Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач через свого представника звернувся до суду з даним позовом та просить суд захистити права та законні його інтереси у спосіб передбачений законом, а саме визнати за ним право власності на нежитлову будівлю, загальною площею 75.0 кв.м., вартістю 125771 грн., 1989 року побудови, яка розташована за адресою: по [ADDRESS] , що розташована на земельній ділянці загальною площею 0, 6191 га., яка розташована в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області. Обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив, що позивач на території Веселокутського водосховища займається господарською діяльністю в напрямку риборозведення з 2004 року. З цією метою між ним та Веселокутською сільською радою Таращанського району Київської області 13.06.2006 року було укладено договір за № 46 «про спільне вирощування риби в Веселокутському водосховищі Таращанського району». При передачі даної водойми у користування на території Калиновецької сільської ради Таращанського району знаходилися нежитлові будівлі побудовані до 1989 року, які використовувалися для охорони водойми та зберігання господарського знаряддя (як складські), які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Дані господарські будівлі станом на 2004 рік знаходилися в аварійному стані непридатному для використання. За час господарської діяльності позивачем були проведені суттєві поліпшення умов утримання зокрема одного з зазначених приміщень, а саме проведено капітальний ремонт: замінено вікна, двері, покрівлю фасаду, малярні роботи, встановлено огорожу та проведено лінію електропостачання (три фази), довжиною 1 км. Оскільки у весняно-літній період позивач самостійно охороняв передану йому у користування водойму тому у 2006 році в даному нежитловому приміщенні ним було облаштовано кухню, санвузол та місце для відпочинку. З метою укладення договору оренди даної земельної ділянки в 2017 році позивач звернувся до Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області. Проте, оскільки нежитлові будівлі, які розміщені на даній земельній ділянці є безхозними, укладення даного договору не можливе. Рішенням Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області за № 07 від 23.01.2018 року позивачу було передано у користування дані безхозні нежитлові та присвоєно номери даним нежитловим будівлям. В зв`язку з тим, позивач фактично володіє та користується (провів їх капітальний ремонт) цими нежитловими будівлями більше 13 років, та, маючи намір оформити право власності на них за набувальною давністю, останній звернувся до суду з даним позовом. Позивач та його представник в підготовче судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Подали заяву, кожен окремо, та просять розглядати справу без їх участі через неможливість особистої присутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області в підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без участі представника, позов визнають в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206, ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, з`ясувавши позиції учасників справи, викладені у письмових заявах, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, надавши їм оцінку, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач на території Веселокутського водосховища займається господарською діяльністю в напрямку риборозведення з 2004 року та використовує з 2004 року розташовані на його території нежитлові будівлі побудовані до 1989 року, які використовувалися для охорони водойми та зберігання господарського знаряддя (як складські). 13.06.2006 між ним та Веселокутською сільською радою Таращанського району Київської області року було укладено договір за № 46 «Про спільне вирощування риби в Веселокутському водосховищі Таращанського району». Продовжуючи користуватися вищезазначеним нежитловими будівлями і після укладення договору, позивачем були проведені суттєві поліпшення умов утримання, зокрема в одному із них проведено капітальний ремонт: замінено вікна, двері, покрівлю фасаду, малярні роботи, встановлено огорожу та проведено лінію електропередачі (три фази), довжиною 1 км. Дане підтверджується Довідкою за № 15 яка видана 23.01.2019 року Калиновецькою сільською радою Таращанського району Київської області (а.с.10). Крім того, позивачем для самостійного проживання у весняно-літній період, в цій будівлі було облаштовано, кухню, санвузол та місце для відпочинку. З метою укладення договору оренди даної земельної ділянки і у 2017 році позивач звернувся до Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області. Проте, оскільки нежитлові будівлі, які розміщені на даній земельній ділянці є безхозними, укладення даного договору не можливе. Рішенням Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області за № 07 від 23.01.2018 року даним нежитловим будівлям було присвоєно поштові номери, - складське приміщення за адресою [ADDRESS] та складське приміщення за адресою [ADDRESS] (а.с. 6-7). Відповідно нежитловій будівлі, в якій позивач провів поточний ремонт та відповідне облаштування для періодичного проживання присвоєно [ADDRESS], що стверджується технічним паспортом (а.с.12-18). Крім того, рішенням Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області № 07 від 23.01.2018 року позивачу були передані дані безхозні нежитлові будівлі, які знаходяться на березі річки Гнилий Тікич (Веселокутське водосховище) для подальшого виготовлення документації щодо їх узаконення. Дані нежитлові будівлі розташовані на земельній ділянці загальною площею 0, 6191 га, яка розташована в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області (а.с. 11). Згідно довідки Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області №211 від 28.10.2019 станом на 28.10.2019 безхозна нежитлова будівля, загальною площею 75,0 кв.м., 1989 року побудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що розташована на земельній ділянці в адміністративних межах Калиновецької сільської ради Таращанського району Київської області не відноситься до комунального майна. Позивач маючи намір оформити право власності на одну з них за набувальною давністю, оскільки більше 10 років відкрито, безперервно володіє нерухомим майном, звернувся до суду з даним позовом. З п.13 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» слідує можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю згідно статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Статтею 344 ЦК України визначено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Судом встановлено, що вказане нерухоме майно ні за ким не рахується, право власності на нього не зареєстроване, на балансі ні в кого не перебуває. Відсутність реєстрації права власності в даному випадку не перешкоджає визнанню права власності за набувальною давністю. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. другому п. 9 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Набувальна давність - один із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Зважаючи на вище викладе, приймаючи до уваги той факт, що позивач з 2004 року і по теперішній час відкрито, безперервно володіє і користується нежитловою будівлею загальною площею 75.0 кв.м., вартістю 125771 грн., 1989 року побудови, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , утримує її, що підтверджується наданими доказами, з чого слідує, що позивач є добросовісним набувачем, жодна особа не заявляє вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі наявні підстави передбачені законом для задоволення позову. Пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Питання розподілу судових витрат позивачем в своїй позовній заяві не підіймалося.

Outcome: approved