Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 76843,36 грн. В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбу з відповідачем, який був розірваний 28.11.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Також зазначає, що на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.04.2005 року відкрито виконавче провадження. Дане рішення відповідачем не виконується, у зв'язку з чим станом на 26.05.2013 року в [PERSON] утворився борг по сплаті аліментів в сумі 62 986,56 грн, а постановою ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві закінчено. Таким чином, оскільки відповідач уникає виконання рішення суду, позивач у відповідності до норм СК України просить суд стягнути суму неустойку, нараховану на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за період з вересня 2014 року по грудень 2014 року в розмірі 76843,36 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив справу розглядати без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній матеріалів у відсутності відповідача, оскільки його неявка не перешкоджає постановленню заочного рішення, проти чого не заперечував представник позивача. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст.224 та відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбу, який був розірваний 28.11.2000 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER]. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 04.04.2005 року стягнуто з [PERSON],[INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму доходів громадян, починаючи з 15.03.2005 року і до його повноліття. З матеріалів справи вбачається, що дане рішення перебувало на виконання у ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві, проте у зв'язку з невиконанням відповідачем рішення та закінченням строку передбаченого законом для даного виду стягнення, виконавче провадження було закрито відповідно до постанови ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві від 26.06.2013 року. Так, станом на 26.06.2013 року заборгованість відповідача по аліментам, відповідно до розрахунку наданого ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві складає 62986,56 грн. Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого СК України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема, у разі, якщо виконавчий документ уперше надійшов для виконання та за заявою сторін виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За таких обставин з відповідача користь позивача потрібно стягнути пеню у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, у межах заявлених позивачем вимог в період з вересня 2014 року по грудень 2014, виходячи з наданого позивачем розрахунку, у розмірі 76843,36 грн. В порядку ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в розмірі 768,43 грн.

Outcome: approved