overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 17397,43 грн. за кредитним договором № б/н від 04.03.2011 року та судових витрат. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 17397,43 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 04.03.2011 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 8000,00 грн., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості. Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій він висловив бажання оформити кредит на своє ім'я, а також він ознайомився з умовами та правилами надання батьківських послуг, тарифами ПриватБанка. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 30.04.2014 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 17397,43 грн.(а.с.7-8). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність свої вини у порушенні зобов'язання. Відповідач таких доказів суду не надав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в належному розмірі на користь позивача у сумі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 21664,14 грн. за кредитним договором № б/н від 11.09.2012 року та судових витрат. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримала кредит у розмірі 17598,30 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, та не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 21664,14 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує повністю, погоджується на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про причини неявки не повідомила. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 11.09.2012 року між позивачем та [PERSON] було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідач отримала кредит в сумі 17598,30 грн., шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну карту в обмін на зобов'язання по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% на місяць на залишок заборгованості. Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій вона висловила бажання оформити кредит на своє ім'я, а також вона ознайомилася з умовами та правилами надання батьківських послуг, тарифами ПриватБанка. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 22.05.2014 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 21664,14 грн.(а.с.6). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність свої вини у порушенні зобов'язання. Відповідач таких доказів суду не надала. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати в належному розмірі на користь позивача у сумі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ КБ "Приват Банк" звернулося до суду з позовом до відповідача - [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 26065,38 грн. за кредитним договором №ZRXRRX08540080 від 18.09.2007 року та судових витрат. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідач отримав кредит у розмірі 1759,20 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку, та не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, таким чином зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. У зв'язку з цим має заборгованість до стягнення в розмірі 26065,38 грн.. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Матеріалами справи встановлено, що 18.09.2007 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір № ZRXRRX08540080, відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 1759,20 грн., з умовами повернення кредиту та сплати процентів в розмірі 10% на місяць на залишок заборгованості. Даний договір укладений за заявою відповідача, в якій він висловив бажання оформити кредит на своє ім'я, а також він ознайомився з умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанка. Відповідно до наданого розрахунку, станом на 27.01.2014 року загальна заборгованість по кредитному договору за невиконання умов договору складає 26065,38 грн.(а.с.6). Згідно із статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. В договорі, укладеному між сторонами, зазначені всі істотні умови, які сторони досягли під час укладання кредитного договору. Згідно з ст. 11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов'язки виникають на підставі договору або правочину. Відповідно до частин 1,2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Боржник звільняється від відповідальності лише в тому випадку, коли доведе відсутність свої вини у порушенні зобов'язання. Відповідач таких доказів суду не надав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути вказану заборгованість. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача стягуються судові витрати на користь позивача у сумі 260,65 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 серпня 2014 року відкрито провадження у справі. 29 серпня 2014 року позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту спірної квартири може зробити неможливим виконання рішення суду про задоволення позову, оскільки оригінали правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності на вказану вище квартиру зникли з невідомих обставин. Згідно зі ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії, тощо. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Відповідно до абз.1 ч.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Як убачається з матеріалів справи, позивач просить визнати за собою право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що у разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Суд вважає, що заходи забезпечення позову, які просить вжити позивач є співмірними із заявленими позивачем вимогам, а тому суд приходить до висновку про необхідність забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що він є співвласником квартири [ADDRESS]. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення договору дарування належної йому частки квартири він дізнався, що при виконанні виконавчого листа, виданого Броварським міськрайонним судом Київської області 10.03.2010 року про стягнення з нього на користь КП БМР «Бровариводоканал» боргу у сумі 1338,11 грн, постановою ВДВС Броварського МРУЮ від 15.05.2010 року було накладено арешт на все належне йому нерухоме майно. На даний час борг погашено, виконавче провадження закрито, але відповідач відмовив у скасуванні арешту з підстав знищення виконавчого провадження за закінченням строку зберігання, тому просить зняти арешт з належного йому нерухомого майна, в тому числі з квартири [ADDRESS]. У судове засідання представник позивача не з'явилася, надавши письмову заяву про розгляд справи в її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомивши письмово про розгляд справи у відсутності його представника. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 08.09.2000 року. З довідки, виданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно виявлено запис № 9850471 про накладення арешту на нерухоме майно [PERSON], на підставі постанови відділу ДВС Броварського МРУЮ. Судом також встановлено, що на даний час борг з приводу якого було відкрито виконавче провадження та накладено арешт, позивачем погашений, та відсутні будь-які виконавчі провадження щодо нього, а відповідачем відмовлено у знятті арешту, з посиланням на те, що виконавче провадження знищено за закінченням терміну зберігання, що підтверджується копіями листів № 19182 від 04.06.2014 р. та № 05-41 від 26.06.2014 р. Відповідно до ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. З огляду на наведене та враховуючи, що при закінченні виконавчого провадження арешт не скасований, а будь-які відкриті виконавчі провадження щодо позивача відсутні, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначає, що постановою державного виконавця відділу ДВС Броварського МРУЮ від 24.07.2009 року було відкрито виконавче провадження з виконання постанови ВДАІ Броварського МВ ГУ МВС України в Київській області від 20.03.2009 року про стягнення з нього штрафу в сумі 340 грн. та накладено арешт на все майно в межах суми штрафу. Посилаючись на те, що штраф сплачено, а відповідач відмовив у скасуванні арешту на майно у зв'язку із знищенням виконавчого провадження за строком його зберігання, позивач просить зняти арешт з майна, накладений постановою державного виконавця від 24.07.2009 року. У судове засідання позивач не з'явилися, надавши письмову заяву про розгляд справи в його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явилися, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, тому суд вважає за можливе розглянути позов у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з слідуючих підстав. Судом встановлено, що постановою головного державного виконавця відділу ДВС Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області Сдобнякова Д.В. від 24.07.2009 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови ВДАІ від 20.03.2009 року про стягнення з [PERSON] на користь держави штрафу в сумі 340 грн, та накладно арешт на все майно, що належить [PERSON] у межах суми стягнення. 15.07.2014 року штраф позивачем сплачено, що підтверджується копією квитанції. Листом від 11.07.2014 року відповідач роз'яснив позивачу, що для вирішення питання про зняття арешту з майна необхідно звернутись до суду, оскільки виконавче провадження на даний час знищено за строком його зберігання. Відповідно до ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження", у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. З огляду на наведене та враховуючи, що при закінченні виконавчого провадження арешт не скасований, а борг відсутній, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-10 00:00:00

У липні 2014 року позивач звернувся до суду із даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що є власником будинку [ADDRESS] м. Маріуполя, в якому зареєстрована відповідачка. Однак, остання у вказаному будинку не проживає з 2001 року, її особових речей у будинку нема, з того часу його утриманням не займається, тобто фактично відмовилась від користування будинком. У зв'язку із цим позивач просив визнати відповідачку такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS] м. Маріуполя. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, судову повістку їй вручити неможливо через відсутність за місцем реєстрації. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на жилий будинок № 181 від 04.04.1969 року, виданого Приморською селищною радою та зареєстрованого 12.06.1969 року за № 1498 у встановленому порядку, [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] м. Маріуполя. Згідно акту від 01.04.2014 року, складеного Виконавчим комітетом Сартанської селищної ради, при обстеженні будинку [ADDRESS] м. Маріуполя, який належить [PERSON], встановлено, що у будинку зареєстрована [PERSON], однак з 2001 року у ньому не проживає. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Стаття 71 Житлового Кодексу України передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких підстав, у зв'язку із тим, що відповідачка тривалий час відсутня за місцем своєї реєстрації, її теперішнє місцезнаходження невідоме, у суду є всі підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

У липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася з позовом до Вороньківської сільської ради, в якому вказує, що її дід [PERSON] проживав в житловому будинку по [ADDRESS]. [INFO] дід помер. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS]. За життя [PERSON] склав заповіт, згідно якого він все своє майно заповів [PERSON] Оскільки вона є спадкоємицею за заповітом має право на спадкування майна - житлового будинку із господарськими будівлями, просила визнати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS], за нею. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій просив розглянути цивільну справу без його участі. Проти позову не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивачки [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина - житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] є внучкою померлого [PERSON], і за заповітом має право на спадкування майна померлого - житлового будинку із господарськими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України "Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом". Для визнання права власності на житловий будинок із господарськими будівлями за позивачкою є всі правові підстави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

У липні 2014року позивачка звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому зазначила, що 18 серпня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Жовтневому відділі РАЦС Маріупольського МУЮ в Донецькій області, актовий запис № 545. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. З 2013 року однією сім'єю вони не проживають, відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Просить розглянути справу за її відсутності, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 18 серпня 2012 року Жовтневим відділом РАЦС Маріупольського МУЮ в Донецькій області, 18 мерпня 2012 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], відповідно до чого складено актовий запис №545. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - "[PERSON]" Позивачка є матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей серії [NUMBER], виданим 05 листопада 2012 року виконконом Сартанської селищної ради Іллічівським району м.Маріуполя Донецької області, про що складено актовий запис №83. На теперішній час сторони спільно не проживають. Дитина залишилась проживати разом з позивачкою. Згідно зі ст. 180 СК України батьки повинні утримувати своїх неповнолітніх дітей Вирішуючи питання про розмір належних до стягнення аліментів, суд з урахуванням здоровя та матеріального положення дитини, платника аліментів, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. У зв'язку з тим, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачка була звільнена від сплати судового збору та її вимоги задоволені, то ці витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved