Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

У березні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON]В, [PERSON] та просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням., а саме: квартирою №5 в будинку №47 по вул. Б. Тена у м. Житомирі. Позов обґрунтовувався тим, що позивач є власником 21/100 ідеальних частин житлового будинку №47 по вул. Б. Тена в м. Житомирі. Позивач зареєстрована та проживає у належній їй частині будинку разом з донькою [PERSON] та онуками [PERSON] і [PERSON] Брат відповідача [PERSON] та його дружина [PERSON]В, сини [PERSON]В, [PERSON] також зареєстровані у будинку, однак фактично протягом двадцяти років у будинку не проживають та добровільно знятись з реєстрації не бажають. Вказувала, що реєстрація відповідачів у спірному житлі порушує права позивача як власника квартири, оскільки призводить до збільшення розміру комунальних витрат на утримання належного їй майна. Позивач подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала проти заочного розгляду справи (а.с.34). Відповідачі у судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №29 (20675) від 21 квітня 2017 року (а.с. 32). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 5/100 ідеальних часток житлового будинку по вул. Б.Тена, 47 в м. Житомирі на підставі договору дарування від 04.12.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 1393, що також стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8-9, 11). Як вбачається з довідки КП ВЖРЕП №11 Житомирської міської ради №1982 від 27.12.2016 року у квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також дочка позивача [PERSON] та онуки [PERSON], [PERSON] (а.с.13). Згідно акту КП ВЖРЕП №11 Житомирської міської ради від 17.02.2017 року, складеного комісією у складі майстра т.д. [PERSON], паспортистів [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: м. Житомир, вул. Б.Тена,47 кв.№5 ніколи не проживали та не проживають по теперішній час (а.с.12). Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, право приватної власності є непорушним, що також закріплено в ч.1 ст.321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не є власником квартири [ADDRESS], не проживають у вказаній квартирі більше встановленого законом строку, то суд дійшов висновку, що відповідачі втратили право користування спірним житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору в сумі по 213 грн. 33 коп. з кожного (640 грн. / 3).

Outcome: approved