Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Позивач КП «Харківводоканал» звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за послуги централізованого водопостачання і водовідведення в сумі 6350,34 грн; а також стягнути з відповідачів судові витрати, посилаючись на те, що за адресою: [ADDRESS] , проживають відповідачі, які є споживачами послуг з централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського особового рахунку № [NUMBER] . За боржниками, які своєчасно в порушення вимог п.п. 18, 30 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 не сплачували кошти за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, рахується заборгованість у сумі 6350,34 грн, а саме: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2015 по 31.12.2018 у розмірі 5406 грн 30 коп., за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2015 по 31.12.2018 у розмірі 00 грн 00 коп. У зв`язку з тим, що відповідачі прострочили виконання зобов`язання щодо сплати за послуги з централізованого водопостачання, їм відповідно до ст. 625 ЦК України нараховані 748 грн 50 коп. інфляційних витрат за час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми у розмірі 194 грн 94 коп., які позивач просить солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на свою користь, а також сплачений судовий збір. 13.05.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова відкрито провадження у цивільній справі, призначено справу до судового розгляду (а.с. 24-26). 09.09.2019 ухвалою суду постановлено справу розглядати у заочному порядку (а.с. 40-41). 09.09.2019 заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву задоволено у повному обсязі. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги централізованого водопостачання та водовідведення в сумі 6350 (шість тисяч триста п`ятдесят) гривень 34 копійки, із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2015 по 31.12.2018 у розмірі - 5406,90 грн; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2015 по 31.08.2018 у розмірі - 0,0 грн; інфляційні витрати - 748,50 грн; 3% річних від простроченої суми - 194,94 грн. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору в сумі по 320 (триста двадцять) гривень 16 копійок - з кожного окремо (а.с. 42-45). 10.06.2020 ухвалою суду прийнято заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення по справі № 639/2236/19 за позовом Комунального підприємства «Харківводоканал» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення. Призначено справу до розгляду в судове засідання (а.с. 64). 13.07.2020 ухвалою суду задоволено заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.09.2019 у цивільній справі № 639/2236/19. Заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку. Призначено підготовче засідання (а.с. 92-95). 28.10.2020 ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, у судовому засіданні задоволено клопотання відповідача [PERSON] про виклик у судове засідання свідка [PERSON] (а.с. 156-164). Крім того, 28.10.2020 ухвалою суду заяву КП «Харківводоканал» від 07.10.2020 про збільшення розміру позовних вимог (уточнена позовна заява) повернуто позивачеві (а.с. 154-155). Також, 28.10.2020 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в судове засідання (а.с. 165-166). 25.11.2020 ухвалою суду, відповідно до п.2 ч.2 ст. 223 ЦПК України, відкладено судове засідання по цивільній справі до 16.12.2020 у зв`язку з поважною причиною неявки відповідача [PERSON] (а.с. 184). Представник позивача Лобач М. С. , яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні 16.12.2020 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти позову, посилаючись на те, що не проживають за вказаною адресою та не користуються наданим КП «Харківводоканал» послугами, оскільки [PERSON] з 2011 року, а [PERSON] з 2013 року проживають за адресою: [ADDRESS] . Крім того, відповідачам невідомо яким чином та на підставі чого позивачем пред`явлено позов щодо наявності заборгованості за послуги, які не надаються, оскільки у квартирі [ADDRESS] , відсутні такі зручності як централізоване водовідведення та централізоване постачання холодної води. Також відповідачі просять прийняти до уваги, що 20.02.2017 Жовтневим районним судом м. Харкова винесено судовий наказ № 639/631/17, за яким стягнуто в солідарному порядку з відповідачів на користь кП «Харківводоканал» суму заборгованості в розмірі 2577,09 грн, з них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2015 по 31.12.2016 - 2228,83 грн; інфляційні витрати - 288,69 грн; три відсотки річних від простроченої суми - 59,57 грн, а також стягнуто судовий збір з кожного з відповідачів окремо по 200,00 грн. Ухвалою суду від 18.12.2017 скасовано вказаний судоий наказ та роз`яснено КП «Харківводоканал його право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Предметом розгляду позову по вказаній справі вже були частково вимоги за період з 01.03.2015 по 31.12.2016, які входять в період заборгованості, на думку позивача, по справі № 639/2236/19. Окрім того, відповідачі просили засотувати строк позовної давності (а.с. 108-110, 115-117). Позивачем 01.09.2020 подано відповідь на відзив, в якій зазначено, що відповідачами [PERSON] та [PERSON] не надано жодних доказів не проживання та не користування послугами централізованого водопостачання та водовідведення за адресою: [ADDRESS] . А щодо строку позовної давності, то його перебіг переривався оплатами, що надходили на розрахунковий рахунок підприємства (а.с. 122-124). 22.10.2020 відповідачем [PERSON] подано до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких відповідач вважає, що посилання позивача на норми ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 не є коректними, оскільки вказаний закон втратив чинність 01.05.2019. Також, відповідач вважає, що позивачем не надано обґрунтований, з посиланням на нормативні акти, розрахунок ціни позову стосовно кожного з відповідачів по справі. Щодо переривання перебігу строку позовної давності, то позивачем не надано жодного доказу, який підтверджує вказані ним обставини (а.с. 144-145). Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , згідно вимог п.4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явилися, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомили, відзив не подавали. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані, зокрема, сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Вислухавши представника позивача Лобач М. С. у судовому засіданні 16.12.2020, представника позивача Васькова О. Ю. у судовому засіданні 26.01.2021, відповідача [PERSON] у судовому засіданні 16.12.2020, відповідача [PERSON] у судовому засіданні 16.12.2020 та 26.01.2021, показання свідка [PERSON] , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.02.2017 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» заборгованості за послуги централізованого водопостачання і водовідведення в розмірі 2577,09 грн. Однак, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 грудня 2017 року скасовано судовий наказ № 639/631/17 від 20.02.2017, за яким стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [INFO] , ІІН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІІН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІІН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» суму заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в розмірі 2577,09 грн (дві тисячі п`ятсот сімдесят сім гривень 09 копійок) із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.03.2015 по 31.12.2016 - 2228,83 грн; за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.03.2015 по 31.12.2016 у розмірі 0,00 грн; інфляційні витрати 288,69 грн, три відсотки річних від простроченої суми 59,57 грн, а також стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ІІН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІІН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , ІІН: [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , на користь Комунального підприємства «Харківводоканал» судовий збір з кожного окремо по 200,00 грн, оскільки із заяви вбачається спір про право. Роз`яснено Комунальному підприємству «Харківводоканал» право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, сформованої в електронному Реєстрі територіальної громади м. Харкова на запит суду 06.09.2019, відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 36). Відповідно зведеної картки абонента тільки В, за особовим рахунком ХКОВ [NUMBER], за яким закріплена адреса: [ADDRESS] , існує заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання у період з 01.03.2015 по 31.12.2018 в розмірі 5406 грн 90 коп. (а.с. 6-7). Стаття 11 Цивільного кодексу України передбачає різні підстави виникнення цивільних прав і обов`язків. Крім договорів і інших угод відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права й обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Так, стаття 68 Житлового кодексу України, Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992, п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, зобов`язують споживача оплачувати житлово-комунальні послуги. Згідно до п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води та теплової енергії або затверджених нормативів споживання. Згідно ч. 1 ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Статтею 67 ЖК Української РСР передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до ч. 1 ст. 68 ЖК Української РСР, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Таким чином, обов`язок відповідачів по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення випливає з наведених вище нормативних актів та ЖК Української РСР. Частиною 2 ст. 205 Цивільного Кодексу України передбачено, що угода, для якої не встановлена обов`язкова письмова форма, враховується вчиненою, якщо поведінка сторін свідчить про їх волю до настання відповідних правових наслідків. Відповідачі не відмовлялися від послуг водопостачання у письмовій формі. Таким чином, поведінка відповідачів свідчить про їх волю до настання відповідних правових наслідків, а саме того факту, що послуги водопостачання вони отримували. Згідно вимог п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» № 2918-ІІІ від 10.01.2002 споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення. Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов`язання. Частиною першою статті 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Частиною 1 ст. 903 ЦК України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Суд зазначає, що правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утриманими грошовими коштами, що підлягають сплаті кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. У зв`язку з простроченням відповідачами виконання зобов`язання по оплаті за надані послуги боржникам нараховані інфляційні витрати за час прострочення у сумі 748 грн 50 коп., а також три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 194 грн 94 коп. (а.с. 8-9). КП «Харківводоканал» є підприємством, яке надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення для мешканців, які проживають у будинках комунальної власності. Статтею 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють виключно на договірних засадах. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 20 вказаного Закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. На виконання закону КП «Харківводоканал» розроблено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення на основі типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 та погоджено рекомендаційним роз`ясненням Харківського обласного територіального відділу Антимонопольного комітету України від 16.07.2009 за № 9. Підприємство щомісяця в кожній квитанції до сплати пропонує абонентам письмово укласти договір і зазначає адресу, номер телефону, за якими потрібно звернутись, та перелік необхідних документів. Проте, з боку відповідачів жодних дій, спрямованих на укладання письмового договору здійснено не було. Однак, договір між споживачами вважається укладеним, незважаючи на відсутність письмового договору, оскільки сторони певний час виконують конклюдентні дії, а саме КП «Харківводоканал» зі своєї сторони надає послуги з водопостачання , а відповідачі в свою чергу приймають ці послуги. Статтею 642 ЦК України передбачено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Отже, правовідносини між позивачем та відповідачами виникли через безпосереднє користування послугами позивача. Як вже вище зазначено судом, цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України). Такі права і обов`язки виникли між КП «Харківводоканал» та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , оскільки вони є споживачами шляхом отримання ними житлово-комунальних послуг, як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами), де споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , за якою позивачем надаються комунальні послуги з водопостачання та за якою рахується заборгованість по сплаті наданих послуг, зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а також двоє малолітніх дітей (а.с. 36). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] не надали суду належних доказів їхнього не проживання та не користування послугами, наданими КП «Харківводоканал» за вказаною вище адресою. У відповідності до п. 7 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, перелік послуг, що надаються споживачеві, залежить від рівня благоустрою відповідного будинку. У зв`язку з відсутністю приладів обліку холодної та гарячої води у жилому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , нарахування здійснювались у відповідності до вимог п. 21 зазначених Правил згідно встановлених норм водоспоживання та водовідведення за кількістю проживаючих споживачів. Пунктом 17 Правил встановлено, що послуги з водовідведення оплачуються споживачем з розрахунку обсягу витрат холодної та гарячої води згідно з нормативами (нормами) споживання або показаннями засобів обліку води. В регіонах для нарахування плати за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення застосовуються норми, затверджені органами місцевого самоврядування. Ці норми встановлюються відповідно до Методики визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженої наказом Держжитлокомунгоспу України від 27.09.2005 № 148, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 17.10.2005 за № 1210/11490, з урахуванням ступеня благоустрою житла, впливу кліматичних і екологічних факторів, забезпеченості населеного пункту водними ресурсами і т. д. До 01.01.2017 нарахування виконувались згідно встановлених норм водопостачання та водовідведення, затверджених рішенням виконавчого комітету Харківської місцевої ради народних депутатів «Про встановлення та застосування норм водоспоживання та водовідведення та порядку розрахунків» від 09.04.1997 № 256 за кількістю зареєстрованих осіб. З 01.01.2017 нарахування проводяться згідно норм, затверджених рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради «Про затвердження нормативів (норм) водоспоживання та водовідведення для населення в разі відсутності засобів обліку води» від 28.12.2016 № 901, прийнятим згідно зі ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 (який діяв на момент виникнення відповідних правовідносин між сторонами), ст.ст. 13, 29 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», Порядком розроблення та затвердження нормативів питного водопостачання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 № 1107, Методикою визначення нормативів питного водопостачання населення, затвердженою наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 27.09.2005 № 148, враховуючи висновок Харківського національного університету міського господарства імені О. М. Бекетова, на підставі ст.ст. 30, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Також, у відповідності до пп. 7 п. 16 типового договору, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, споживач має право на зменшення розміру плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання). Однак, своїм правом споживачі [PERSON] та [PERSON] не скористувались і не надали до КП "Харківводоканал" письмової заяви щодо їх не проживання за адресою: [ADDRESS] . Суду надано лише акт сусідів від 07.07.2020, з якого вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , проживають відповідачі [PERSON] з 26.10.2011, [PERSON] з 10.06.2013 (а.с. 112). Щодо заяв відповідачів [PERSON] , [PERSON] про застосування строків позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Частинами першою та п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Про порушення відповідачем вимог щодо сплати за отримані послуги з водопостачання позивач дізнався ще в березні 2015 р., тому саме з цього моменту у КП «Харківводоканал» виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, яким позивач і скористався, звернувшись в лютому 2017 р. до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальному розмірі 2577,09 грн за період з 01.03.2015 по 31.12.2016. Як вже вище встановлено судом, 20.02.2017 Жовтневим районним судом м. Харкова видано судовий наказ про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь КП «Харківводоканал» заборгованості в розмірі 2577,09 грн. Однак, ухвалою суду від 18 грудня 2017 року вказаний судовий наказ скасовано за заявою [PERSON] та роз`яснено Комунальному підприємству «Харківводоканал» право на звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно з частинами 2 та 3 статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Зверненням позивача до суду в лютому 2017 року з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення боргу з відповідача, перебіг позовної давності перервався, після чого розпочався заново. Судовий наказ є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги. На цьому неодноразово наголошував Верховний Суд у своїх постановах, в тому числі у постанові від 31 жовтня 2019 року у справі № 465/5138/15, провадження № 61-22490св18. Враховуючи те, що судовий захист на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому ЦПК України, перериває перебіг позовної давності. Саме до цього зводиться правовий висновок Верховного Суду України у постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 та Верховного Суду у постанові від 23 травня 2018 року справі № 216/5756/15-ц (провадження № 16-13753св18). Таким чином загальний строк позовної давності не сплив та заява відповідача щодо застосування таких строків задоволенню не підлягає. Крім того, позивач просив вирішити питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності до п. 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частинами 1, 3 ст. 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Так, разом з позовом КП «Харківводоканал» подано орієнтовний розрахунок сум судових витрат (а.с. 10). Пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Приписами статті 140 ЦПК України передбачено, що р озмір витрат, пов`язаних з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження, забезпеченням доказів та вчиненням інших дій, пов`язаних з розглядом справи чи підготовкою до її розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. 01.09.2020 КП «Харківводоканал» подано до суду відповідь на відзив (а.с. 122-124), екземпляри якого направлено на адреси [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, позивач поніс витрати щодо сплати поштових послуг за надсилання цінних листів на адресу [PERSON] , [PERSON] у розмірі по 39,50 грн кожен (а.с. 126, 127). З огляду на викладене, задовольняючи позов у повному обсязі і беручи до уваги положення ст.ст. 133, 134, 137, 140, 141 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] витрат, пов`язаних звчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду, на користь позивача КП «Харківводоканал» у розмірі по 39,50 грн з кожного. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1921,00 грн за подачу цього позову, що документально підтверджується платіжним дорученням, долученим до матеріалів цивільної справи (а.с. 2), підлягає стягненню на користь позивача з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках по 320,16 грн з кожного. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Outcome: approved