Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

У грудні 2014 року [PERSON] звернулася до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до приватного підприємця «[PERSON]» [PERSON] про невиконання умов договору. Позов мотивує тим, що 09.08.2014 року позивач уклала договір з відповідачем про виконання робіт з виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій. Позивач зобов'язана сплатити вартість замовлення, а відповідач зобов'язаний виготовити та доставити вироби протягом 30 робочих днів. Вартість послуг складає 3 500 грн. 00 коп., з яких аванс складає 2 000 грн. 00 коп. та 900 грн. 00 коп. Позивач стверджує, що моменту подачі позову не були вироблені та доставлені ПВХ конструкції, тому просить розірвати договір про виконання робіт з виготовлення та встановлення ПВХ конструкцій, що було укладено між [PERSON] та приватним підприємцем «[PERSON]» 09.08.2014 року; повернути «виконавцем» грошові кошти в розмірі 2 900 грн., що були сплачені за вказаним договором в якості сплати за послуги, які фактично виконані не були; відшкодувати з «виконавця» неустойку у розмірі 0,1 % від суми договору за кожен день прострочки (3 500 грн. 00 коп. х 0,1 х 84 дні), а саме = 2 940 грн. 00 коп. за умовою договору; відшкодувати з «виконавця» спричинені моральні та матеріальні збитки - 2 000 грн. 00 коп. + 300 грн. 00 коп. (квитанція №04910103 від 29.10.2014 року) = 2 300 грн. 00 коп.; загальне грошове відшкодування на користь «замовника» становить - 2 900 + 2 940 + 2 300 = 8 140 грн. 00 коп. У судове засідання позивач не з'явилася, але надала письмову заяву у якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач або представник відповідача у судове засідання не з'явилися, про час і місце розгляду повідомлялися належним чином. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 09 серпня 2014 року укладено договір між [PERSON] та приватним підприємцем «[PERSON]». Згідно п. 1.1., замовник доручає, а виконавець зобов'язується виконати роботи по виготовленню та устаткуванні на вказані ПВХ конструкції за цінами виконавця. П. 2.1. вказує, що вартість виробів складає 3 500 грн. 00 коп. Згідно п. 3.2., виконавець зобов'язується виготовити та доставити вироби протягом 30 робочих днів. П. 4.2. вказує, що у разі невиконання виконавцем виготовлення, зобов'язаний сплатити штрафну санкцію у розмірі 0,1 % від вартості, за кожен день прострочки. Судом встановлено, що позивач сплатила 2 900 грн. 00 коп., але послуг, які зазначені у договорі не отримала від приватного підприємця "[PERSON]". За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Зобов'язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним є виконання зобов'язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Згідно зі статтею 629 ЦК України, договір є обов'язковим до виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, (ст. 525 ЦК України). Ч. 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 611 ЦК України, у раз порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання, зміна умов зобов'язання, сплата неустойки, відшкодування та моральної шкоди. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. За правилом ст. 550, 551 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих неналежним виконання зобов'язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно розрахунку позивача заборгованість відповідача по оплаті фактично наданих відповідно до умов договору послуг складає: (3 500 грн. 00 коп. х 0,1 х 84 дні), а саме = 2 940 грн. 00 коп. за умовою договору; відшкодувати з «виконавця» спричинені моральні та матеріальні збитки - 2 000 грн. 00 коп. + 300 грн. 00 коп. (квитанція №04910103 від 29.10.2014 року) = 2 300 грн. 00 коп.; загальне грошове відшкодування на користь «замовника» становить - 2 900 + 2 940 + 2 300 = 8 140 грн. 00 коп. Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача. Однак, позивачем не доведено факт моральних страждань, тому позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню. Згідно ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. Встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 10 ЦПК України вказує, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved