Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить визнати відповідача батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягувати з нього аліменти на утримання сина в розмірі ј частини всіх видів його доходу. Позов мотивує тим, що з січня 2018 року перебувала у стосунках, без державної реєстрації, з відповідачем. 12.04.2018 довідалась, що вагітна і повідомила про це останнього. Він дуже зрадів цій звістці, запевнив, що все буде добре. Надалі стосунки між ними продовжувались, будували плани на майбутнє. Проте, 21.11.2018 відповідач сказав, що дитина не його і допомагати він не буде. [INFO] народила сина [PERSON] . Після народження, батько дитини намагався прийти на хрестини, але образився, тому що не сказала йому, де саме це відбуватиметься. При випадкових зустрічах наполягав на проведенні експертизи, щоб підтвердити факт батьківства. Зазначає, що саме відповідач є батьком дитини, однак він відмовився подати в органи реєстрації актів цивільного стану заяву про реєстрацію батьківства, а тому запис про батька дитини був проведений в порядку, передбаченому ст. 135 СК України. Вважає, що відповідач, будучи батьком дитини, зобов`язаний утримувати її та надавати належну матеріальну допомогу. Однак, він відмовляється це робити в добровільному порядку. Тому змушена звернутись з даним позовом до суду. Враховуючи викладене, просить такий задоволити . У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просить їх задоволити. Представник позивача - адвокат Попів -Кішко Р.Й. у судовому засіданні підтримала уточнені позовні вимоги. Вважає, що аліменти слід стягувати з відповідача з часу звернення з даним позовом до суду, оскільки такому не чинились перешкоди у добровільному проведенні генетичної експертизи для встановлення батьківства, однак, він цього не зробив. Більше того, відповідач не з`явився з першого разу на виклик експерта для проведення експертизи, що слугувало затягуванню розгляду справи. Тому просить задоволити уточнені позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак його представник - адвокат Пилипів О.В. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала частково. Зазначила, що відповідач погоджується із вимогою щодо визнання його батьком дитини позивачки та стягнення аліментів у зазначеному розмірі, однак вважає, що такі слід стягувати не з дня пред`явлення позову до суду, а з часу набрання рішенням законної сили. Суд, вислухавши учасників судового процесу, дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] . З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України № 00022818434 від 11.05.2019 за реєстраційним номером актового запису 00138921736 вбачається, що [PERSON] народився [INFO] ; батько - [PERSON] ( зі слів матері), мати - [PERSON] . З довідки про склад сім`ї, виданої 11.02.2019 центром надання адміністративних послуг Дрогобицької міської ради вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , входить, зокрема, син - [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за цією ж адресою. З довідки УПСЗН від 21.02.2019 вбачається, що [PERSON] числиться на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення і отримує державну допомогу при народженні сина [PERSON] , [INFO] . З висновку № 10/940 від 11.12.2019, складеного експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, вбачається, що [PERSON] , [INFO] , може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] , [INFO] . Ймовірність даної події складає 99,999999 %. Згідно ст. 12 ЦПК У країни цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Статтею 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідача [PERSON] слід визнати батьком [PERSON] , [INFO] . Згідно п. п. 1, 2 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Обов`язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які слід стягувати щомісячно, суд враховує матеріальне становище сторін; рівність прав та обов`язків обох батьків щодо дитини; вимоги розумності та справедливості. Відтак, суд вважає, що аліменти слід визначити у розмірі ј частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50-ти % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що на думку суду, буде відповідати інтересам дитини, враховуючи вік та матеріальні потреби. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, аліменти слід стягувати з 14.03.2019 року, тобто, від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відтак,суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Разом з тим, з копії квитанції від 05.12.2019 вбачається, що [PERSON] оплатила послуги НДЕКЦ у Львівській області в розмірі 7614,00 гривень. Відповідно до п.6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 840, 80 грн. судового збору в дохід держави та в користь [PERSON] 7614 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

Outcome: approved