Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

У грудні 2019 року голова правління ЖБК «Індикатор-7» звернувся до суду із зазначеним позовом та просить суд стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги по квартирі за адресою: [ADDRESS] , що складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 18781,23 грн., інфляційних втрат в розмірі 12714,66 грн. та 3% річних в розмірі 2469,12 грн., а всього 33965,01 грн. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі зареєстровані та проживають за вказаною адресою, зазначена квартира має усі комунальні зручності. Відповідачі користуються комунальними послугами, при цьому відмовляються приймати участь в їх оплаті, внаслідок чого мають заборгованість, у зв`язку з чим представник позивача вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом. 03.01.2020 року ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 36-37). Пізніше, ухвалою суду від 10.03.2020 року судом було здійснено перехід до розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 45). Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання не з`явились повторно, про день розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не подали, а тому суд вважає можливим слухати справу у їх відсутність відповідно до ст. 280 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] перебуває на балансовому утриманні ЖБК «Індикатор-7», що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 23, код ЄДРПОУ 22893375. ЖБК «Індикатор-7» надає послуги з управління будинком відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме утримання вказаного будинку та прибудинкової території до нього, вивіз сміття, прибирання місць загального користування будинку, дератизації, дезінфекції та інше, нараховує та збирає плату з мешканців квартир за отримані послуги. Згідно свідоцтва про право власності від 14.07.1999р., квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , яка померла, проте відомостей про отримання свідоцтва про право на спадщину матеріали справи не містять (а.с. 6). З копії ордера вбачається, що відповідач [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с. 8-9). Як вбачається з матеріалів справи, а саме Особового рахунку № [NUMBER] ЖБК «Індикатор-7» відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] (а.с. 10-11). Договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між позивачем та відповідачами не укладено. Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідачі споживають житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території (квартплата), про що отримують від позивача відповідні рахунки на оплату. У зв`язку із невиконанням відповідачами своїх обов`язків щодо сплати коштів за комунальні послуги по утриманню будинку та прибудинкової території у них виникла заборгованість, що складається із заборгованості за утримання будинку та прибудинкової території за період з червня 2012року по листопад 2019року в розмірі 18781,23 грн., інфляційних втрат за цей же період в розмірі 12714,66 грн. та 3% річних в розмірі 2469,12 грн., а всього - 33965,01 грн. (а.с.22-23). На підставі вищевикладеного позивач звернувся до відповідачів із претензією № 254 від 22.06.2018 про ліквідацію заборгованості за квартирну плату та комунальні послуги, що виникла станом на 1.06.2018р., яка задоволена не була (а.с. 17). Розрахунок позивача стороною відповідача не спростовано, та доказів на підтвердження належної сплати відповідачем за надані послуги суду надано не було. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальними послугами визначається результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів тощо) та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо). Відповідно до ст. ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. Згідно із ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг; і відповідно до п. 5. ч. 3. ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п. 7 «Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків», затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 в редакції Постанови КМУ № 45 від 24.01.2006 р. із наступними змінами та доповненнями, зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховуються щомісячно, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої особи (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до цієї статті підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Отже, позивач і відповідачі є сторонами у зобов`язанні, а згідно із статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Відповідачіі порушують вимоги чинного законодавства про оплату житлово-комунальних послуг, а відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2. ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Закріплена в пункті 10 частини 3 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 Цивільного кодексу України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. З огляду на наведене, за відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг на боржник несе відповідальність, передбачену частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №401/710/15-ц. Суд погоджується з розрахунком заборгованості зробленим позивачем. Згідно з ч. ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, відповідно до їхніх повноважень, визначених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 45 від 24.01.2006 року, власник (наймач) квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Статтею 20 чачтиною 3 пунктом 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок, що споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, що встановлені законом або договором. Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За приписом ст. 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими підтверджуються вимоги позивача доведені дослідженими матеріалами справи. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що від відповідачів відзив на позовну заяву не надійшов та доводи позивача не спростовано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України звідповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в рівних частках. На підставі вевикладеного,

Outcome: approved