Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Міський комерційний банк" про зобов'язання вчинити дії, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання зобовязання по договору в частині поверненян вкладу позивачу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, попередньо не повідомивши суд про причини своєї неявки, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зважаючи на викладене, враховуючи думку представника позивача щодо заочного розгляду справи, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч.4 ст. 169 ЦПК України, справу потрібно вирішувати на підставі наявних у ній даних і доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов законний та обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23.10.2013р. між [PERSON] та ПАТ «Міський комерційний банк» було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/51/136612 ВАШ СВЯТКОВИЙ. Відповідно до частин №1, №2 статті №1 Договору, його предметом є розміщення в Банку іменного строкового банківського вкладу фізичної особи на строк 335 (триста тридцять п'ять ) днів, з щомісячною виплатою відсотків зі спливом кожного розрахункового періоду. Для обліку Вкладу Банк відкриває на ім'я Вкладника депозитний рахунок [NUMBER] та поточний рахунок [NUMBER] в доларах США. Згідно умов Договору, сума Вкладу складає 25 000 (двадцять п'ять тисяч) доларів США. День повернення Вкладу - 23.09.2014р.. Виплата відсотків, нарахованих на Вклад за ставкою 9,9 ( дев'ять цілих дев'ять десятих) % річних, здійснюється щомісячно, шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок Вкладника, операції за яким здійснюються з викристанням платіжної картки. (п.2.2 договору) та готівкою через касу банку (п.1.2.8. договору). Повернення Вкладу та нарахованих процентів Вкладнику здійснюється шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника. (п. 1.7. договору). Також договором передбачалося зобов*язання банку на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах договору. (п.4.3.3. Договору). Позивач свої зобов'язання по договору виконав у повному обсязі. Відповідно до Договору «_23.10.2013р.__» Позивачем було внесено в касу банку 25 000 ( двадцять п'ять тисяч) доларів США 00 центів готівкою, що підтверджується квитанцією №2954. Щомісячно, згідно умов договору, в період з 01.11.2013 року по 01.04.2014року, Позивач отримувала в касі відділення №51 м. Полтава проценти, нараховані за розрахунковий період, готівкою в валюті вкладу. З 01.05.2014 року Відповідач припинив видачу процентів через касу відділення №51 м. Полтава готівкою, пояснюючи це відсутністю готівкових коштів в касі. 06.09.2014р. Позивач в письмовій формі попередив Відповідача про свій намір отримати 23.09.2014 року, згідно умов договору, свій вклад та нараховані на нього проценти в повному обсязі, готівкою, в валюті вкладу через касу відділення №51 м. Полтава, а також про бажання закрити рахунок № [NUMBER] з 23.09.2014 року. 23.09.2014 року Позивач особисто прибув у відділення № 51 м. Полтава з метою отримання своїх коштів по договору, але відділення в робочий час було зачинене. З метою отримання пояснень Позивач зателефонувала в інформаційний центр банку, отримала відповідь оператора, що,рішенням керівництва банку, робота Полтавського відділення №51 припинена, клієнти відділення переводяться на обслуговування в відділення №50 м. Харків. 23.09.2014 року в 11.00 Позивач особисто прибула в відділення банку №50 м. Харків для отримання вкладу. Але в видачі вкладу та процентів [PERSON] було відмовлено. Причиною відмови, зі слів відповідального працівника відділення, послугувало рішення керівництва банку. Замість видачі коштів Позивачеві було запропоновано автоматичну пролонгацію діючого договору на його умовах. Позивач відмовилася від такої попозиції, як не відповідаючої її інтересам. Заяву Позивача зі скаргою на дії банку, працівник відділення приймати та реєструвати відмовилась, тому заява була відправлена на адресу банку поштою. Таким чином, Відповідач, станом на 24.09.2014 року не виконав своїх зобов'язання по договору, а саме: Згідно п. 1.7. та п. 4.3.2. Договору, на вимогу Вкладника, Банк зобов'язаний видати готівкою або перерахувати на рахунок Вкладника за вибором Вкладника вклад та нараховану суму відсотків по Вкладу, - в день, зазначений у п.1.1 Договору. Згідно п.1.2.8.,п. 2.2 договору банк зобов'язаний щомісяця сплачувати проценти вкладнику, шляхом видачі готівкої через касу банку відсотків, нарахованих за розрахунковий період. П. 4.3.3. договору - не виконане роспорядження вкладника від 06.09.14 року про закриття поточного рахунку та виплату Позивачеві залишкових коштів готівкою, про видачу Позивачеві довідки про рух коштів на рахунках Позивача. На даний час основна заборгованість Відповідача перед Позивачем, не враховуючи відсотки, нараховані на суму Вкладу, становить 25 000 ( двадцять п'ять тисяч) доларів США. На даний час загальна сума невиплачених Позивачу відсотків, складає 1 233 (одна тисяча двісті тридцять три) долари 29 центи США. Ця сума повідомлена Позивачу оператором інформаційного центру банку по телефону. Перевірити достовірність цих даних Позивач можливості не має. Отже, загальна сума заборгованості Відповідача перед Позивачем становить 26 233 (двадцять шість тисяч двісті тридцять три) долари 29 центи США. На письмові звернення Позивача Відповідач не відповідає. Від ведення переговорів по телефону з питання повернення вкладу керівництво банку ухиляється. Припинивши роботу відділення №51 в м.Полтава, Відповідач, тим самим, умисно значно ускладнив Позивачеві можливість реалізації своїх прав по договору. На даний час Позивачу вклад та частину процентів Відповідачем не повернуто. У зв'язку з цим, Позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх порушених прав та вважає, що її вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. На виконання умов Договорів, Позивач здійснив Вклади на рахунок банку, в той час, як банк зобов'язаний був повернути цей Вклад разом із відсотками за користування коштами в день закінчення строку дії Договору. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» до відносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг). До того ж, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України, договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. Частина 1 ст. 633 ЦК України дає визначення поняттю публічний договір: публічний договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Згідно з ч. 2 ст. 633 ЦК України умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку. Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки. Відповідно захист його прав як споживача регламентовано Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. Пунктом 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначається: належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем. Згідно з п. 2 ч.1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на належну якість обслуговування. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. Частиною 1 ст. 1058 ЦК України визначається: за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установлених договором (п. 2.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03.12.2003 року №516. Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 1060 ЦК України, банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно п. 1.2. Положення від 03.12.2003 р. №516, договір банківського вкладу (депозиту) укладається на умовах видачі вкладу (депозиту) на першу вимогу (вклад (депозит) на вимогу) або на умовах повернення вкладу (депозиту) зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад (депозит). За договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (абз. 2 п. 3.3. Положення від 03.12.2003 р. №516). Вимога про повернення коштів Позивачем, як зазначалося вище, була направлена до банку, проте останній свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Єahin і Perihan Єahin проти Туреччини, [ВП], № 13279/05, § 56, 20 жовтня2011 року)». Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Таке порушення виявилося в наступному: У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Цей же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Але, в порушення цих норм, позивач позбавлений права користуватися своїм майном. В даному випадку його майном є грошові кошти, які Банк отримав від позивача на умовах строковості та платності, та до цього моменту не повернув. Відповідно до абз. 2 п. 1.6. Положення від 03.12.2003 року №516, банк сплачує вкладнику суму вкладу (депозиту) і нараховані за ним проценти у валюті вкладу (депозиту), якщо грошові кошти надійшли на вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті, або на умовах та в порядку, передбачених договором, відповідно до заяви вкладника - в іншій іноземній чи в національній валюті. Позивачем було здійснено вклад в іноземній валюті - доларах США. У зв'язку з цим, відповідно до вимог чинного законодавства, повернення коштів Позивачу повинно здійснюватись теж у доларах США. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов'язку в натурі (п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України). На підставі викладеного,

Outcome: approved