Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Прокурор звернувся до суду 02 лютого 2015 року з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що у провадженні Київського районного суду м. Харкова перебувало кримінальне провадження за фактом спричинення [PERSON] тілесних ушкоджень за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 1451-ая/14 від 08.05.2014 року останньому протиправними діями [PERSON] спричинені тілесні ушкодження, в зв»язку з чим потерпілий перебував на лікуванні у ДЗОЗ Харківській міській клінічній лікарні та за результатами розрахунку, закладом охорони здоров»я на лікування потерпілого від злочину витрачено 2 161,88 гривень. В зв»язку з чим, прокурор звертається до суду та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Прокурор в судовому засіданні підтримав вимоги викладені в позовній заяві та прохав суд задовольнити їх в повному обсязі. Від імені позивача 02.3.2015 року до суду надійшла письмова заява про розгляд справи за відсутності їх представника, оскільки вони повністю підтримують позовні вимоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що він не знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки, на стадії досудового слідства, він у присутності свідків та самого прокурора, сплатив, потерпілому грошову суму майже на чотири тисячі гривень за його лікування та за моральну шкоду. Що стосується витрат лікарні, які нею було понесено на лікування потерпілого, то вони, на його думку, не підлягають відшкодуванню, оскільки за законом медицина в Україні безкоштовна. Тобто, всі витрати по лікуванню людини, Держава України бере на себе. Крім того, відповідач вказав, що він є приватним підприємцем і справно сплачує податки у тому ж Київському районі в м. Харків, які йдуть у державну казну. Тому він позов не визнає. Судом встановлено такі факити та відовідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках визначених законом. Відповідно до ч.3 ст.129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ухвали судді Київського районного суду м. Харкова Зуба Г.А. від 24 червня 2014 року, що 24 квітня 2014 року, близько 15 години 30 хвилин, [PERSON] знаходячись на території ринку «Соллі» за адресою: м. , вул.. Ак. Павлова, 323, під час раптово виниклого конфлікту з раніше знайомим [PERSON], діючи умисно наніс йому удари кулаками рук в область голови, закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забита рана і садно на голові, які за ступеням тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я. За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. З огляду на довідки КУОЗ «Харківської міської клінічної лікарні швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. А.І. Мещанінова» судом встановлено, що вартість лікування хворого [PERSON], що перебував на стаціонарному лікуванні в 2- нейрохірургічному відділенні з 26.04.2014 року по 30.04.2014 року та з 01.05.2014 по 06.05.2014 року складає 2161 гривень 88 копійок (а.с.№7, 8, 9). Згідно до вимог ч. 3 ст. 1206 ЦК України, п.п. 1,4 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров»я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання. Затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 16.07.1993 року № 545, сума, витрачена на лікування потерпілого від кримінального правопорушення, підлягає стягненню на користь бюджету, з якого фінансується лікувальний заклад, у сумі фактичних витрат з винних осіб, тобто з [PERSON]. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та вчинені вони цією особою. З цього випливає, що ухвала Київського районного суду м. Харкова про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності є підставою для стягнення з нього зазначеної прокурором суми витрат. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"(зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки незалежно від наявності вини. Отже, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно до п.6 ч.1 ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичний осіб, поданих відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог, і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved