Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Служба у справах дітей Надвірнянської райдержадміністрації, як представник органу опіки та піклування, 06.10.2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка по даній справі є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записано записано відповідно до ст. 135 СК України. Дитина перебуває на обліку служби у справах дітей, як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. Мати дитини - [PERSON] веде аморальний спосіб життя, про дитину не піклується, в тримясічному віці залишила свого сина у своєї сестри [PERSON], яка практично утримує, виховує та доглядає його. Дитина залишилася без батьківської опіки та піклування, фактично хлопчиком опікується його тітка. Представниками служби у справах дітей неодноразово проводилися бесіди з матір'ю дитини, але позитивних змін у її відношенні до сина не відбулося. [PERSON] сама дала згоду на позбавлення її батьківських (материнських) прав щодо свого сина [PERSON]. В зв'язку з цим служба у справах дітей прийшла до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав стосовно неповнолітнього сина [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до її дитини - [PERSON], [INFO], а також стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в твердій грошовій сумі по 200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнала частково, суду пояснила, що вона немає змоги ні виховувати, ні утримувати дитину, яку практично після хрещення залишила у своєї сестри. На даний час вона проживає зі своїм співмешканцем в с.Парище Надвірнянського району, який заперечує проти того, щоб син жив разом з ними. Свої материнські обов'язки вона не взмозі і не бажає виконувати, тому не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON], однак зазначила, що немає можливості сплачувати на його утримання аліменти, так як ніде не працює, перебувається тимчасовими заробітками, незначні кошти за які витрачає в основному на свої потреби. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідка, висновок прокурора та дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи, які викладені в позовній заяві і які не спростовано та не заперечуються відповідачем та достовірно встановлено, що [INFO] [PERSON] народила дитину - [PERSON]. Відомості про батька дитини записані згідно з вимогами ст. 135 Сімейного кодексу України. Згідно наказу служби у справах дітей Надвірнянської РДА від 07.08.2014 року № 41 малолітній [PERSON], [INFO] взятий на облік, як дитина, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Таким правом відповідач не користується, самоусунувшись від нього. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, оскільки мати дитини практично не проявляє щонайменшої материнської турботи. Окрім того мати дитини власноручно написала заяву, в якій не заперечує, щоб її позбавили батьківських прав щодо сина, так як займатися його вихованням чи утриманням вона немає змоги. В суді також встановлено, що практично з часу народження дитини - сина [PERSON] - відповідач будь-якої участі у його вихованні не приймає, не цікавиться ні станом здоров'я дитини, ні загальним розвитком, фактично переклавши свої батьківські (материнські) обов'язки на свою сестру [PERSON] Даний факт не заперечується самими сторонами по справі та підтверджується свідченнями допитаної в судовому засіданні свідка [PERSON] Факт ухилення від належного виконання батьківських обов'язків відповідача підтверджується також висновком Надвірнянської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 29.08.2014 року, з якого вбачається, що з врахуванням пропозицій комісії з питань захисту прав дитини та письмової згоди матері райдержадміністрація вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини і одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дітей. З врахуванням всіх обставин справи, матеріального становища дитини та відповідача, що вона є фізично здоровою людиною, взмозі працювати та утримувати дитину в розмірі, достатньому для її нормального фізичного та духовного розвитку, а будь-яких належних доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров'я, який перешкоджає їй заробляти кошти для прожиття, відповідач суду не надала, суд прийшов до висновку, що розмір аліментів може бути визначений судом щомісячно по 200 грн. на дитину до досягнення нею повноліття . Таким чином, оцінюючи здобуті докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов є підставним і підлягає до задоволення. З відповідача слід також стягнути судові витрати по справі згідно вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст. ст. 150, 152, 155, 157, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved