Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

Представник позивачки 12.07.2021 в інтересах [PERSON] звернувся до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - доньки [PERSON] , [INFO] . За змістом позову, 03.09.2014 між сторонами у справі укладений шлюб, розірваний 11.01.2016 на підставі рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області. [INFO] у сторін народилась спільна дитина - донька [PERSON] . Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились влітку 2015 року, з цього часу батько дитини її життям не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у вихованні. Донька перебуває на утриманні матері, мешкає із нею, отримала громадянство Російської Федерації 04.04.2019, мешкає разом із донькою в м.Люберці. Аліменти на утримання доньки на користь позивачки стягнуті з відповідача на підставі судового наказу, виданого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області 19.11.2019 у справі № 310/7529/19, проте, наявна заборгованість з їх виплати. Позивачка наголошує, що батько дитини був обізнаний із місцем перебування дитини, можливість спілкування між донькою та відповідачем в жодний спосіб не обмежувалась з її боку, проте, через відсутність бажання виконувати батьківські обов`язки та їх нехтування батьківство [PERSON] є лише юридичним фактом. З моральної та правової точки зору ці обставини можуть призвести до негативних наслідків для розвитку дитини та принижують її гідність. На підставі наведеного, оскільки [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення доньки, з підстав, передбачених ст.150 СК України, ст.18,11 Закону України «Про охорону дитинства», представник позивачки в інтересах своєї довірительки просить задовольнити позов. При розгляді справи суд виходить з того, що згідно зі ст.496, 497 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Крім того, за нормою ст.66 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Ухвалою судді від 27.08.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, з повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України) та право на подання зустрічного позову. Ухвалою суду від 06.10.2021 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Органу опіки та піклування роз`яснено зміст ч.5 ст.19 СК України. В судовому засіданні 16.11.2021 були присутні представник позивача адвокат Першин В.М., представники третіх осіб за довіреностями [PERSON] та [PERSON] , які підтримали заявлені позовні вимоги, надали пояснення, що відповідають наведеним у позовній заяві. Після того, як судом заслухано вступне слово, пояснення учасників справи, а також здійснено дослідження наявних письмових доказів, доданих до позовної заяви, внаслідок припинення електропостачання до будівлі суду відеоконференцзв`язок та фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу були призупинені (відповідний акт доданий до матеріалів справи). Проте, представник позивача та представники третіх осіб письмово підтримали позовні вимоги, заявлені у даній справі та просили завершити розгляд за їх відсутності, враховуючи, що визначений судом порядок з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами був виконаний, присутні представники мали змогу висловити свою позицію у справі та повідомити про можливість заочного розгляду справи за відсутності відповідача. Наведені обставини на переконання суду не перешкоджають розгляду справи. У справі наявна заява відповідача [PERSON] , вх.№ від 11.08.2021, за змістом якої положення ст.43, 49 ЦПК України йому зрозумілі, тому він повідомляє суд про визнання позовних вимог [PERSON] про позбавлення батьківських прав в повному обсязі. Наслідки визнання позову йому роз`яснені та зрозумілі, просить розглянути справи за його відсутності. Проте, враховуючи вимоги ч.5,6 ст.19 СК України, а саме, необхідність подання органом опіки та піклування суду письмового висновку щодо розв`язання спору, як доказу у справі, з яким може не погодитись суд в разі його недостатньої обґрунтованості та якщо він суперечить інтересам дитини, суд не прийняв визнання позову відповідачем під час розгляду справи, враховуючи вказану заяву при ухваленні рішення, дослідив наявні докази. Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підста-ві наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в су-дове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином, правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України не скористався, заяв або клопотань про відкладення до суду не подавав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Про день, час та місце розгляду справи [PERSON] повідомлений неодноразово та належним чином шляхом надіслання судових повісток за відомою адресою місцепроживання, а також шляхом смс-інформування, через офіційний веб-сайт судової влади України Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку учасників справи, з`ясовану під час судового засідання, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено, що відповідно до рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у справі №320/8687/15-ц від 11.01.2016, яке набрало законної сили 29.01.2016 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/54891605), сторони - [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2014, від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] . За даними повного витягу №000333994101 від 28.10.2021 з актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , актовий запис №35 від 14.01.2015, у графі «матір» зазначені відомості про [PERSON] , в графі «батько» про [PERSON] . Актовий запис складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. На підтвердження походження дитини у справі наявна також копія засвідченого свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] . Відповідно до наданих стороною позивачки письмових доказів (засвідчених свідоцтв про реєстрацію за місцем перебування №1440 та 1439 від 17.04.2019, [PERSON] та [PERSON] з 16.04.2019 до 16.04.2024 зареєстровані за місцем перебування у [ADDRESS] . Також судом досліджено засвідчений витяг з будинкової книги за вказаною адресою, датований 13.09.2019. 19.11.2019 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у цивільній справі №310/7529/19, пр.2-н/310/669/19 видано судовий наказ за заявою [PERSON] ([INFO] ), що набрав законної сили 19.11.2019, відповідно до якого з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення повноліття дитиною, починаючи стягнення з 20.09.2019. Відомостей про його звернення до виконання суду не надано. Відповідно до пояснень представника позивачки, [PERSON] подала до відділу ДВС заяву про повернення судового наказу, відповідно, примусове виконання рішення не відбувається. До справи надійшов також висновок органу опіки та піклування Андрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] . Відповідно до його змісту батько не приймає участі у вихованні доньки, не підтримує із нею зв`язок, не спілкується, життям доньки не цікавиться, не сплачує аліментів, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Враховуючи зміст ст. 150 СК України, думку батька дитини, оскільки відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, в інтересах дитини, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] . Згідно з актом обстеження умов проживання від 26.10.2021, складеним комісією у складі спеціаліста служби у справах дітей та інспектора з соціальної допомоги, [PERSON] з 2014 року не мешкає за місцем реєстрації, за адресою: [ADDRESS] разом із донькою не проживав. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04)Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач визнав заявлені позовні вимоги, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дітьми. Визнання позову фактично підтверджує свідоме нехтування батьківськими обов`язками відповідачем. Суд дійшов висновку про те, що матеріали справи містять достатньо доказів, які підтверджують доводи позивачки про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено. За таких обставин, враховуючи інтереси малолітньої [PERSON] , яка мешкає разом із матір`ю за межами України, беручи до уваги всі докази, наявні у справі, зокрема, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно його доньки [PERSON] . Питання про стягнення аліментів вже розглянуто в судовому порядку, тому підстав для застосування ч.3 ст.166 СК України судом не встановлено. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Встановивши обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачкою спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачкою у сумі 908,00 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] , враховуючи, що позовні вимоги задовольняються в повному обсязі.

Outcome: approved