Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом до [PERSON], в якій зазначила, що вона з 10.01.1951 р. та по теперішній час проживає у [ADDRESS], що належить їй у зв'язку та на підставі: рішення 6-ої ділянки Ленінського районного суду м. Харкова від 27.05.1955 р., справа № 2-465, договору купівлі-продажу від 27.09.1958 р. № 2-11820, посвідченого у Другій Харківській нотаріальній конторі; рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 29.11.1985р., справа № 2-1593. Будь-якого іншого житла (квартири, житлового будинку, кімнати і т.п.) вона не має. 25.12.2004 року [PERSON] уклала договір дарування будинку [ADDRESS] із [PERSON], яка фактично ввела в оману щодо суті та цивільно-правових наслідків такого договору. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 р. у справі №2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим під № 18814; скасовано державну реєстрацію договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим під №18814. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.07.2013 р. у справі №2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2013р. у справі №2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, яким вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6.09.2013 р., у зв'язку з необґрунтованістю касаційної скарги [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 р. та ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.07.2013 р., на підставі п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, [PERSON] відмовлено у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою. В силу ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, тому позивачка вважає, що договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим під № 18814 вважається недійсним з моменту його вчинення, тобто з 25.12.2004 р., та не тягне за собою будь-яких правових наслідків, в тому числі, й у вигляді виникнення права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS]. 02.08.2013 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7499306, а саме: на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер 6310137200:05:050:0004, з цільовим призначенням «землі житлової громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0727 га. Крім того, позивачка дізналася, що [PERSON], достовірно знаючи, що в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова, апеляційного суду Харківської області суду, перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про визнання недійсним договору дарування відповідачці нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS], усвідомлюючи, що право власності на земельну ділянку є похідним від права власності на житловий будинок, розпочала та закінчила процес набуття права власності на земельну ділянку, розташовану під домоволодінням по [ADDRESS], про що свідчить Рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 :кликання від 03.07.2013 № 1206/13 «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» та його Додаток 1 до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 03.07.2013 р. № 1206/13 «Перелік громадян, яким передаються у приватну класність земельні ділянки», з пункту 4, якого вбачається, що, [PERSON] було передано у власність земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер 6310137200:05:050:0004), за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0727 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою - [ADDRESS] Таким чином, [PERSON], достовірно знаючи про те, що, в провадженні Ленінського районного суду м. Харкова, апеляційного суду Харківської області суду, перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про визнання недійсним договору дарування відповідачці нерухомого майна - житлового будинку по [ADDRESS], усвідомлюючи, що право власності на земельну ділянку є похідним від права власності на житловий будинок, маючи намір отримати у приватну власність земельну ділянку без достатніх правових підстав, розпочала та закінчила процес набуття права власності на земельну ділянку, також усвідомлюючи, що з часу залишення ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.07.2013 р. у справі № 2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування рухомого майна, без змін рішення Ленінського районного суду м. Харкова від ) 22.05.2013р. у справі № 2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, яким вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі та визнано недійсним договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського територіального округу [PERSON] та зареєстрованим під № 18814; скасовано державну реєстрацію договору дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим під № 18814, [PERSON] не являлась власником житлового будинку [ADDRESS] та, відповідно, не мала права на земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку, [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України, зареєструвала право власності на вказану земельну ділянку та отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7499306, від 02.08.2013 р. Позивач вважає, що пункт 4 зазначеного Додатку №1 мають бути визнані незаконними в судовому порядку і скасовані. При цьому, оскільки відповідно до ч. 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, [PERSON] не набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] після укладення 25.12.2004 р. договору дарування будинку [ADDRESS] з [PERSON], та відповідно, з часу визнання недійсним вказаного правочину судом - 11.07.2013 р. - не мала передбачених законом підстав для користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та не мала правових підстав для здійснення приватизації вказаної земельної ділянки й отримання Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7499306, від 02.08.2013р. У зв'язку з цим позивачка, уточнивши позовні вимоги в подальшому, просить визнати незаконним та скасувати пункт 4 Додатку №1 «Перелік громадян, яким передаються у приватну власність земельні ділянки» до рішення 25 сесії Харківської міської ради 6 скликання «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельних ділянок» від 03.07.2013 р. №1206/13, відповідно до якого [PERSON] передано у власність земельну ділянку, що належить територіальній громаді м. Харкова (кадастровий номер 6310137200:05:050:0004), за рахунок земель житлової та громадської забудови площею 0,0727 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою - [ADDRESS]; визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7499306, а саме, на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер 6310137200:05:050:0004, з цільовим призначенням «землі житлової громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0727 га, видане Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області 02.08.2013 року на ім'я [PERSON]; стягнути судовий збір. В судове засідання представник позивача з'явився, уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, дав пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про дату та час слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, вважаючи свідоцтво про право власності від 02.08.2013 року, індексний номер 7499306, таким, що видано у відповідності до норм спеціалізованого законодавства у зв'язку із виконанням державним реєстратором речових прав на нерухоме майно покладених на нього функцій, посилаючись на підстави, наведені у наданих письмових запереченнях. Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмові пояснення, в яких просив суд розглядати справу без їх участі. Суд, вислухавши думку представника позивача та представника третьої особи Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову з наступних підстав. Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, 25.12.2004 року [PERSON] уклала договір дарування будинку [ADDRESS] із [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 р. у справі № 2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, визнано недійсним договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим під №18814; скасовано державну реєстрацію договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим під №18814. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11.07.2013 р. у справі №2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2013р. у справі №2/642/18/13 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна, яким вимоги [PERSON] задоволено в повному обсязі, залишено без змін, апеляційну скаргу [PERSON] відхилено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.09.2013р., у зв'язку з необґрунтованістю касаційної скарги [PERSON] на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.05.2013 р. та ухвали апеляційного суду Харківської області від 11.07.2013 р., на підставі п.5 ч.4 ст. 328 ЦПК України, [PERSON] відмовлено у відкритті касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою. Відповідно до матеріалів справи, 02.08.2013 року [PERSON] отримала Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7499306, видане Реєстраційною службою Харківського міського управління юстиції Харківської області а саме: на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS], кадастровий номер 6310137200:05:050:0004, з цільовим призначенням «землі житлової громадської забудови, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,0727 га. Згідно технічного паспорту від 29.08.2013 року на житловий будинок [ADDRESS] власником зазначеного будинку є [PERSON] 21 січня 2014 року заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: Реєстраційна служба Харківського міського управління юстиції про визнання права власності, позовні вимоги було задоволено, за [PERSON], яка мешкає та зареєстрована за адресою [ADDRESS], було визнано право на житловий будинок [ADDRESS]. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24.04.2014 року було зареєстроване право власності на [PERSON] на житловий будинок по [ADDRESS] з прибудовами та належними до нього будівлями та спорудами. В силу ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. З заперечень Реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції від 24.01.2014 року, що містяться в матеріалах справи, вбачається, що земельна ділянка по [ADDRESS] зареєстрована за Харківською міською радою 24.04.2013 року на підставі Закону України Верховної Ради України від 06.09.2012р № 5245-VI. В подальшому земельна ділянка за вищевказаною адресою передана у приватну власність [PERSON] на підставі рішення 25 сесії 6 скликання Харківської міської ради «Про передачу у власність та надання в оренду громадянам земельної ділянки» від 03.07.2013 №1206/13. З урахуванням вимог ст. ст. 216, 236 ЦК України, договір дарування будинку [ADDRESS], укладений 25.12.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим під № 18814 вважається недійсним з моменту його вчинення, тобто з 25.12.2004 р., та не тягне за собою будь-яких правових наслідків, в тому числі, й у вигляді виникнення права власності [PERSON] на будинок [ADDRESS]. На підставі ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно з ч. 1, 2 ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акта. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 27 27 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1.03.2013 р. № 3, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане відповідно до закону, належить до документів, на підставі яких згідно зі статтею 19 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" провадиться реєстрація права власності, яке вони посвідчують. У зв'язку із цим суд відповідно до частини першої статті 21, статті 393 ЦК визнає незаконним і скасовує такий акт, виданий владним органом, повністю або частково, якщо він суперечить актам цивільного законодавства та порушує цивільні права або інтереси. Такі спори за участю фізичних осіб розглядаються в порядку цивільного судочинства. В силу ч. 1 ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. На підставі п. «а» ч. 3 ст. 116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Згідно з ч. 1 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Зі змісту вказаних норм чинного законодавства України, вбачається, що обов'язковою умовою набуття права власності громадянином на земельну ділянку шляхом приватизації є наявність права користування такою земельною ділянкою з передбачених законом підстав або набуття права власності на житловий будинок, розміщений на відповідній земельній ділянці. При цьому, оскільки відповідно до ч. 1 статті 236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, [PERSON] не набула права власності на житловий будинок [ADDRESS] після укладення 25.12.2004 р. договору дарування будинку [ADDRESS] з [PERSON], та відповідно, з часу визнання недійсним вказаного правочину судом 11.07.2013 року - не мала передбачених законом підстав для користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та не мала правових підстав для здійснення приватизації вказаної земельної ділянки й отримання Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7499306, від 02.08.2013 р. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 41 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. У зв'язку з тим, що [PERSON] було отримано свідоцтво про право власності на земельну ділянку, на якій розташований житловий будинок, що належить [PERSON], вказане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7499306, від 02.08.2013 р., видано із порушенням актів цивільного законодавства та істотно порушує права [PERSON], у зв'язку з чим підлягає визнанню незаконним та скасуванню в судовому порядку. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 229,41 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved