Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON]., адвокат Ткаченко С.В., звернулася до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання за позивачкою в порядку спадкування за законом права власності на 1/2 частку нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належало до дня смерті [PERSON], який помер [INFO], яку він успадкував після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що після смерті батька позивачки - [PERSON], який помер [INFO], позивачка є спадкоємцем за законом 1/2 частки спадкового майна, в тому числі і на відповідну частку у нерухомому майні, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочки Р.О., яка відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну частку нерухомого майна, оскільки спадкоємцем не надано оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно. Позивачка вважає, що відсутність правовстановлюючого документу, який би посвідчував право власності спадкодавця на спірне спадкове нерухоме майно, позбавляє її права як спадкоємця за законом отримати у спадщину спадкове майно. Учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивачки [PERSON]., адвокат Ткаченко С.В., подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її та позивачки участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Відповідач - Котелевська селищна рада Полтавської області подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 3, ч. 4 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Відповідно до довідки ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації "Інвентаризатор" №10507 від 10.10.2018 року, спірне нерухоме майно, що складається з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 46,4 кв. м., в тому числі житлової площі 32,1 кв. м., та господарських будівель: сараю - літ.Д, сараю - літ. Е; погреба вхідного - літ. Г; гаража - літ.Ж; літньої кухні - літ. З та розташоване за адресою: [ADDRESS], в цілому належало [PERSON] на підставі Свідоцтва на право особистої власності виданого виконавчим комітетом Котелевської селищної ради народних депутатів від 20.12.1978 року. Реєстрація права власності на житловий будинок станом на 31.12.2012р. за адресою: [ADDRESS] проведена в реєстровій книзі за № 9 під № 17018. Право власності зареєстровано за [PERSON] з розміром частки - 1/1. Технічна інвентаризація житлового будинку проведена станом на 01.10.2018р., що підтверджується даними технічного паспорту, який підготовлено ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», інвентаризаційна справа № 71. Довідкою Котелевської селишної ради від 21.12.2018р. підтверджується, що земельна ділянка за адресою: [ADDRESS] належить до земель комунальної власності. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.07.2018 року, виданим Відділом ДРАЦС Котелевського районного управління юстиції у Полтавській області. Постановою приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочка Р.О. за вихідним № 1372/02-14 від 14.12.2018 року підтверджується, що спадкова справа після [PERSON], яка померла [INFO], не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Син померлої [PERSON] - [PERSON] прийняв спадщину після її смерті шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідкою Котелевської селищної ради Полтавської області №6719 від 21.12.2018 року, з якої вбачається, що на час відкриття спадщини - [INFO], [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. При цьому, за вищевказаною адресою був зареєстрований син - [PERSON], [INFO]. [PERSON] спадкоємець за законом першої черги після [PERSON], що підтверджуються його свідоцтвом про його народження від 17.05.1963 року серія [NUMBER], що видано райбюро ЗАГС Зіньківського району. [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 17.07.2018 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції у Полтавській області. Спадкова справа після [PERSON] заведена у приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочка Р.О. Спадщину після [PERSON], шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, прийняли син [PERSON] та дочка [PERSON], що підтверджується Довідкою Котелевської селищної ради з якої вбачається, що на час відкриття спадщини - 10.03.2003 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. При цьому, за вищевказаною адресою були зареєстровані син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] спадкоємець за законом першої черги після [PERSON], що підтверджуються її свідоцтвом про народження серія [NUMBER], яке видано Котелевським відділом ЗАГС Полтавської області та рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 13.04.2011 у справі № 1613/2-138/11. З матеріалів спадкової справи №4163 на майно померлого [PERSON] підтверджується, що інформація про інших спадкоємців окрім [PERSON] та [PERSON] в спадковій справі - відсутня. Заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до ст. 524 ЦК України УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК України УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним (п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5). З наведеного слідує, що [PERSON] та [PERSON] - єдині спадкоємці за законом першої черги, що прийняли спадщину після [PERSON] шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном. Відповідно до постанови приватного нотаріуса Котелевського районного нотаріального округу Полтавської області Лапочка Р.О. за вихідним № 1372/02-14 від 14.12.2018 року, нотаріусом було повідомлено позивачці про неможливість оформлення в нотаріальному порядку права на спадщину на житловий будинок після [PERSON], у зв'язку з тим, що нотаріусу не надано оригінал документу, який підтверджуює право власності на спадкове майно. Позивачка позбавлена можливості надати нотаріусу оригінал правовстановчого документа, оскільки оригінал документу про право власності на спірний будинок, який був оформлений на [PERSON] - втрачений після її смерті, а [PERSON], за свого життя, після смерті [PERSON] право на спадщину належним чином не оформив та не зареєстрував. За правилом ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (презумпція правомірності набуття права власності). Виходячи з вимог ст. 5 ЦК України до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювались рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 ст. 206 ЦПК України відповідачу відомі та зрозумілі. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved