Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. 29.11.2019 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої зазначив, що 27.03.2017 року позивач став власником 1/12 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] , відповідно до «Порядку розпорядження майном», конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби», затвердженого постановою КМУ від 11.07.2002 року за №985. Належна позивачу 1/12 частка квартири раніше належала [PERSON] , що відповідає ј частині його особистого майна, що вироком суду була конфіскована на користь держави. Після конфіскації майна, за [PERSON] залишилась ј частина квартири. [PERSON] є власником 2/3 частиною квартири. Відповідачі чинять перешкоди в користуванні позивачем квартирою. Частка позивача у вказаній квартирі не може бути виділена в натурі, так як неможливо виділити ізольоване жиле та інші допоміжні приміщення з окремим виходом. Між сторонами в добровільному порядку не досягнуто згоди про спільне користування квартирою або сумісну сплату відповідачами грошової компенсації вартості частки позивача в квартирі. Ринкова вартість 1/12 частини квартири становить 22500 грн. З метою захисту цивільного права щодо користування своїм майном, просить суд стягнути з [PERSON] та [PERSON] солідарно грошову компенсацію вартості частки у праві спільної часткової власності в розмірі 1/12 частини квартири [ADDRESS] , що становить 22500 грн. право власності позивача на частку у праві спільної часткової власності в розмірі 1/12 частини квартири [ADDRESS] припинити з дня отримання позивачем компенсації в повному обсязі та визнати з цієї дати за [PERSON] та [PERSON] право власності на 1/12 частку квартири [ADDRESS] в частинах, що відповідають розміру сплаченої кожним і них долі від загального розміру грошової компенсації. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відзив на позовну заяву не надали. Дослідивши матеріали справи, повно, обґрунтовано, всебічно та безпосередньо з`ясувавши всі наявні докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Встановлено, що 27.03.2017 року рішенням комісії у складі представника органу державної виконавчої служби та представника податкової інспекції, благодійній організації «Міжнародний благодійний фонд» Небайдужа Україна», та на підставі акту від 27.03.2017 року, безоплатно передано конфісковане майно, а саме: 1/12 частина двокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с.9-10). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №89206794 від 09.06.2017 року, 1/12 частина квартири [ADDRESS] , належить благодійній організації «Міжнародний благодійний фонд» Небайдужа Україна». Позивач письмово звертався до відповідачів вирішення питання користування квартирою або виплати компенсації фонду, про що свідчить лист та опис вкладення в поштове відправлення (а.с.16-17). Відповідно до інформаційної довідки щодо ринкової вартості нерухомого майна №23/10-6 від 23.10.2019 року, станом на 23.10.2019 року вартість 1/12 частина квартири [ADDRESS] становить 22500 грн. (а.с.18). Мотиви та застосовані норми права. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог законодавства. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі N 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Як встановлено судом, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично житлова квартира не має ізольованих часток, допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні, та не має окремого входу (виходу). Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі N 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов`язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов`язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи. З огляду на вище викладене, суд приходить до висновку про те що обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджуються наданими суду письмовими доказами, обраний спосіб захисту її права, відповідає змісту суб`єктивного права та характеру його порушення, а позовні вимоги ґрунтуються на положеннях закону, якими урегульовано спірні правовідносини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору сплаченого позивачем.

Outcome: approved