, віддавала готівкою. Позивачем шахрайським шляхом оформила договір купівлі-продажу квартири, довелося доплачувати гроші, щоб зняли арешт з квартири. Потім вона купила будинок дітям в іпотеку. Роз'їжджає по всій України у справах, були дружні відносини з позивачем, приїжджала до дому у гості. Після смерті чоловіка, почались судові тяжби з родичами, позивач була її представником та надавала юридичну допомогу. Коли оформлювала договір купівлі будинку позивач була з нею, вона її попросила привезти гроші, гроші були її а не позивача. [PERSON] вона повинна була віддати 150 000 доларів США, відкіля взялась сума 120 000 доларів США їй не відомо. Під час очної ставки сказала, що це гроші позивача, оскільки саме позивач сказав їй так говорити. По розписці від 25.06.2011 року може пояснити наступне, що у позивача молодий чоловік, і це гроші які вона повинна була віддати за надані юридичні послуги. Вона їй перераховувала гроші, але не особисто, це робили її родичі та знайомі. Розписку писала добровільно без примусу, але в борг грошей вона їй не давала. За договір-позики від 20.03.2012 року пояснила наступне, що коли вона проживала у позивача то користувалась її електронною поштою. Остання коли її не було вдома, усі її листи скопіювала себе та потім роздрукувала. Їхати у поїзду її вмовляла позивач, 20.03.2012 року зустрілися, до цього обумовили скільки потрібно на квиток. позивачка дає їй підписати договір на півтора мільйона доларів за послуги, просила підписати його, але вона відмовилася. Грошей не давала за договором, ні 6 000 доларів США ні 8 000 гривень. У вересні 2012 року позивач дзвонила їй просила зустрітись. Потім погрожувала їй та вимагала півтора міліонна доларів США. Позивач юрист, тому повинна була взяти розписку за 120 000 доларів США. на питання позивача пояснила, що доручення надавала позивачу у 2009 році та у 2008 році вона була представником у суді. Вона їй казала, що і де казати, не була представником по кримінальній справі, була інша особа, але позивач її консультувала. Під час проведення очної ставки казала про те, що позивач надала їй гроші у розмірі 120 000 доларів США. Фінансових труднощів у неї ні коли не було, вона розрахувалась і з [PERSON] та з [PERSON]. Представник відповідача [PERSON],, діючій на підставі належним чином оформленої довіреності, у судовому засіданні позов визнав частково та пояснив, що як слідує з матеріалів справи та позовної заяви є імовірно договір позики який підтверджується зі слів відповідачки сказаних десь в суді. У відповідності зі ст. 1047 ЦК повинна бути у письмовій формі, з моменту передачі грошей, не момент підтвердження того що день були передані. Сказане відповідачкою в судовому засіданні мало місце тільки як консультація позивача, так як вважала що буде краще. У кримінальних справах, брали участь родичі довірителя, які мали грошові претензії до неї. Було вигідно його довірителю так говорити. У відповідності зі ст. 61 ЦПК України обставини не підлягають доказуванню безпосередньо встановлені рішенням суду набрав законної сили. Правовідносини про яких говорить позивачка не мали місце бути так як не доведено матеріалами. Розписка від 25.06.2011 року, як зазначив його довіритель, дана розписка була видана не за суму боргу, а у якості оплати послуг позивача. за консультацію, мале місце новація боргу. Після видачі даної розписки, його довіритель сплачував грошові кошти у розмірі 16 100 грн., 20 000 грн., також 28 500 грн. та 7 500 грн. сплачені співробітниками та сином довірителя. Погашали цей борг, після оплати періодично вимагали від позивача підтвердження оплати але остання увесь час відмовлялась надати розписку. Після чого відповідач перестав платити. Також не згодні з відсотками, залишилось сплатити 107 000 грн., у цій сумі згодні з позовом. За договором від 20.03.2012 року відповідно до положень ст. 1046 ЦК України ч. 2 укладений з моменту передачі грошей, виникли правовідносини не договірні, гроші не були передані. У зв'язку з тим, що грошу не були передані, він не був збережений. Підписувала договір тільки на другий сторінці, першу сторінку заповнювала позивач, його довіритель її не бачила, договір між ними був на суми 6 000 доларів США та 8 000 грн. , але потім зруйнувалась коли пішла розмова про 1,5 міліонна доларів США. На питання позивача пояснив, що на підтвердження цього договору повинна бути розписка, його довіритель підписувала не цей договір. Інтереси [PERSON] позивач представляла з 2008 року по 2012 рік. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та надавши їм правової оцінки прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.. 60 ЦПК України, якою встановлено, що "Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.". Відповідно до ст. ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною 1 статі 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За правилами ст. 526 Цивільного кодексу України , зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обігу або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 25.06.2011 року [PERSON] позичила [PERSON] 20 000 доларів США, що підтверджується письмовою розпискою (а.с. 41). Також, 20.03.2012 року білас Л.В. позичила [PERSON] 6 000 доларів США та 8 000 грн., що підтверджується договором-позики.(а.с.42-43) Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Як зазначено в Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року за № 6-63цс13 статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів та договір-позики є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Таким чином, письмова розписка та договір-позики є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Відповідно до частини 2 статті 1049 Цивільного кодексу України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Із тексту розписки вбачається, що [PERSON] зобов'язалась повернути взяті в борг грошові кошти 30.08.2011 року (а.с. 41). Як зазначив позивач по справі, дані грошові кошти відповідачем не були повернуті. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти даним пояснень позивача, та надали копії квитанцій про перекази грошових коштів на ім'я позивача, але дані квитанцію суд не вважає належним доказом який би підтверджував повернення коштів за розпискою, оскільки підтвердженням отримання грошових коштів є розписка. (а.с.147-149). Як зазначив позивач у своєму позові він просить суд стягнути з відповідача [PERSON] суму за договором позики еквівалентну 20 000 доларів США, по курсу НБУ станом на винесення рішення та 3% річних за користування сумою. Як слідує з договору-позики від 20.03.2012 року [PERSON] зобов'язалась повернути взяті в борг грошові кошти 01.05.2012 року. (а.с.42) Як зазначив позивач у судовому засіданні [PERSON] дані грошові кошти не повернула, у зв'язку з чим просила суд стягнути з неї відповідно до положень п. 7 та 8 договору-позики 24 % річних від простроченої суми, неустойку у розмірі подвійної ставки НБУ на день прострочення виконання зобов'язання, а саме 15%, а також штраф у розмірі 20% від суми простроченого грошового зобов'язання. На питання суду, пояснила, що на борг у доларовому еквіваленті не просить застосовувати індекс інфляції. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти факту отримання грошей за даним договором-позики та надали копію іншого договору відпечатаного на комп'ютері та з копіями підписів відповідно до якого факт отримання грошових коштів за даним договором повинно бути підтверджено розпискою. Суд вважає надані пояснення та копію договору-позики неналежним доказом якій би підтверджував факт відсутності грошових зобов'язань між сторонами, оскільки надати оригінал даного договору суду для огляду ні відповідач ні його представник не змогли. Відповідно до позики у розмірі 120 000 доларів США, суд зазначає наступне. Відповідно до протоколу очної ставки від 23.02.2010 року, яка була проведена ст. слідчим по особливо важним справам Слідчого відділу УБОЗ ГУМВС України в АР Крим капітаном міліції Ремезковою О.А., [PERSON] було визнано факт отримання грошових коштів від [PERSON], до укладання шлюбу [PERSON], у розмірі 120 000 доларів США. Перед складанням протоколу [PERSON] була попереджена про кримінальну відповідальність відповідно до положень ст. 384 КК України, тому суд вважає за можливим визнати допустимим доказом отримання грошових коштів [PERSON] у [PERSON] у розмірі 120 000 доларів США. (а.с.151-153) Посилання відповідача та її представника на те, що там вона казала так як її проконсультувала [PERSON], а насправді грошові кошти були особисто [PERSON], [PERSON] їх лише привезла, суд вважає неналежним доказом підтвердження борговим зобов'язань. Оскільки під час складання протоколу [PERSON] була відсутня, як пояснив відповідач підписувала протокол без впливу та самостійно. Також факт отримання грошових коштів [PERSON] у [PERSON] у розмірі 120 000 доларів США знайшло своє підтвердження також у копії касаційної скарги [PERSON], на рішення Апеляційного суду АР Крим від 12.11.2012 року та доповненнях до заперечень на позову заяву [PERSON] по цивільній справі Ялтинського міського суду АР Крим № 2/0124/1511/2012, а також рішенні Апеляційного суду АР Крим від 12.11.2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення суми боргу.(а.с.174-179) Посилання відповідача та його представника на те, що позивач шахрайським шляхом вимагає у неї грошові кошти не знайшло свої підтвердження у судовому засіданні, оскільки надані копію листів свідчать лише про факт відкриття кримінального провадження за фактом шахрайства як відносно [PERSON] так і відносно [PERSON], копії вироків або постанов про закриття провадження по справі суду не надано. Як було встановлено у судовому засіданні, позивач при наданні даних коштів не встановлював строк повернення даної суми, тому суд вважає, що датою виконання зобов'язань є дата коли [PERSON] звернулась до [PERSON] з вимогою про повернення коштів, а саме з 23.03.2013 року. Саме з цієї дати необхідно проводити розрахунок 3% річних за невиконання грошових зобов'язань. (а.с.9) Іншим письмовим матеріалам справи, наданих сторонами, судом не надавалась правова оцінка. Таким чином очевидні правові підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу за договором позики|позички| у розмірі 120 000 тис доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ долару США станом на 22.01.2013 року 799,3000 грн. - 959 160 грн., три відсотка річних - 3 008,22 доларів США ( за період з 24.03.13р по 22.01.2014р.), що еквівалентно за офіційним курсом НБУ долару США станом на 22.01.2013 року 799,3000 грн.. -24 044,70 грн., за договором позики від 25.06.2011 року у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ долару США станом на 22.01.2013 року 799,3000 грн. - 159 860 грн., три відсотка річних -238,36 доларів США (за період з 31.08.2011р. по 22.01.2014р.) , що еквівалентно за офіційним курсом НБУ долару США станом на 22.01.2013 року 799,3000 грн. - 1 905,21 грн., за договором позики від 20.03.2012 року у розмірі 6 000 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом НБУ долару США станом на 22.01.2013 року 799,3000 грн. - 47 958,00 грн., у розмірі 8 000 грн., 24 відсотка річних за невиконання договору - 19 832,13 грн. ( за 539 днів), штраф (20 відсотків від суми боргу) - 11 191,60 грн. та неустойку за неналежне виконання договору у розмірі 15 відсотків у розмірі 8 395,70 грн.. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Позивачем сплачено судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3441,00 грн., що підтверджується квитанцією, отже, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивач з урахування розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved