Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-09 00:00:00

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначив, що він є власником будинку [ADDRESS] . У будинку також була зареєстрована його невістка [PERSON] . Після розірвання шлюбу з сином позивача [PERSON] , відповідачка в листопаді 2018 року виїхала з будинку. Відповідачка не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Позивач просив визнати відповідачку такою що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з`явилася з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку із тим, що відповідачка своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, не використала наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до свідоцтва про право власності на житловий будинок № [NUMBER] від 11 квітня 1997 року, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи, а саме з домової книги вказаного будинку, а також довідки відділу аналітичного забезпечення ДАП Маріупольської міської ради, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована зокрема відповідачка по справі [PERSON] , 1983 року народження (з 25 грудня 2009 року по теперішній час). Згідно наданих свідоцтва про народження серії [NUMBER] та копії рішення Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 28 листопада 2018 року, встановлено, що відповідачка по справі [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який є сином позивача. Шлюб між вказаними сторонами розірвано 28 листопада 2018 року. Відповідно до акту заступника селищного голови Виконавчого комітету Сартанської селищної ради від 12 грудня 2019 року, встановлено, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2018 року по теперішній час. Суду було надано письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що тривалий час спілкуються з родиною позивача та бувають в нього вдома. Колишня невістка позивача, [PERSON] виїхала з будинку в 2018 року та її особистих речей в будинку не зберігається. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в спірному будинку, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved