Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. «А-1», житлову прибудову літ. «А-1-1», убиральну літ. «Б», ґанок літера "а", погріб літера «пг», розташовані на земельній ділянці, яка належить їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04.08.1998 року з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: м. [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої за адресою: м. Суми, вул. Зарічна, будинок, 26 на підставі Державного акту на право власності від 04 серпня 1998 року, але земельною ділянкою користувалася набагато раніше і на протязі тривалого часу, власними силами, за наявності коштів, здійснила самочинне будівництво житлового будинку з господарськими спорудами. Завершити будівництво їй вдалося в той період, коли не вимагали будівельного паспорту для будівництва дачного будинку, тобто завершив не маючи на це відповідного дозволу. На підставі рішення 2 сесії ххш скликання Сумської міської ради від 24 червня 1998 року їй виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] площею 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У серпні 2017 року звернулася до Управління державного архітектурно-будівельного контролю щодо введення в експлуатацію самочинно збудованого житлового будинку, начальником була надана відповідь від 17 серпня 2017 року №264/29.01-22 про неможливість прийняття в експлуатацію вказаного будинку і запропоновано звернутися до суду після технічного обстеження. За результатами технічного обстеження виконавцем, ФОП [PERSON] (кваліфікаційний сертифікат Мінрегіонбуду України [NUMBER] від 26.10.2012 року) було складено висновок №00-183-17-ОБ. Дефектів та пошкоджень елементів та конструкцій забудови не виявлено. Стан будівництва задовільний. Дозволено експлуатувати за призначенням. У судовому засіданні представники позивачки [PERSON] та [PERSON] позов підтримали, пояснили обставини, викладені в ньому. Представник відповідача Сумської міської ради у судове засідання не з'явився, надали заяву про розгляд справи без їх участі, при винесенні рішення покладаються на розсуд суду. Представник відповідача Управління Державної архітектурно-будівельного контрол. Сумської міської ради у судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлено належним чином, надали заяву про розгляд справи у їх відсуність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. У судовому засіданніТреті особи [PERSON] та [PERSON] не заперечують проти позовних вимог і просили позов задовольнити, посилаючись на те, що будинок збудований багато часу тому і не заважає їм ніяким чином. Суд, вислухавши пояснення представників позивачки, третіх осіб, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку. Встановлено,що на підставі рішення 2 сесії ххш скликання Сумської міської ради від 24 червня 1998 року [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04 серпня 1998 року площею 0,1000 га, яка розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виданий 03 листопада 2015 року [PERSON] Нерухоме майно складається з наступних будівель і споруд: житловий будинок обкладений цеглою літ. «А-1», житлова прибудова літ. «А1-1» загальною площею 64 кв.м, убиральня цегляна літ. «Б»; погріб літ. «пг», ґанок літ. «а», огорожа металева сітка літ. «№1-2». Загальна вартість нерухомого майна становить 335726 грн. Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області позивачу відмовлено у прийнятті в експлуатацію самовільно збудованих прибудов. Вказане свідчить, що між сторонами склалися спірні правовідносини з приводу набуття права власності на новостворене нерухоме майно, які регулюються ст.ст. 375, 376 ЦК України. Стаття 375 ЦК України передбачає, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу. Частинами 1,2 і 5 статті 376 ЦК України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Аналіз норм ч. 3 ст. 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником. Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду. Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними (п. 12). На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК). При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни (п. 14). Виходячи зі змісту частини третьої статті 376 ЦК, при доведенні визначених нею умов суд може визнати право власності на самочинно збудоване майно також за особою, яка його збудувала, якщо після закінчення будівництва земельну ділянку цій особі було передано у власність або надано у користування, або з власником земельної ділянки, на якій розміщено майно, укладено договір суперфіцію (частина перша статті 413 ЦК) відповідно до її цільового призначення. Вирішуючи справи такої категорії, суд має виходити з того, що надання земельної ділянки під уже збудоване нерухоме майно чи укладення договору суперфіцію може відбутися як до пред'явлення позову до суду, так і після цього (п. 15). При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на підставі частини третьої статті 376 ЦК суд не повинен враховувати час передачі земельної ділянки у власність або надання її у користування, або укладення договору суперфіцію, у тому числі в період розгляду справи, оскільки такі дії свідчать про визнання за позивачем права на забудову з боку власника (користувача) земельної ділянки (п. 18). Відповідно до експертного висновку будівельно-технічного дослідження № 00-183-17-ОБ від вересня 2017 року не здані в експлуатацію приміщення житлової прибудови літ. «А1»,житлової прибудови літ. «А1-1», убиральня літ. «Б», ґанок літ.»а», погріб літ. «пг», розташовані за адресою: [ADDRESS] у м. Суми, відповідають державним будівельним, пожежним і санітарним нормам. Дослідивши докази зібрані у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Такий висновок склався з тих підстав, що право власності позивача на нерухоме майно, самочинно збудоване на наданій для цих потреб земельній ділянці, з дотриманням технічних будівельних, пожежних та санітарних норм. Доказів щодо порушення прав інших осіб внаслідок такого будівництва суду не надано.

Outcome: approved