Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві, треті особи: Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права власності на нерухоме майно, яким є квартира [ADDRESS] шляхом зобов`язання Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві зняти обтяження з квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2010 визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 15.12.2010 року. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у встановленому законом порядку, право власності на свою частку в квартирі [ADDRESS] позивачка не зареєструвала. Отримавши інформацію з Державного реєстру речових право на нерухоме майно по квартирі [ADDRESS] від 26.11.2020, позивач виявила, що 05.05.2004 реєстратором: приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М., зареєстровано іпотечний договір, іпотекодавець - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , зареєстрований: [ADDRESS] , Іпотекодержатель - Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ, код ЄДРПОУ 09807856, м. Київ, вул. Артема, 60, на підставі якого накладено обтяження на квартиру квартирі [ADDRESS] . Особа на ім`я [PERSON] позивачці не відома, ніколи не була власником квартири за адресою: [ADDRESS] та ніколи в ній не проживала. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження в справі, призначено судове засідання по суті з викликом сторін. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року, (яку занесено до протоколу судового засіданні), замінено первісного відповідача на Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі у поясненнях вказували на те, що від співробітника поліції адвокату стало відомо, що у квартирі [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , що під час відвідування разом із працівником поліції цієї квартири двері відчинив син [PERSON] та повідомив, що його батька [PERSON] немає вдома, і що дійсно його батько укладав іпотечний договір з Банком «Фінанси та Кредит», який вже давно повернутий банку. Надав телефон батька, який в телефонному режимі підтвердив працівнику поліції, що дійсно кредит він брав, та своєчасно повернув банку, чому сталося так, що на підставі його зобов`язань було накладено обтяження на квартиру за адресою: [ADDRESS] , йому не відомо. [PERSON] надав копію довідки із банку «Фінанси та кредит» від 08.05.2007 за вих. №1800-ЛУ, у відповідності до якої свої зобов`язання він виконав повністю. Що фактично під час внесення відомостей до державного реєстру іпотек 05 травня 2004 року, приватним нотаріусом Ганчук З.М. було допущено помилку у номері будинку, а саме зазначена адреса: [ADDRESS] . Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву та просив відмовити в задоволенні позовних вимог до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до таких висновків. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , придбали у власність квартиру [ADDRESS] . Право власності зареєстроване в БТІ м. Києва. [PERSON] з 11 червня 1998 року зареєстрована та проживає у квартирі [ADDRESS] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.12.2010 позовну заяву визнано за [PERSON] право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 15.12.2010. Відповідно до інформаційної довідки за вих. №КВ-2016 №37667,виданої Київським міським бюро технічної інвентаризації 23.09.2016, квартира [ADDRESS] , зареєстрована за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого 04.03.1998 Головним управлінням житлового забезпечення м. Києва (Наказ №116-С/КI від 04.03.1998). У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у встановленому законом порядку, право власності на свої частки в квартирі [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували. Згідно до інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно по квартирі [ADDRESS] 05.05.2004 року державним реєстратором: приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М., зареєстровано іпотечний договір, іпотекодавець - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , [ADDRESS] , Іпотекодержатель - Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ, код ЄДРПОУ 09807856, м. Київ, вул. Артема, 60, на підставі якого було накладено обтяження на квартиру [ADDRESS] . Так, у ході розгляду справи, судом встановлено, що згідно до інформації з Державного реєстру речових право на нерухоме майно по квартирі [ADDRESS] , 05.05.2004 державним реєстратором: приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М., зареєстровано іпотечний договір, іпотекодавець - [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), [INFO] , [ADDRESS] , Іпотекодержатель - Банк «Фінанси та Кредит» ТОВ, код ЄДРПОУ 09807856, м. Київ, вул. Артема, 60, на підставі якого було накладено обтяження на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , уклав 05 травня 2004 року з Банком «Фінанси та Кредит» договір іпотеки. З метою забезпечення виконання зобов`язань, реєстратором, а саме приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М., була здійснена реєстрація іпотечного договору, та накладено обтяження на майно іпотекодавця - [PERSON] , яким є його квартира за адресою: [ADDRESS] . Проте, як вбачається з матеріалів справи [PERSON] не є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , та станом на момент укладення ним договору іпотеки з банком «Фінанси та кредит», та станом на момент внесення приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М. відомостей до державного реєстру іпотек (05 травня 2004 року) не був. Таким чином, приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М. було допущено помилку, та в реєстр іпотек внесено відомості про квартиру за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої позивачка - [PERSON] . Крім того, як вказує позивач державний реєстратор, яким є приватний нотаріус КМНО Ганчук З.М. припинила свою діяльність у 2010 році. Всі її справи передані до Київського державного нотаріального архіву. Банк «Фінанси та Кредит» знаходиться в процесі ліквідації. Уповноважена особа фонду гарантування вкладів на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та кредит» будь-якої інформації на спростування вказаних обставин суду не надала. Третя особа [PERSON] надав копію довідки із банку від 08.05.2007 за вих. №1800-ЛУ, згідно якої вбачається, що він повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором №1120pvn-05-04 від 05.05.2004, укладеним з банком ТОВ "Фінанси і Кредит". Відповідно до положень ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном, в тому числі і часткою квартири, на власний розсуд. Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Як роз`яснено в п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із того, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Отже, на підставі статті 391 Цивільного Кодексу України, яка закріплює, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, позивачі мають право звернутись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні належним їм нерухомим майном. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання. Відповідно до ст.ст. 2, 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановлену цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Водночас відповідачем у справі не надано суду жодних доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду справи. Враховуючи вищевикладені обставини, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає вимоги позивача обґрунтовані та доведені у повному обсязі, а обставини на які посилався позивач у позові знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, оскільки, як встановлено у ході судового розгляду, зметою забезпечення виконання зобов`язань іпотекодавця - [PERSON] , приватним нотаріусом КМНО Ганчук З.М., було здійснено реєстрацію іпотечного договору, та помилково накладено обтяження на квартиру за адресою: [ADDRESS] , співвласником якої позивач [PERSON] , а відповідний запис про обтяження на квартиру у Державному реєстрі речових право на нерухоме майно на власність позивача, порушує її право, щодо володіння, користування та розпоряджання майном на власний розсуд, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними засобами доказування, а тому позов необхідно задовольнити повністю.

Outcome: approved