Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-22 00:00:00

У березні 2017 року [PERSON] подав в суд позов до фізичної особи підприємця [PERSON] про стягнення боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 26 квітня 2016 року між ним та відповідачем було укладено усний договір на відстані, згідно якого останній зобов'язався на умовах передоплати періодично здійснювати поставку бляхи оцинкованої. В порушення договірних умов відповідач виконав свої зобовязання не в повному обсязі, частково поставивши, попередньо оплачений товар. Просить суд стягнути з фізичної особи-підприємця [PERSON] 11330,00 гривень основного боргу. Представник позивача звернувся до суду із письмовою заявою, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві, просить позов задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач повторно не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через засоби масової інформації. (а.с.24). Відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 665 ЦК України передбачено, що у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу. Згідно ст.670 ЦК України, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми. Згідно положень ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. На суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов'язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. За приписами ч.2 ст.530 ЦК України у випадку якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Судом встановлено, що 26 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено усний договір на відстані, згідно умов якого, ФОП [PERSON] зобов'язався на умовах передоплати періодично здійснювати поставку бляхи оцинкованої, за ціною 55 гривень за один метр протягом восьми календарних днів з моменту перерахування позивачем коштів за товар, в місто Рівне, склад логістичної компанії ТОВ "Делівері" за адресою м.Рівне вул.Князя Володимира 112А, отримувач [PERSON]. При цьому сторони домовилися, що оплату за доставку здійснює позивач. Сторони встановили мінімальну тривалість договору один рік, тобто до 26 квітня 2017 року, цей же період сторони встановили для прийняття пропозицій. На підтвердження виконання договірних умов позивач надав копії квитанцій, з яких вбачається, що він здійснював передоплату товару, а саме: 26 квітня 2016 року- 10978 гривень, квитанція ПАТ КБ «Приватбанк» BASS [NUMBER]; 20 травня 2016 року 2830 гривень, квитанція ПАТ КБ «Приватбанк» [NUMBER]; 16 вересня 2016 року 8500 гривень, квитанція ПАТ КБ «Приватбанк» BASS [NUMBER].(а.с.20) В свою чергу, відповідач здійснив часткову поставку попередньо оплаченого товару, а саме: 04 травня 2016 року - Акт отримання багажу №А-17100000067724. 20 травня 2016 року та 16 вересня 2016 року товар не поставлено. Частково виконуючи умови договору, дії відповідача, свідчать про те, що договір фактично було укладено. Позивачем 10 грудня 2016 року направлено відповідачу письмову вимогу про виконання зобов'язань від 21 листопада 2016 року, про повернення суми попередньої оплати в розмірі 11330,00 гривень. (а.с.21-22). На даний час борг не повернуто. Враховуючи вищевикладені обставини справи, оцінюючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 640,00 гривень.

Outcome: approved