Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову посилалася на те, що 16.09.1995 між сторонами було укладено шлюб, який рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 06.02.2014 року по справі № 617/2230/13-ц було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , яка мешкає та зареєстрована разом з позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] ухиляється від покладеного на нього обов`язку утримувати свою дитину, матеріальної допомоги не надає, в житті доньки, її вихованні та розвитку ніякої участі не приймає. Позивач неодноразово зверталась до відповідача [PERSON] , повідомляла про свій тяжкий матеріальний стан, про необхідність сплачувати значні для неї грошові кошти, що пов`язані із вихованням та розвитком доньки. Однак, відповідач [PERSON] проявив байдужість до дитини, повідомивши, що не має можливості надавати матеріальну допомогу, а з часом взагалі перестав відповідати на телефонні дзвінки. Крім того позивач зазначила, що відповідач [PERSON] має задовільний стан здоров`я та матеріальне становище, працевлаштований, аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей або непрацездатних батьків на утриманні не має.В зв*язку з чим, позивач просить задовольнити позовні вимоги та стягнути аліменти на користь позивача. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків 13 січня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного провадження з викликом сторін по справі. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харків 31 січня 2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 20.02.2020 надійшли письмові заперечення відповідача, згідно яким відповідач вказав, що 19.09.1995 року між мною [PERSON] , та відповідачем, [PERSON] , було укладено шлюб, який рішення Вовчанського районного суду Харківської області від 06.02.2014 року по справі № 617/2230/13-ц було розірвано. Від шлюбу вони мають двох дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Перебуваючи у шлюбі, сімейне життя не склалося із-за постійних зрад колишньої дружини, підтвердженням чого стало її повідомлення про розірвання шлюбу, так як вона знайшла собі іншого чоловіка більш перспективного, відповідач не заперечував. Після розірвання шлюбу 06.02.2014 року між ним та колишньою дружиною [PERSON] був укладений договір в усній формі в тому, що донька [PERSON] буде проживати з нею, тобто на її утриманні, а син [PERSON] буде проживати з ним, на його утриманні. Розраховуючи на її порядність, сторони не укладали договір нотаріально. На період розлучення, син [PERSON] вступив на денну форму навчання до Харківського коледжу транспортних технологій, де навчався чотири роки по контракту. Після закінчення коледжу вступив на денну форму навчання в Харківський національний технічний університет сільського господарства імені [PERSON] , по контракту. Всі витрати на навчання і проживання сина поклав на себе відповідач. Маючи невеликі доходи він неодноразово звертався до колишньої дружини [PERSON] з проханням допомогти коштами на навчання. Однак відповідач [PERSON] проявила байдужість до сина, повідомивши, що це не її проблема. Син по теперішній час навчається в Харківському національному технічному університеті сільського господарства імені Петра Василенка на контракті та знаходиться на його утриманні. Представник позивача адвокат Козирєв А.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Підтримав в повному обсязі викладені позовні вимоги та додатково зазначив, що відповідач батько дитини та зобов*язаний утримувати свою неповнолітню доньку, для чого в нього є всі умови та дозволяє матеріальний стан, що підтверджується з Головного управління Державної податкової служби у Харківській області. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вказав, що позовні вимоги він не визнає, а саме заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частина від доходів. Крім того вказав, що він просить звільнити його від сплати аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в зв`язку з тим, що він виконує батьківські обов`язки стосовно сина [PERSON] в повному обсязі, не отримуючи допомоги від його матері [PERSON] . Син потребує допомогу на навчання та проживання та повністю знаходиться на його утриманні. Доходи у нього невеликі, заробітна плата та дохід від орендної плати за землю, з яких він сплачує навчання сина. 09.08.2019 року одружився вдруге. У нової дружини є донька, яка також навчається у Харківському національному педагогічному університеті ім. Г.С. Сковороди, яка також потребує фінансової допомоги. Крім того вказав, що в зв*язку з його віком, потребує періодично лікування. Автомобілі які на нього зареєстровані, давно продав по довіреності, один перебуваючи в першому шлюбі, другий після розлучення на власні потреби. Він не в змозі сплачувати аліменти на доньку [PERSON] і просить суд зобов*язати [PERSON] виконувати свої обов`язки по вихованню і утриманню доньки [PERSON] , бо [PERSON] має задовільний стан здоров`я, та матеріальне становище, а саме має житло 3-х кімнатну квартиру в м. Харкові, заміжня та працевлаштована. Аліменти вона нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з неї не проводяться. Також просив звільнити його від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів. Суд дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Загальними засадами диспозитивності цивільного судочинства, встановленими ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групі доказів). Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно свідоцтва\~про укладення\~шлюбу [NUMBER] [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] уклали шлюб 16.09.1995 р Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 06.02.2014 року по справі № 617/2230/13-ц шлюб між сторонами було розірвано. Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серія [NUMBER] ). Згідно зазначеного свідоцтва про народження, позивачка зазначена матір`ю дитини, відповідач батьком. Судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її утриманні. Відповідач мешкає окремо, що не заперечується відповідачем у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі. В ч. 2ст. 51 Конституції України закріплено обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При встановленні розміру аліментів, суд керується вимогами\~ст.182 СК України\~та роз`ясненнями, які містяться в п.17\~Постанови пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», та вирішуючи питання щодо розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 183 Сімейного Кодексу України частина заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15.05.2006 року №3 роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2\~ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною 2 ст.18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Суд ставиться критично до пояснень відповідача стосовно перебування на утриманні старшого сина та відмови в утриманні молодшої доньки, в зв*язку з негласною домовленістю між сторонами, оскільки відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, інших доказів про укладення будь яких договорів про визначення місця проживання дітей та їх утримання, суду не надано. Згідно з п.1\~ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою\~Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Стаття 27 Конвенції «Про права дитини», дає кожній дитині право на рівень життя, необхідній для її фізичного, розумового, духовного, морального та соціально розвитку. Батьки або інші особи які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд визначає розмір аліментів в кожному конкретному випадку, виходячи з фактичних обставин справи. Визначаючи розмір аліментів, суд керується ст.ст. 181,\~183,\~184 СК України, тобто аналогічними нормами, які передбачають, що аліменти можуть\~\~присуджуватися в частці від доходу і ( або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів на дитину у частині від доходу, суд враховує та приймає до уваги надані стороною позивача докази, які не спростовані відповідачем, що неповнолітня [PERSON] мешкає разом з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Крім того суд приймає до уваги надані стороною докази стосовно перебування у власності відповідача рухомого та нерухомого майна, в якості доказів належного матеріального забезпечення відповідача. Таким чином, виходячи з принципу розумності та справедливості та враховуючи, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень, суд задовольняє позовні вимоги та визначає розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 10.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття. З врахуванням наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на дитину підлягають задоволенню, а саме у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімум для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 10.01.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Суд звертає увагу сторін, що відповідно до ст. 179 СК аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Положенням\~ст.\~191\~СК України визначено, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, суд відмовляє в задоволенні вимог відповідача стосовно звільнення його від сплати судового збору за подання позивачем позовної заяви про стягнення аліментів, оскільки [PERSON] не віднесений до категорії осіб звільнених від сплати судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved