Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що вона [PERSON] , [INFO] , є дружиною, а [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що доводиться копією копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] та копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] . [INFO] спадкодавець [PERSON] помер в селі Ковалі Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть Серії [NUMBER] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно, зокрема: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідками виконкому Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 05.07.2021 року № 5681/03-18 та від 13.07.2021 року №5346/03-18 слідує, що згідно записам по господарської книги №6 за 2016-2023 роки, особовий рахунок № [NUMBER] головою домогосподарства житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на момент смерті [INFO] був [PERSON] , [INFO] . На час його смерті за цією адресою спільно з ним постійно проживали та були зареєстровані: дружина- [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] . 17.09.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. З постанови державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М від 27.08.2021 року за Вих.1011/02-31 вбачається, що 27.08.2021 року до нотаріальної контори звернулася [PERSON] , [INFO] , місце проживання та реєстрації: село Ковалі Хорольського (після зміни адміністративно-територіального устрою - Лубенського) району Полтавської області, по питанню щодо видачі їй як пережившому з подружжя свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою - Хорольського) району Полтавської області, по спадковій справі № 18/2021 відкритій у Хорольській державній нотаріальній конторі 05.02.2021 року до майна [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . 05.02.2021 року у Хорольській державній нотаріальній конторі до майна [PERSON] , дата смерті [INFO] , на підставі заяви про прийняття спадщини поданої сином спадкодавця - [PERSON] , та на підставі, заяви дружини спадкодавця [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця - [PERSON] , було відкрито спадкову справу № 18/2021. У дану спадкову справу також було подано заяву дочкою спадкодавця - [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь онука спадкодавця [PERSON] , та подано заяву онуком спадкодавця - [PERSON] про прийняття ним спадщини у зв`язку з відмовою [PERSON] від прийняття спадщини на його користь. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у даній спадковій справі немає. Заповіту спадкодавець не складав. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є [PERSON] - на 2/3 (дві треті) частки у спадщині, та [PERSON] на 1/3 (одну третю) частку у спадщині. [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 20.10.1974 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 20.10.1974 року Мусіївською сільською радою Хорольського району Полтавської області серія [NUMBER] . За твердженням [PERSON] ними як подружжям в період шлюбу було набуто житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою - Хорольського) району Полтавської області, Свідоцтво про право власності на даний будинок було оформлене у 2009 році на [PERSON] , після 2009 року у технічні характеристики житлового будинку, господарських будівель і споруд були внесені істотні зміни, у тому числі самовільні побудови, що підтверджується технічною документацією (повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна виданого ФОП [PERSON] 01.07.2021 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовлений ФОП [PERSON] 01.07.2021 року), які не були належним чином узаконені. Відповідно ч.2 ст.227 Цивільного кодексу України в редакції від 18.07.1963 року та відповідно ст. 182 та ст.331 ч.2 абз. 3 нині діючого Цивільного кодексу України право власності фізичної особи на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту державної реєстрації. Згідно норм ст. 22, ст. 29 Кодексу про шлюб та сім`ю України який діяв до 01.01.2004 року та норм ст.60, ст. 61 СК України нині діючого Сімейного кодексу України переживший з подружжя має право на 1/2 (одну другу) частку у майні, яке набуто в період шлюбу і має статус спільного майна подружжя. Відсутність документів, що посвідчують право власності та факту державної реєстрації права власності спадкодавця на об`єкт нерухомого майна з його дійсними параметрами та характеристиками робить неможливим вчинення нотаріальної дії так як статтею 47 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для вчинення нотаріальної дії не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства. Виходячи з обставин даної справи, державним нотаріусом Решта С.М. відмовлено [PERSON] , у видачі їй як пережившому з подружжя свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , по спадковій справі № 18/2021 відкритій у Хорольській державній нотаріальній конторі 05.02.2021 року до майна [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . З постанови державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М від 27.08.2021 року за Вих.1013/02-31 слідує, що 05.02.2021 року у Хорольській державній нотаріальній конторі до майна [PERSON] , дата смерті [INFO] , на підставі заяви про прийняття спадщини поданої сином спадкодавця - [PERSON] , та на підставі, заяви дружини спадкодавця [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь сина спадкодавця - [PERSON] , було відкрито спадкову справу № 18/2021. У дану спадкову справу також було подано заяву дочкою спадкодавця - [PERSON] про відмову від прийняття спадщини на користь онука спадкодавця [PERSON] , та подано заяву онуком спадкодавця - [PERSON] про прийняття ним спадщини у зв`язку з відмовою [PERSON] від прийняття спадщини на його користь. Інших заяв про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у даній спадковій справі немає. Заповіту спадкодавець не складав. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є [PERSON] - на 2/3 (дві треті) частки у спадщині, та [PERSON] на 1/3 (одну третю) частку у спадщині. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружились 20.10.1974 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданим 20.10.1974 року Мусіївською сільською радою Хорольського району Полтавської області серія [NUMBER] . Свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою - Хорольського) району Полтавської області було оформлене у 2009 році на [PERSON] , після 2009 року у технічні характеристики житлового будинку, господарських будівель і споруд були внесені істотні зміни, у тому числі самовільні побудови, що підтверджується технічною документацією (повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна виданого ФОП [PERSON] 01.07.2021 року та технічним паспортом на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами виготовлений ФОП [PERSON] 01.07.2021 року), які не були належним чином узаконені. Відповідно ч.2 ст.227 Цивільного кодексу України в редакції від 18.07.1963 року та відповідно ст. 182 та ст.331 ч.2 абз. 3 нині діючого Цивільного кодексу України право власності фізичної особи на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, право власності на це майно виникає з моменту державної реєстрації. Виходячи з обставин даної справи, державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. відмовлено [PERSON] , [INFO] , місце проживання та реєстрації: [ADDRESS] , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 (одну другу) частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою - Хорольського) району Полтавської області, по спадковій справі № 18/2021 відкритій у Хорольській державній нотаріальній конторі 05.02.2021 року до майна [PERSON] , [INFO] , дата смерті [INFO] . Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого станом на 01.07.2021 року ФОП [PERSON] , вбачається, що господарські будівлі вказаного домоволодіння перебувають у задовільному технічному стані, придатні до подальшої експлуатації. З повідомлення про результати огляду об`єкта нерухомого майна від 01.07.2021 року ( інвентаризаційна справа № 92/2021), наданого ФОП [PERSON] та звіту про оцінку майна, наданого Товариством з обмеженою відповідальністю « Альбатрос», слідує, що ринкова вартість домоволодіння, яке складається з: житлового будинку з прибудовою «А-1,а» загальною площею - 48,5 кв.м., житловою площею - 35,2 кв.м., погребу « Б», літньої кухні-сараю « В», сараю «в», гаражу « Г», сараю « г», вбиральні « Д», сараю « Е », колодязя № 1, огорожі № 2, воріт №3, газопроводу № 4, огорожі № 5, воріт № 6, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 35 100 гривень. Виявлено зміни в плануванні та складі об`єкта нерухомого майна щодо даних, вказаних в право установочних документах ( Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08.10.2009 року Серія САС № 357021), а саме: побудовано без отримання дозвільних документів сарай літ» в» та сарай літ. « г «. Прибудова літ «а» є невід`ємною частиною житлового будинку літ А-1. Загальна площа будинку збільшилась з 48,1 кв.м до 48,5 кв.м та житлова площа збільшилась з 35,1 кв.м до 35,2 кв.м внаслідок уточнення промірів при поточній інвентаризації. Бувший сарай літ. «В» вважати літньою кухнею-сараєм літ.»В» - до самовільного будівництва не відноситься згідно Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ №2 від 08.01.2013 року. Згідно з вимогами статей 1261, 1268 Цивільного кодексу України та договору про поділ спадкового майна, посвідченого 27 серпня 2021 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. зареєстрованого в реєстрі за №585, [PERSON] , повинен успадкувати Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що входить до спадкового майна померлого [INFO] [PERSON] . Належність вказаного спадкового нерухомого майна, тобто житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] померлому [INFO] [PERSON] доводиться: копією Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 08.10.2009 року виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Хорольського району; копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП « Лубенське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», номер витягу: 24072800, дата: 08.10.2009. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved