Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Великобурлуцької об`єднаної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області з вимогами: визначити йому додатковий строк в шістдесят днів для подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] , яка на час смерті була зареєстрована та постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позову позивач зазначив, що [INFO] померла [PERSON] , яка за життя була власником земельної ділянки, площею 10,7897 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (колишньої Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області) та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 702787 від 19.11.2001. На протязі тривалого часу, позивач спілкувався з [PERSON] за її життя, підтримував з нею добрі стосунки, допомагав по господарству та неодноразово надавав їй матеріальну допомогу. [PERSON] померла раптово, про її смерть позивача ніхто не повідомив. Про смерть [PERSON] позивач дізнався випадково, в грудні 2020 року. В січні 2021 року позивачу стало відомо, що 26.07.2013 [PERSON] склала заповіт, яким належну їй земельну ділянку площею 10,7897 га, що знаходиться на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, яка належала їй на праві приватної власності на землю згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 702787, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381 від 19.11.2001, заповідала йому. Причиною пропуску позивачем визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України строку для подання заяви про прийняття спадщини є неналежне виконання своїх службових обов`язків працівниками колишньої Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, які при приєднанні Шипуватської сільської ради до Великобурлуцької селищної ради Харківської області та об`єднання їх в Великобурлуцьку об`єднану територіальну громаду, в грудні 2020 року випадково знайшли заповіт [PERSON] серед інших документів ради, і лише після цього, в січні 2021 року, про його наявність повідомили позивача. Вказані обставини та неналежне виконання своїх службових обов`язків працівниками колишньої Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області об`єктивно позбавили позивача можливості звернутись у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] за її заповітом та створили об`єктивні та істотні труднощі для вчинення зазначених дій. Іншим шляхом, аніж зверненням до суду, він не може захистити своє порушене право. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Великобурлуцького районного суду від 24.05.2021 провадження у зазначеній справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання о 10.00 год. 18.06.2021. Належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. Від представника [PERSON] - адвоката Городинця Ю.А. до канцелярії суду надійшла заява про проведення підготовчого судового засідання за його відсутності та за відсутності позивача, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, просив ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, представник відповідача Великобурлуцької об`єднаної територіальної громади в особі Великобурлуцької селищної ради Куп`янського району Харківської області у судове засідання не з`явився, до канцелярії суду надійшов лист Великобурлуцького селищного голови Терещенка В.М. про розгляд справи за відсутності представника селищної ради та визнання позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи подання учасниками справи вищезазначених заяв, суд дійшов висновку про відсутність підстав, визначених статтею 198 Цивільного процесуального кодексу України, для відкладення підготовчого засідання або перерви у підготовчому засіданні. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини 3 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випаду визнання позову відповідачем. Відповідно до частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Фактичні обставини, встановлені судом. Дослідивши доводи сторін, викладені у заявах по суті, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Згідно свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 05.09.2017 виконавчим комітетом Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, [PERSON] , померла [INFO] , у віці 68 років, про що 05.09.2017 складено відповідний актовий запис за № 21 (а. с. 6). З довідки від 09.03.2021 № 1258 виданої виконавчим комітетом Великобурлуцької селищної ради Харківської області померла [INFO] [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою: [ADDRESS] , на день її смерті за вказаною адресою була зареєстрована та проживала одна (а. с. 7). Із заповіту складеного 26.07.2013 та посвідченого секретарем Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області Демченко Т.М., зареєстровано в реєстрі за № 115, вбачається, що [PERSON] належну їй земельну ділянку площею 10,7897 га, що знаходиться на території Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області, яка належить їй на праві приватної власності на землю згідно державного акту на право приватної власності на землю серія Р1 № 702787, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 381 від 19.11.2001, заповіла [PERSON] (а. с. 9). Державним актом на право приватної власності на землю серія Р1 № 702787 від 19.11.2001 підтверджується, що [PERSON] за життя була власником земельної ділянки, площею 10,7897 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області (колишньої Шипуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області) (а. с. 8). З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 20.03.2021 державного нотаріуса Великобурлуцької державної нотаріальної контори Харківської області Марченко Н.І. вбачається, що [PERSON] у прийнятті заяви та відкритті спадкової справи після смерті [PERSON] відмовлено у зв`язку із закінченням шестимісячного терміну, який встановлено законом для прийняття спадщини, спадкова справа не заводилась, інших заяв про прийняття спадщини за заповітом не надходило (а. с. 13). Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права. За приписами статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За змістом частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження. Частина 1 статті 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод. Згідно частини 1 статті 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1,3 статті 1268 Цивільного кодексу України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. За змістом частини 1 статті 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 Цивільного кодексу України). За змістом частини 1 та 3 статті 1272 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. У випадку, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, правила частини третьої статті 1272 Цивільного кодексу України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалим відрядженням, в тому числі, закордонним; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17, провадження № 61-41480св18. Судом встановлено, що шестимісячний строк подання позивачем заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] сплинув 26.02.2018, [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини з пропуском строку визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 Цивільного кодексу України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. Позивачем надано належні докази на підтвердження тих обставин, що він є спадкоємцем за заповітом після померлої [PERSON] ; з поважних причин (необізнаність про наявність заповіту) пропустив строк на подання заяви про прийняття спадщини, інших спадкоємців за законом чи за заповітом, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, немає, відповідач позовні вимоги [PERSON] , визнав. За таких обставин, позовна заява [PERSON] , про визначення додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Приймаючи рішення про задоволення позову, суд, окрім вищезазначеного, керується засадами розумності та справедливості та враховує факт того, як те чи інше рішення суду може вплинути на подальшу реалізацію особою її прав, зокрема, можливість у встановленому законом порядку оформити право на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON] , яка закріпила свою волю склавши відповідний заповіт. Судові витрати. Оскільки позивач не вимагав відшкодування судових витрат, з урахуванням характеру спірних правовідносин та дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат між сторонами відповідно до статті 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved