Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою , в якому просить стягнути суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що 09.11.2013 року в м. Одесі, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів. Постановою Біляївського районного суду Одеської області у скоєнні ДТП було визнано винним [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій [PERSON], відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було виплачено кошти в розмірі 12550,51 грн. Також позивачем були понесенні витрати на послуги з метою визначення матеріального збитку завданого пошкодженому транспорту в розмірі 770,00 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована на момент ДТП, то позивач набув право вимоги до відповідача після виплати страхового відшкодування потерпілому. Добровільно відшкодувати понесені Моторним (транспортним) страховим бюро України витрати відповідач не здійснив, тому позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь в порядку регресу суму страхового відшкодування у розмірі 12550,51 грн., витрати по оплаті судового збору в розмірі 1378,00 гривень та витрати за оплату послуг на встановлення розміру шкоди у розмірі 770,00 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву, в якій просив на підставі ч.2 ст.158 ЦПК України розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не надавав. На адресу суду повернувся конверт в якому йому направлявся виклик до суду, з позначкою, що адресат за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам , що не мають статусу підприємця - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається , що судовий виклик або судове повідомлення вручене належним чином. Приймаючи до уваги згоду позивача та неявку відповідача судом 21 серпня 2017 року відповідно до вимог ст.224 ЦПК України винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України - у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.10 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.60 Цивільно-процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Так, судом встановлено, що згідно довідки і повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.09.2013 року, 09.11.2013 року о 11 год. 30 хв. на перехресті проспекту Шевченка та вул. Романа Кармена в м. Одеса сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів - «Daewoo Lanos», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] На підставі постанови Біляївського районного суду Одеської області від 10.13.2013 року [PERSON] було визнано винним у скоєнні вищезазначеного ДТП, що підтверджується копією відповідної постанови. [PERSON] звернулася до позивача із заявою, в якій просив здійснити відшкодування шкоди, заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER], під час ДТП, яка сталася 09.11.2013 року з вини [PERSON], який не мав ніякого договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чинного на дату ДТП, що підтверджується копією заяви. Згідно висновку № 371/13 про оцінку автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER], експертом спеціалістом автотоварознавцем, вартість спричиненої власнику автомобіля «Nissan», державний реєстраційний номер [NUMBER] матеріальної шкоди становить 12550,51 гривень з врахуванням НДС, про що в матеріалах справи наявна копія висновку. Відповідно до платіжного доручення №1/22192 від 23.01.2014 року згідно наказу № 280 від 23.01.2014 року про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, виданого МТСБУ, [PERSON] було виплачено страхове відшкодування в розмірі 12550,51 гривень. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 770,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень. Згідно ст.22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. На підставі ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 1 статті 1187 Цивільного кодексу України встановлено, що діяльність, пов'язана з експлуатацією транспортного засобу є джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст.27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України до страхувальника, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно ст.1192 Цивільного кодексу України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Статтею 1191 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Відповідно до ч.3 ст.11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. На підставі п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до п.41.1 ст.41 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно п.38.2.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов, зокрема, до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. На підставі ч.4 ст.61 Цивільно-процесуального кодексу України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, на думку суду, позовні вимоги Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з регламентною виплатою ґрунтуються на законі та підтверджуються зібраними у справі доказами, тому позов в цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.88 Цивільно-процесуального кодексу України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача. Таким чином, суд вважає за необхідне з [PERSON] також стягнути на користь МТСБУ сплачений судовий збір у розмірі 1 378 грн. 00 коп., здійснення якого підтверджується копією платіжного доручення, доданих до матеріалів справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved