Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з нього на її користь аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожного та на своє утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 500 грн. щомісячно. В обґрунтування позову зазначила, що відповідач - здоровий та працездатний, офіційно не працює, проте має мінливі заробітки, ухиляється від надання матеріальної допомоги на дітей, які повністю знаходиться на її утриманні. Сторони в судове засідання не прибули. Позивачка надіслала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Враховуючи те, що про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд, за згодою позивачки, вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі. Дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] /а.с.7-8, 9/. У відповідності до ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною віку трьох років. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов'язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання відповідачем матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування, суду надано не було. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач є працездатною особою, офіційно не працює, проте має мінливі заробітки, інших утриманців не має, в судове засідання не прибув, заперечення проти позову не подав а тому суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, що буде відповідати, як інтересам дітей та їх матері, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів. На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби дітей та дружини, матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати своїх дітей та їх матір, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved