Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні підтримала вимоги позивача [PERSON] по підставам, вказаним в уточненій позовній заяві та просить суд встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 45,9 квадратних метрів та житловою площею 38,0 квадратних метрів в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO], не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді. Представник відповідача - Територіальна громада м. Орджонікідзе повторно в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер рідний батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] вартістю 91751 грн. за оцінкою фахівця станом на 2015 рік. Вказаний житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 45,9 кв. м. з надвірними спорудами був побудований його батьком [PERSON] ще в 1991 році у встановленому законом порядку на відведеної виконкомом Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області земельної ділянці площею 481 кв. м. Окрім вказаного житлового будинку в 1990 році батьком був побудований гараж літ. «Б» площею 21,2 кв. м., а в 1991 році разом з житловим будинком був побудований і сарай літ. «В» площею 11,5 кв. м. Тоді же протягом 1990 - 1991 років батьком позивача [PERSON] були побудовані водовід та забори. Тобто до початку 1992 року [PERSON] повністю побудував житловий будинок разом з надвірними спорудами, що підтверджується Технічним паспортом на житловий будинок, виданим КП «МБТІ» м. Нікополь 27.11.1992 року після проведеної інвентаризації. Усе це будівництво було здійснено батьком позивача відповідно до порядку, встановленого на той час діючим законодавством УРСР, а саме на підставі дозволу на проведення будівельних робіт по будівництву житлового будинку та надвірних споруд: гаражу та сараю, виданого Головним архітектором м. Орджонікідзе. Пізніше, рішенням виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області № 22 від 22.01.1993 року вказана земельна ділянка відповідно до змісту вказаного рішення була надана [PERSON] у довічне володіння та користування для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. ВСУ та ВССУ звертає увагу на те, що при вирішенні питання про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, які були побудовані до 1992 року, слід звернути увагу на наступну обставину. Тільки 05.08.1992 року було прийнято постанову Кабінету Міністрів України № 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (вже втратила чинність), яке зробило введення в експлуатацію обов'язковим для всіх забудовників. Тому для оформлення права власності (реєстрації) на збудовані до 05.08.1992 року приватні будинки, дачні будинки, гаражі, сараї, інші господарські будівлі законодавство не вимагає введення таких об'єктів в експлуатацію та отримання від ДАБК сертифіката відповідності. Інспекція ДАБК у своєму листі від 01.09.2011 p. N 40-12-2409 «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року» чітко підтверджує відсутність необхідності введення в експлуатацію споруди, побудованої до 05.08.1992 року. Відповідно до вказаного листа ДАБК, дату будівництва об'єкту нерухомості ДАБК та інший державний орган отримають з Технічного паспорту, якій оформлює БТІ. Тобто, померлому батьку [PERSON] було не потрібно здавати в експлуатацію побудовані протягом 1990 - 1991 років зазначені житловий будинок з надвірними спорудами. Після закінчення будівництва вказаний житловий будинок з надвірними спорудами вважався новоствореним майном і належав батькові на праві власності. Йому було тільки необхідно отримати у виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок з надвірними спорудами. Однак він після закінчення будівництва житлового будинку та надвірних споруд протягом всього часу до дня своїй смерті проживав у цьому житловому будинку та продовжував користуватися ним та надвірними спорудами і не звертався до виконкому за отриманням свідоцтва про право власності на зазначений житловий будинок. Заповіту [PERSON] не залишив. Матір позивача - [PERSON] померла ще [INFO] і він був єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] Після смерті батька [PERSON] не звертався до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку. Але спадщину, що відкрилася після його смерті, [PERSON] прийняв відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, якій діяв на той час. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті батька позивач вступив у володіння усім спадковим майном, що залишилося після смерті свого батька, у тому числі і в володіння зазначеним житловим будинком з надвірними спорудами. Позивач вселився в зазначений житловий будинок після смерті батька і користується ним до сих пір. Позивач змушений звернутися до суду з цим позовом в зв'язку з тим, що він не звертався до нотаріуса протягом встановленого законом строку з заявою про прийняття спадщини. Однак в зв'язку з тим, що [PERSON] фактично прийняв спадщину, що відкрилася після смерті моїх батьків відповідно до вимог ст. 549 ЦК України, нотаріус надав нам пораду звернутися до суду з цим позовом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 256 ч. 2 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за І півріччя 2014 року. Оскільки відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК Української PCP прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч. 5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] до Територіальної громади м. Орджонікідзе в особі виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області «про встановлення факту прийняття спадщини та про визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами у порядку спадкування за законом» - задовольнити та встановити факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті його батька - [PERSON], який помер [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], який помер [INFO].

Outcome: approved