Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

У грудні 2014 року позивач, Публічне акціонере товариство «ДТЕК Донецькобленерго», в особі представника Батенко М.В., який діє на підставі довіреності, звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS], та є споживачем електричної енергії. Відповідачем неодноразово здійснювались перерахування грошових коштів за спожиту електричну енергію. Станом на день подання позву у відповідача виникла заборгованість за спожиту електричну енергію у зв'язку з несплатою послуг позивача, у розмірі 464,89 гривень, яку позивач, посилаючись на діюче законодавство, просить стягнути з [PERSON], та судові витрати в сумі 243,60 гривень. Представник позивача ПАТ „ ДТЕК Донецькобленерго" Рожкова Л.О., що діє на підставі довіреності, у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала, в останнє судове засідання не з'явилась, надіславши заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов у повному обсязі, не заперечувала проти винесення рішення у заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин. Судові повістки про виклик до суду були направлені рекомендованим листом із повідомленням за зареєстрованою адресою проживання відповідача, але конверти були повернуті поштовим відділенням за закінченням строку зберігання. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, та приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу (ч. 1 ст. 714 ЦК України) одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Судом встановлено, що між відповідачем, як споживачем електричної енергії, з одного боку, та енергопостачальником ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго», з іншого, договір про постачання енергетичних ресурсів не укладався. Проте, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] з 22 вересня 1995 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та користується послугами позивача; на її ім'я відкрито особовий рахунок [NUMBER], отже суд приходить до висновку, що між сторонами існують фактичні договірні відносини, що випливають з постачання і користування електроенергією за вказаною адресою. Відповідно до ч. 3 ст. 162 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», власник та наймач (орендатор) квартири зобов'язаний, зокрема, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором, дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної і газової безпеки, санітарних норм і правил. Згідно п. 42 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, споживач електроенергії зобов'язаний оплачувати спожиту електроенегрію та здійснювати платежі відповідно до умов договору та Правил користування електричною енергією, вносити плату за спожиту електричну енергію виключно на поточний рахунок із спеціальним режимом використання енергопостачальника в уповноваженому банку. Відповідно до п. 19, 20 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються відповідно діючим тарифам для населення на основі фактичних показників приладу обліку. Розрахунковим періодом за спожиту електричну енергію є календарний місяць. Сплата за використану протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Як вбачається з доданої до позову довідки розрахунку заборгованості за особовим рахунком [NUMBER], зареєстрованим на абонента [PERSON], заборгованість останньої станом на 03 жовтня 2014 року складає 464,89 гривень. 27 червня 2013 року Ороджонікідзевським районним судом міста Маріуполя за заявою Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» було ухвалено судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь підприємства заборгованості з оплати спожитої електричної енергії в сумі 423,29 та судового збору в сумі 114,70 гривень. Ухвалою суду від 05 березня 2014 року за заявою [PERSON] вказаний судовий наказ скасовано; зі змісту ухвали вбачається, що [PERSON] із ухваленим судовим наказом не погодилась, зауваживши, що заборгованості за спожиту електричну енергію не має, послуги позивача сплачує регулярно, що може підтвердити квитанціями. Проте після подання позивачем даного позову та за весь час розгляду справи, відповідач жодного разу до суду не з'явилась, не побажавши тим самим приймати участь в судовому розгляді справи і реалізувати своє процесуальне право на спростування доводів позову і доказування своєї позиції. За таких обставин, суд вважає встановленим факт неналежного виконання відповідачем зобов'язання з оплати послуг позивача, а заборгованість з оплати спожитої електричної енергії в сумі 464,89 гривень - доведеною. Враховуючи викладені обставини, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Приймаючи до уваги положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати, які складають 243,60 гривень. На підставі ст. ст. 162 ЖК України, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги", ст. 714 ЦК України,

Outcome: approved