Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

Позивач, який є правонаступником АКБ «МЕРКУРІЙ», звернувся до суду з позовними вимогами до [PERSON] які згодом уточнив та просив: Звернути стягнення на предмет іпотеки: нежитлова будівля, магазин «Господарські товари», загальною площею 240,4 м. кв., що розташований за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Максимівка, вул. Харківська, 1-А для задоволення вимоги АТ БАНКУ «МЕРКУРІЙ» по погашенню заборгованості [PERSON] за договором № 18-06П-181 на кредитну лінію від 10.08.2007 року у сумі 64290,05 грн.; Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки: нежитлової будівлі, магазину «Господарські товари», загальною площею 240,4 м. кв., що розташований за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Максимівка, вул. Харківська, 1-А, шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження; Стягнути з відповідача суму судових витрат. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 10 серпня 2007 року між АКБ «МЕРКУРІЙ» та відповідачем був укладений кредитний договір № 18-06П-181 про надання споживчого кредиту з додатковими угодами, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у тимчасове користування та на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 100\~000 грн., зі сплатою 20% річних та кінцевим терміном погашення 09.08.2012 року. Відповідно до додаткової угоди № 1 від 10.12.2007 року до кредитного договору змінено назву Кредитного договору на «Договір № 18-06П-181 на кредитну лінію», відповідно до якого у період з 10.12.2007 року по 14.12.2007 року позивач надав відповідачу кредит у сумі, що не перевищує ліміт 500\~000 грн. Відповідно до додаткової угоди № 2 від 07.05.2008 року до Кредитного договору позивачем встановлено відповідачу відсоткову ставку в розмірі 22% річних. Відповідно до Додаткової угоди № 7 від 08.11.2013 року до Кредитного договору позивач встановив відповідачу ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 51 512,00 грн., зі строком повернення 06.11.2014 року, зі сплатою 24 % річних за користування кредитом. Свої зобовязання за договором позивач виконав та відповідач отримав кошти у розмірі 500\~000 грн. В забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному договору між позивачем і відповідачем укладено Іпотечний договір № 16-03-634 від 10.08.2007 року, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку майно, що належить йому на праві власності, а саме: нежитлова будівля, магазин «Господарські товари», загальною площею 240,4 м. кв., що розташований за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Максимівка, вул. Харківська, 1-А. У випадку невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідач зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав у строк передбачений договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 12.08.2015 року складає 64290,05 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, з невідомих суду причин. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши докази по справі встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 10 серпня 2007 року між Акціонерним Комерційним Банком «МЕРКУРІЙ» (правонаступником якого є позивач [PERSON] Акціонерне [PERSON] «МЕРКУРІЙ») та [PERSON] укладено договір № 18-06П-181 про надання споживчого кредиту, відповідно до п.п. 1. умов якого, позивач надав відповідачу кредит на поточні потреби у сумі 100\~000 грн. зі сплатою 20% річних, строк повернення кредиту 09 серпня 2012 року. Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 10 грудня 2007 року до вказаного кредитного договору змінено назву договору на «Договір № 18-06П-181 на кредитну лінію від 10 серпня 2007 року», відповідно до п. 1.1. якого у період з 10 грудня 2007 року по 14 грудня 2007 року позивач надав відповідачу кредит у сумі, що не перевищує ліміт 500\~000 грн. зі строком повернення 09 серпня 2012 року. Відповідно до Додаткової угоди № 2 від 07 травня 2008 року до кредитного договору позивачем встановлено відповідачу відсоткову ставку в розмірі 22% річних. Відповідно до Додаткової угоди № 7 від 08 листопада 2013 року до кредитного договору позивач встановив відповідачу з 08 листопада 2013 року ліміт кредитування у сумі, що не перевищує 51 512,00 грн. на споживчі потреби, зі строком повернення 06 листопада 2014 року відповідно до графіку погашення викладеного в п. 1.1. Договору, шляхом перерахування суми в безготівковій формі або внесення суми готівкою через касу банку на позичковий рахунок, зі сплатою 24 % річних за користування кредитом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідач [PERSON] зобов'язання за кредитним договором № 18-06П-181 від 10 серпня 2007 року належним чином не виконує, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 12 серпня 2015 року складає 64290,05 грн., з яких: -47512,00 грн. прострочена заборгованість за кредитом; --16778,05 грн. прострочена заборгованість за процентами. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 18-06П-181 від 10 серпня 2007 року між Акціонерним Комерційним Банком «МЕРКУРІЙ» і [PERSON] укладено іпотечний договір № 16-03-364 від 10 серпня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2323 відповідно до умов якого відповідач передав позивачу в іпотеку нежитлову будівлю, магазин «Господарські товари», загальною площею 240,4 м. кв., що розташований за адресою: Харківська область, Богодухівський район, с. Максимівка, вул. Харківська, 1-А. У випадку невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки, про що свідчить вищевказаний договір іпотеки. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» визначено, що за рахунком предмета іпотеки задовольняються вимоги Іпотекодержателя за основним зобов'язанням. Стаття 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення Іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Згідно зі ст.39 Закону України «Про іпотеку», суд у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у своєму рішенні зазначає в тому числі спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 Закону України «Про іпотеку», якою визначено право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві, якщо це передбачено в рішенні суду. При цьому ціна продажу предмета іпотеки, згідно з ч.6 ст.38 Закону встановлюється на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Також слід зазначити, що частинами першою та третьою статті 33 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку. Іпотечним договором № 16-03-634 від 10 серпня 2007 року та договором про внесення змін до іпотечного договору № 16-03-634 від 10 серпня 2007 року (п. 3.1) визначено, що звернення стягнення на майно здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з цим договором шляхом передачі права власності на майно, в рахунок виконання обовязків Іпотекодавця за Кредитним договором, Іпотекодержателю чи продажу Іпотекодержателем майна від свого імені за вибором останнього. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі викладеного, суд вважає, що позов ПАТ Банку «МЕРКУРІЙ» знайшов своє підтвердження в межах заявлених вимог та підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір має бути стягнутий з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved