Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

Представник заявника звернувся до суду із заявою про надання [PERSON] психіатричної допомоги в примусовому порядку. В обґрунтування заяви зазначено, що 13.08.2020 [PERSON] була госпіталізована до психіатричного стаціонару у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу внаслідок чого, вона являє собою безпосередню небезпеку для себе та оточуючих, діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад. У судовому засіданні представник заявника вважала необхідним госпіталізувати [PERSON] до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, заяву просили задовольнити. Прокурор підтримав думку представника заявника. Розглянувши матеріали справи, вислухавши думки та пояснення учасників процесу, допитавши свідків, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. ч. 2-5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного.захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У судовому засіданні було встановлено, що 13.08.2020 [PERSON] була госпіталізована до Комунального підприємства «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» Дніпропетровської обласної ради за направленням лікаря-психіатра Власенкова В.О. КЗ «ОЦЕМД та МК`ДОР у зв`язку із наявністю у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона представляє небезпеку для себе та оточуючих. При обстеженні її психічного стану в КП «ДБКЛПД» ДОР комісія лікарів виявила, що контакт з хворою носить формальний характер. Зовні неохайна, говорить, що працює на двох роботах - патрульній та податковій поліції. Вигнала з дому бабусю, каже «не хочу, щоб моя бабуся жила зі мною». Має труднощі при відповідях на уточнюючі питання. Заперечує наявність галюцинаторних переживань, хоча за поведінкою хворої можна судити про наявність голосів. Висловлює маячні ідеї відношення. Мислення паралогічне. Своїм малолітнім сином не цікавиться, він проживає з бабусею. До свого стану не критична. [PERSON] поставлено попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад. Лікар-психіатр Шевченко І.Ю. підтвердила обставини щодо поведінки та діагнозу захворювання та зазначила, що [PERSON] необхідно пройти курс лікування у стаціонарних умовах. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , показала суду, що вона є матір`ю [PERSON] . З донькою в них завжди були нормальні відносини, але в останній час погіршилися. [PERSON] вигнала бабусю, яка проживає з нею, три дні бабуся була на вулиці. [PERSON] не займається своїм сином, всіх ненавидить, думає, що за нею стежать, в соціальних мережах постійно пише щось незрозуміле. Дитина проживає з [PERSON] . Все почалося після того, як вона почала працювати в поліції. [PERSON] хоче продати квартиру та залишити сина без житла. [PERSON] свою заяву підтримала, просила госпіталізувати свою доньку. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показав суду, що він є братом [PERSON] , з сестрою в них були дуже добрі відносини до вересня 2019. З вересня сестра почала ненавидити [PERSON] і вважає його своїм ворогом. В липні 2019 року він та мати побачили перші прояви хвороби, вони були у лікаря-психіатра, яка виписала ліки, однак [PERSON] не приймала їх. Вона була в зоні АТО, весь час знаходиться в ілюзіях та вважає, що за нею стежать. З нею проживає бабуся, [PERSON] її силою вигнала та змінила замки, не дала їй ні грошей ні ліків. Бабуся змогла потрапити до квартири та зачинитись, а [PERSON] разом з сусідом виламали двері, силою викинули бабусю в сорочці на вулицю. [PERSON] просив госпіталізувати його сестру. У судовому засіданні [PERSON] заперечували всі обставини, вважає що всі заінтересовані в її госпіталізації. Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів від 13.08.2020 було встановлено, що контакт із хворою носить формальний характер. Зовні неохайна. На запитання відповідає вибірково. Плутано розповідає свої анамнестичні відомості. Говорить, що працює на двох роботах - в податковій поліції та в патрульній поліції. Говорить, що не хоче, щоб її бабуся жила з нею, вона її просила покинути приміщення. Син знаходиться у моєї мами з квітня, так як я весь час лікувалася у гінекології. Говорить, що з квітня не виходила на роботу по лікарняному листу, «просто іноді їздила з патрулем». Має труднощі при відповідях на уточнюючі питання. Заперечує наявність галюцинаторних переживань, хоча за поведінкою хворої можна судити про наявність голосів. Хвора прислуховується, відволікається. Висловлює маячні ідеї відношення. Факти агресії до родичів заперечує. Мислення паралогічне. Дитиною не цікавиться. Недовірлива, підозріла. Емоційні реакції неадекватні. Критичної оцінки свого хворобливого стану немає. Згідно заяви матері [PERSON] - [PERSON] , [PERSON] змушувала свого сина ставати на вулиці на коліна та молитися. В парку чула голос, який їй сказав «що зараз тобі зроблять пропозицію одруження», дитини плакала та просила, що мати стала такою, як була раніше, а [PERSON] в цей час посміхалася. [PERSON] чаклун сказав, що дітей до 14 років будуть чипувати та відправляти на війну, тому вона хоче продати квартиру та сховати сина в горах. З січня 2020 року постійно відкриває лікарняні в різних містах, надсилає їх у відділ кадрів та отримує заробітну плату. [PERSON] викрала дитину та насильно повезла у Мелітополь, дитина намагалася вирватися та втекти, а [PERSON] підставила підніжку та дитина сильно впала, отримала синці. Зараз [PERSON] каже, що коли син почне ходити до школи, вона його викраде та відведе у монастир та що він буде монахом, а Бог подарує їй за це доньку. В зв`язку із вищевикладеним, [PERSON] просила госпіталізувати її доньку [PERSON] . Згідно Рішення Конституційного Суду України від 01.06.2016 року № 2-рп/2016 судовий контроль за госпіталізацією недієздатної особи до психіатричного закладу в порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», є необхідною гарантією захисту прав і свобод, закріплених, зокрема, статтями 29,55 Основного Закону України. Суд після незалежного і неупередженого розгляду питання щодо госпіталізації недієздатної особи до психіатричного закладу має ухвалити рішення стосовно правомірності обмеження конституційного права такої особи на свободу та особисту недоторканість. Враховуючи, що особа виявляє ознаки тяжкого психічного розладу, суд вважає за необхідне госпіталізувати її в психіатричний заклад в примусовому порядку, оскільки існують підстави, передбачені ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для її госпіталізації до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди. Аналогічний висновок викладений і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 серпня 2017 року по справі №689/1338/16-ц. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. В зв`язку із чим, суд приходить до обґрунтованого висновку, що вимоги заявника, про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного стаціонару без її усвідомленої згоди, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved