Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Представник позивача - адвокат кравець Р.Ю. звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом [PERSON] до Державного реєстратора Державного підприємства « Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення. Вимоги позову обґрунтовано наступним. 09 червня 2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №031.29-08/497. Згідно п.1.1. Кредитного договору, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 63 000,00 доларів США, зі сплатою 13,50% річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 09 червня 2028 року. Зазначено, що в забезпечення виконання Кредитного договору між АКБ «Укрсоцбанк» та Позивачем, 09 червня 2008 року було укладено Іпотечний договір №42.02.-11/550. Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору, Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту №031.29-08/497 від 09 червня 2008 року, нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру номер [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що в травні 2019 року Позивачем було отримане Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого згідно з якою, власником квартири [ADDRESS] , є не Позивач, а ПАТ «Укрсоцбанк». Відповідно до вищевказаної Довідки, підставою внесення запису є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45827718 від 05.03.2019 18:36:23, державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни. Підставою виникнення права власності зазначено договір кредиту, серія та номер: 031.29-08/497 виданий 09.06.200 року, іпотечний договір № 42.02.-11/550, серія та номер: 2415, виданий 09.06.2008, видавник: Затварницька І.П. нотаріус Київського міського нотаріального округу. Вважає, що, таким чином, перехід права власності на належну Позивачу квартиру відбувся незаконно, що призвело до порушення його прав, які підлягають захисту у судовому порядку, мотивуючи наступним. Реєстрація права власності на квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк» була здійснена Відповідачем без достатніх правових підстав з порушенням норм Закону України «Про іпотеку», оскільки договір іпотеки не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно (такою підставою міг бути виключно договір про задоволення вимог іпотеко держателя, укладений між Позивачем та Відповідачем 2), чого державним реєстратором Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксаною Василівною, не було враховано при прийнятті відповідного рішення. Вказано, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом буде або договір купівлі-продажу нерухомості або договір про задоволення вимог іпотекодержателя. Крім того, позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що Відповідачем було вчинено реєстраційні дії щодо спірного майна всупереч вимогам ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Звертає увагу суду, що згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №168298218 від 28.05.2019, в розділі «Підстава виникнення права власності» у ПАТ «УКРСОЦБАНК» не зазначено документ, який би посвідчував проведення оцінки предмета іпотеки у відповідності до вимог Закону України «Про іпотеку». Наголошено, що Державний реєстратор Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., здійснив перереєстрацію спірної квартири перевищуючи свої повноваження та порушуючи норми Закону. Право власності на квартиру,. було набуто ПАТ «Укрсоцбанк» в порядку звернення стягнення на нерухоме майно в період дії мораторію на примусове відчуження житла. Зазначено, що всупереч вимогам Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» Відповідач 1 вчинив дії щодо реєстрації права власності на спірну квартиру, в порядку звернення стягнення в період дії заборони на вчинення таких дій - звернення стягнення на предмет іпотеки, переданого якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором, наданим в іноземній валюті. Звертає увагу суду також на те, що [PERSON] не надавала згоди н відчуження даного майна. З огляду на вищенаведене, Позивач вважає, що у Відповідача 1 було відсутнє прав приймати рішення та здійснювати дії щодо реєстрації права власності в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки. Посилаючись на викладені обставини справи, просить суд: 1.Визнати дії державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., щодо проведення 11.03.2019 року державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , за Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» незаконними. 2.Визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук О.В., індексний номер: 45827718 від 05.03.2019, згідно з яким 01.03.2019 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №30574274 про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1779823080000, за Акціонерним Товариством «Укрсоцбанк», код ЄДРПОУ 00039019 на підставі - Іпотечного договору №42.02.-11/550 від 09.06.2008 року. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] до Державного реєстратора Державного підприємства «Науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення. Призначено підготовче засідання по названій справі. Визначено строк для подання відповідачем відзиву на позов у вигляді п`ятнадцяти днів з дня вручення (отримання) ухвали про відкриття провадження. Визначено строк для подання позивачем відповіді на відзив у вигляді п`яти днів з дня отримання позивачем відзиву. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24 червня 2019 року забезпечено позов [PERSON] до Державного реєстратора Державного підприємства «Науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни, Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання протиправним та скасування рішення шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] . 02 серпня 2019 року Державний реєстратор Державного підприємства «Науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксана Василівна подала письмові пояснення відповідно до яких просила відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, мотивуючи тим, що для проведення реєстраційних дій представником АТ «Укрсоцбанк» було надано: Договір кредиту №031.29-08/497 від 09.06.2008 року укладеним між АКБСР «Укрсоцбанк - громадянкою України [PERSON] , Іпотечний договір №42.2-11/550 від 09.06.2008, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Затварницька І.П. та зареєстрований в реєстрі за №2415; Повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням з вих. Номером 13.3-03 96- !іі»'6 від 03.12.2018 року. Зазначає, що посилання позивача на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. як на підставу у задоволенні позову не відповідають дійсності, оскільки, законодавець застосовує мораторій лише на примусове стягнення нерухомого житлового майна, в той час, як застереження в іпотечному договорі (п. 4.5.3. ст. 4 Іпотечного договору), передбачає передачу Іпотекодержателю права власності в добровільному порядку, адже Сторони узгодили такі умови Договору. Вважає своє рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк» правомірним, оскільки воно було прийнято відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про іпотеку» на підставі наданих заявником, АТ «Укрсоцбанк» документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 17 липня 2019 року представником АТ «укрсоцбанк» подано письмові пояснення щодо доводів [PERSON] викладених в позові, в яких зазначено, що 26 квітня 2018 року Загальними зборами акціонерів ПАТ «Укрсоцбанк» було прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного на приватне та про зміну найменування (назви) Банку з «Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на «Акціонерне товариство «Укрсоцбанк». АТ «Укрсоцбанк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Укрсоцбанк». Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» заперечує проти позовних вимог Позивача, вважає ж вони є безпідставними, необґрунтованими, суперечать діючому законодавству та є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. В обґрунтування своїх заперечень АТ «Укрсоцбанк» повідомляє наступне. 09 червня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», та гр. [PERSON] укладено Договір кредиту №031.29-08/497, відповідно до якого Банк надав гр. [PERSON] , як позичальнику, у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 63000,00 (шістдесят три) доларів СІЛА, зі сплатою 13,5% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості не пізніше 09.06.2028 року. У якості забезпечення зобов`язань за Кредитним договором, 09.06.2008 року між Банком а гр. [PERSON] було укладено Іпотечний договір №42.02-11/550, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального кругу Затварницькою І.П. за реєстровим №2415. Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору, гр. [PERSON] , як власник та як Іпотекодавець, передала в іпотеку Банка майно - однокімнатну квартиру [ADDRESS] , надалі по тексту - «Квартира [ADDRESS] ». Відповідно до п.п. 3.3.7 та 3.3.8 Кредитного договору Позивач зобов`язувалася: своєчасно та в повному обсязі погашати ануїтетні платежі за фактичний час користування кредитом та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1. цього Кредитного договору, а також сплачувати проценти за користування кредитом в порядку, визначеному п.1.1., 2.12. цього Кредитного договору та комісій в розмірах та в порядку, передбачених цим договором. Станом на 30.11.2018 року вищевказані зобов`язання Позивачем не були виконані, внаслідок чого виникла заборгованість за Кредитним договором в розмірі 84861,30 доларів США, що відповідно до курсу НБУ станом на вказану дату склало 2409291,40 грн. Відповідно до п.4.5.3 ст.4 Іпотечного договору: Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів, зокрема, шляхом переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет Іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя. Підписання цього Договору іпотеки гр. [PERSON] засвідчує, що вона надає Банку, як Іпотекодержателю згоду на прийняття Іпотекодержателем одностороннього рішення про перехід права власності на Предмет іпотеки до Банку. Вважає, що на момент вчинення Іпотечного договору діюче законодавство передбачало передачу права власності на підставі застереження в Іпотечному договорі, доводи Позивача спростовуються положенням ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Зазначає, що п.61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставини, що мають бути ними підтвердженні, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 9 та 15 Закону №1952 порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення, останній приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства. Визначений перелік обов`язкових для подання документів не містить документу з іпотечного майна, а тому його відсутність не позбавляє державного реєстратора рішення про державну реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» прав та їх обтяжень на квартиру. Наголошує, що на виконання норм Закону України «Про іпотеку», АТ «Укрсоцбанк» надіслав письмові повідомлення на адресу місцезнаходження Квартири №552 за вих. №13.3-03/96-10606 від 03.12.2018 року, в якому поряд з вимогою про усунення порушень Договору кредиту зазначено, що у разі невиконання вказаної вимоги Банк застосує своє право на позасудове врегулювання шляхом прийняття у власність предмету іпотеки - Квартири №552 . Дане повідомлення, разом з Договором кредиту, Іпотечним договором та Звітом про оцінку нерухомості, надавались державному реєстратору та містяться в матеріалах реєстраційної справи. Вважає, що таким чином, АТ «Укрсоцбанк» було у повній мірі дотримані положення Закону №1952, Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ЗУ «Про іпотеку». Посилання позивача, на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян країни наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. № 1304-18 як на підставу задоволення позову не відповідають дійсності оскільки, законодавець застосовує мораторій лише на примусове стягнення нерухомого житлового майна, в той час, як застереження в іпотечному договорі (п. 4.7.3. Договору іпотеки), передбачає передачу іпотекодержателю права власності в добровільному порядку, адже сторони узгодили такі умови договору. Таким чином, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню цих правовідносин. Вважає, що рішення державного реєстратора Мосійчук О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру №552 , що є предметом іпотеки правомірним, оскільки воно прийнято з наданням заявником АТ «Укрсоцбанк» всіх документів, передбачених Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, та у відповідності до Закону України «Про іпотеку». 07 серпня 2019 року представником позивача подано клопотання про заміну відповідача - Державного реєстратора Державного підприємства « Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксану Василівну на Державного реєстратора Державного підприємства «Науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксану Василівну. Протокольною ухвалою суду від 29 серпня 2019 року клопотання представника задоволено, замінено відповідача - Державного реєстратора Державного підприємства « Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксану Василівну на Державного реєстратора Державного підприємства «Науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксану Василівну. 12 грудня 2019 року представник Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» подав клопотання про заміну сторони правонаступником, мотивуючи тим, що АТ «Укрсоцбанк», у зв`язку з реорганізацією здійснило передачу свого майна, прав та обов`язків, в тому числі прав та обов`язків по спору на користь АТ «Альфа-Банк». Протокольною ухвалою суду від 29 січня 2020 року замінено відповідача АТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до Державного реєстратора Державного підприємства «Головний науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» Мосійчук Оксани Василівни, Акціонерного товариства «Альфа - банк» про визнання протиправним та скасування рішення. Призначено справу до судового розгляду по суті. Представник позивача в судове засідання 26 лютого 2020 року не з`явився, в матеріалах справи має місце заява про розгляд справи у відсутності позивача, представника позивача, заявлений позов підтримав, просив його задовольнити. Не заперечував проти розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідачі до судового розгляду справи 26 лютого 2020 року не з`являлись, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, у відповідності до вимог ст. 128 ЦПК України. Відповідно до п.11 ч.1 ст.2, п.5 ч.5 ст.12 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Згідно з ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У відповідності зі ст. 223 ч. 3 п. 1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що сторони будучи повідомлені належним чином про день та час судового засідання, не з`являлись в судове засідання, враховуючи тривалість розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності відповідача на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини. Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», надалі за текстом - «Кредитор» та [PERSON] , надалі за текстом - «Позичальник», надалі за текстом разом - «Сторони», а окремо - «Сторона» уклали Договір кредиту №031.29-08/497. Згідно п.1.1. Договору кредиту - Кредитор надає Позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 63 000.00 доларів США 00 центів, надалі за текстом - «Кредит», зі сплатою 13.50 процентів річних та комісій в розмірі та в порядку, визначених в Додатку №1 до цього Договору, що є його невід`ємною частиною, та з кінцевим терміном повернення заборгованості по Кредиту до 09 червня 2028 року (включно), на умовах визначених цим Договором. Відповідно до п.1.2. Договору кредиту - Кредит надається позичальнику на наступні цілі: на купівлю нерухомості. Згідно п.1.3. Договору кредиту - В якості забезпечення Позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення Кредиту, сплати процентів, комісій, можливої неустойки (пені, штрафу), а також інших витрат щодо задоволення вимог кредитора за Договором, Кредитор укладає: п.п.1.3.1. в день укладення цього Договору - з Позичальником [PERSON] іпотечний договір, за умовами якого Позичальник передає Кредитору в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру, що складається з 1 кім., загальною площею 35.10 метрів квадратних, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , для придбання якого, згідно п.1.2. цього Договору, надається кредит, та яке належить Позичальнику на праві власності, заставною вартістю 441350.00 грн. 00 коп., що за офіційним курсом НБУ на дату укладення цього Договору (за сто доларів США = 485.1 грн.) еквівалентно сумі 90981.24 доларів США 24 центів. Так, 09 червня 2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», надалі за текстом - «Іпотекодержатель» та [PERSON] , надалі за текстом - «Іпотекодавець», за Договором кредиту №031.29-08/497, укладеним 09 червня 2008 року, надалі за текстом - «Основне зобов`язання» надалі за текстом разом - «Сторони», а окремо - «Сторона» уклали Іпотечний договір №42.02.-11/550., посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Затварницькою І.П., зареєстровано в реєстрі №2415. Згідно п.1.1. Іпотечного договору - Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов`язань за Договором кредиту №031.29-08/497 від 09 червня 2008 року, укладеним між Іпотекодержателем та Іпотекодавцем, надалі за текстом - «Основне зобов`язання», нерухоме майно, що придбане Іпотекодавцем за кредитні кошти, надані Іпотекодержателем відповідно до умов Договору, яким обумовлено Основне зобов`язання, а саме: квартиру [ADDRESS] , надалі за текстом - «Предмет іпотеки». Право власності на Предмет іпотеки підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, укладеним між Іпотекодавцем та [PERSON] , який посвідчений того ж дня, Затварницькою Інною Петрівною , нотаріусом Київського міського нотаріального округу за реєстровим №2413 та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів за реєстровим №2947602. Згідно п.4.1. Іпотечного договору - У разі невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем Основного Зобов`язання, Іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п.4.2. Іпотечного договору - У разі порушення Іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим Договором, Іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання Основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на Предмет іпотеки. Згідно п.4.3. Іпотечного договору - Іпотекодавець в будь-який час до моменту реалізації Предмета іпотеки має право припинити звернення на нього стягнення шляхом повного виконання забезпечених іпотекою зобов`язань, Згідно п.4.4. Іпотечного договору - Після прийняття рішення про звернення стягнення на Предмет іпотеки, з метою забезпечення його належного господарського використання згідно з його цільовим призначенням, а також отримання доходів; Предмет іпотеки передається Іпотекодержателю, або третій особі за погодженням між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, в управління на період його реалізації у порядку, встановленому цим Договором. Управління Предметом іпотеки відповідно до цього пункту може здійснюватись, зокрема, шляхом його передачі в найом (оренду), лізинг, інше платне користування тощо. Згідно п.4.5. Іпотечного договору - Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на Предмет іпотеки в один із наступних способів: п.п.4.5.1. на підставі рішення суду; або п.п.4.5.2. на підставі виконавчого напису нотаріуса; або п.п.4.5.3. шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання забезпеченого іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або п.п.4.5.4. шляхом продажу Предмета іпотеки Іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; або п.п.4.5.5. шляхом організації Іпотекодержателем продажу Предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу Предмета іпотеки між Іпотекодавцем та відповідним покупцем в порядку, встановленому статтею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати». Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме маймо та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого згідно з якою, власником квартири [ADDRESS] , є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 45827718 від 05.03.2019 18:36:23, [PERSON] , Державне підприємство «Науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» м. Київ; підстава виникнення права власності: Договір кредиту, серія та номер: 031.29-08/497 виданий 09.06.2008, видавник: АКБСР «Укрсоцбанк» та гр. України [PERSON] ; іпотечний договір № 42.02.-11/550, серія та номер: 2415, виданий 09.06.2008, видавник: Затварницька І.П. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу, м. Київ Дослідивши надані до суду письмові докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 1 Закону України«Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Частиною 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» ( в редакції, що діяла на момент укладення між сторонами договору іпотеки) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст.12 цього Закону. Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Частиною 1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Частиною першоюстатті 2Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяженьце офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини третьоїстатті 10 цього Законувизначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом. Згідно з частиною першої статті 11Закону України«Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. За змістомстатті 18Закону України «Про державнуреєстрацію речовихправ нанерухоме майнота їхобтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам. Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). За приписамист. 35 Закону України «Про іпотеку»у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У справі відсутні докази отримання позивачем письмової вимоги, яку банк подав державному реєстратору, як доказ повідомлення іпотекодавця, про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки. Також відсутні документи на підтвердження безспірності вимог кредитора. Відповідно до ч. 1ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5ст. 81 ЦПК). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК). Відповідно до ч. 1ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, за ч. 5ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Представником банку не було надано до суду будь-якого Висновку про вартість майна, яким визначено ринкова вартість однокімнатної квартири [ADDRESS] , загальною площею 39,5 кв.м., житлова площа 18.1 кв. м. станом на 01.03.2019р. Висновок (звіт) про оцінку вартості предмета іпотеки на момент реєстрації права власності на нього за банком, останнім державному реєстратору не надавався, а тому суд робить висновок про недотримання банком положень частини третьої статті 37 Закону Україну «Про іпотеку» під час реалізації процедури позасудового стягнення на предмет іпотеки. В матеріалах справи відсутні відомості про отримання [PERSON] особисто письмової вимоги від іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття на нього права власності, інформацію про вартість майна, за якою відбудеться зарахування вимог, оскільки ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною і повинна погоджуватися з власником майна, тобто з [PERSON] , дані оцінки майна не включені до реєстру, як того вимагає діюче законодавство України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19). Що стосується тверджень позивача щодо того, що фактично відбулося примусове відчуження права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна у період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», то суд знаходить їх слушними, виходячи з наступного. Частинами першою та третьою статті 33Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Разом з тим 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4Закону України«Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується, як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Крім того, згідно з пунктом 4вказаногоЗаконупротягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Квартира, яка була предметом іпотеки і реєстрація права власності на яку здійснена за відповідачем, має загальну площу 39,5 кв. м. Кредит, у забезпечення повернення якого укладено договір іпотеки, надано [PERSON] у доларах США за призначенням на споживчі цілі. Суд зауважує, що право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання на час дії Закону не підлягає реалізації. Згідно з Постановою Верховного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/1310/17 звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Дія мораторію на примусове стягнення майна громадян, яке є забезпеченням за валютними кредитами, розповсюджується і на позасудовий порядок такого стягнення. Виходячи з викладеного, суд доходить висновку, що реєструючи право власності за відповідачем, державним реєстратором не взято до уваги відсутність документів, передбачених Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, а відповідачем, в свою чергу, було передчасно реалізовано право на задоволення своїх вимог за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто під час діїЗакон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Великої Палати від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а, де ВП ВС вказала, що «…квартира…, яка має загальну площу 47,40 кв. м. та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ПАТ «КБ «Приватбанк» як забезпечення виконання умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті». За таких умов державна реєстрація права власності на предмет іпотеки не є такою, що проведена з дотриманням вимог чинного законодавства. Статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, встановлено, що кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно дост. 41 КонституціїУкрайни кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У листі від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України» Верховний суд України вказав, що , надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною 2 ст. 16 ЦК України, передбачені способи захисту майнового права та інтересу, зокрема: - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. Враховуючи, що в результаті прийнятого з порушенням положень Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Укрсоцбанк», об`єкт нерухомого майна вибув із власності позивача, тому їхнє порушене право власності підлягає судовому захисту. Внаслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» згідно положень ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» відбувається відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: залишається чинним запис про реєстрацію права власності на квартиру за позивачами.

Outcome: approved