Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Представник позивача у серпні 2016 року звернувся до суду з позовом, яким просить стягнути із відповідача на їх користь матеріальну шкоду в розмірі 78\~588,02 грн., завдану ним під час виконання трудових обов'язків та понесені судові витрати. В позовній заяві посилається на встановлену нестачу товарно-матеріальних цінностей на центральному складі КФ ПАТ «Укртелеком», які знаходилися в підзвіті завідувача складом [PERSON], яка була виявлена в ході позапланової часткової інвентаризації на суму 8\~528,91 грн. та в ході повної інвентаризації на суму 61\~588,78 грн.. Добровільно відшкодувати завдану ним шкоду відповідач відмовився. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити та на їх обґрунтування послався на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими, безпідставними. В підтвердження своєї думки пояснив, що час від часу ним видавалися товарно-матеріальні цінності у вихідні дні без їх належного бухгалтерського оформлення. Як в подальшому здійснювалося оформлення даних операцій йому не відомо. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, та його представника дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги, з наступних підстав. Відповідно до вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Зясовано, що згідно з наказом № 1/к від 08.01.2014 року [PERSON] прийнято на роботу комірником до Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком». Наказом № 576/к від 20.10.2014 року його було переведено на посаду завідувача складу групи закупівель та логістики фінансово-економічного відділу філії. Відповідно до наказу № 716/к від 21.10.2015 року завідувача складу [PERSON] звільнено з роботи у звязку з втратою довіря, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Між ПАТ «Укртелеком» та [PERSON] 20.10.2014 року був укладений договір про повну матеріальну відповідальність за типовою формою, затвердженою Держкомпраці та Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.1977 року. Згідно з п. 1 договору про повну матеріальну відповідальність від 20.10.2014 року [PERSON] прийняв на себе повну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому адміністрацією матеріальних цінностей. Відповідно до посадової інструкції [PERSON] затвердженої директором Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» 01.02.2015 року з якою [PERSON] ознайомлений під підпис, однією із функцій завідувача складу є забезпечення схоронності товарно-матеріальних цінностей (п.3.2), а також зазначено, що відповідач несе відповідальність у разі несхоронності товарно-матеріальних цінностей на складі (п. 7.9). Відповідно до наказу директора Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» від 04.09.2015 року №299-ОД інвентаризаційною комісією 11.09.2015 року було проведено позапланову часткову інвентаризацію фактичних залишків брухту кабельної продукції, що знаходилися в підзвіті завідувача складом [PERSON] В ході позапланової часткової інвентаризації встановлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 8\~528,91 грн., що підтверджується інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей від 11.09.2016 року, підписаним [PERSON] без зауважень та протоколом засідання інвентаризаційної комісії Центрального складу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» від 11.09.2015 року. В звязку з виявленням 11.09.2015 року факту нестачі окремих товарно-матеріальних цінностей при проведенні позапланової часткової інвентаризації на центральному складі, відповідно до наказу директора Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» від 21.09.2015 року № 316-ОД було проведено повну інвентаризацію на центральному складі Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» товарно-матеріальних цінностей, що знаходилися в підзвіті завідувача складом [PERSON] У ході повної інвентаризації було виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму 61\~588,78 грн. (без ПДВ), що підтверджується інвентаризаційними описами товарно-матеріальних цінностей від 21.10.2015 року, підписаними [PERSON] із зауваженнями по окремим пунктам, протоколом засідання інвентаризаційної комісії Центрального складу Кіровоградської філії ПАТ «Укртелеком» від 21.10.2015 року, витягом з Форми № Інв-19 «Звіряльна відомість результатів інвентаризації ТМЦ» з розрахунком суми надлишків від 21.10.2015 року та витягом з Форми № Інв-19 «Звіряльна відомість результатів інвентаризації ТМЦ» з розрахунком суми нестачі з ПДВ від 21.10.2015 року. Відповідно до п. 23 підрозділу 2 розділу ХХ Податкового кодексу України, від податку на додану вартість звільняються операції постачання та імпорту брухту чорних і кольорових металів. Тому ПДВ нараховано на всі позиції, крім брухту сума шкоди від нестачі за результатами повної інвентаризації з ПДВ становить 70\~059,11 грн. Статтею 233 КЗпП України встановлений річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду з позовом про її відшкодування. Оскільки між днем проведення перевірки по виявленню нестачі та днем звернення до суду не сплинув річний термін, то позовна заява подана в межах строків позовної давності. Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. За наявності відповідних підстав і умов, матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. А відповідно до вимог ст. 131 КЗпП України, власник, або уповноважений ним орган зобов'язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна, а працівники зобов'язані бережливо ставитися до майна підприємства та вживати заходів щодо запобігання шкоди. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Згідно ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України. Обов'язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (ст. 138 КЗпП України). Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" (з наступними змінами) роз'яснено, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому на зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм на зберігання, обробку, продаж (відпуск), перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Держакомпраці і соціальних питань Ради Міністрів СРСР № 447/24 від 28 грудня 1977 року, з подальшими змінами і доповненнями і який є чинним, відповідач належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір. Відповідно до ч. 1 ст. 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Умовами укладеного між сторонами договору про повну матеріальну відповідальність передбачено, що [PERSON] виконує роботу, безпосередньо повязану із збереженням, обробкою, продажем, перевезенням, застосуванням в процесі виробництва переданих йому цінностей під повну матеріальну відповідальність, приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей. За загальним правилом працівник вважається невинуватим у заподіянні роботодавцю прямої дійсної шкоди, якщо роботодавець не доведе, що шкода заподіяна з вини працівника. Разом з тим працівники, які отримали матеріальні цінності під звіт, вважаються винними у незабезпеченні збереження цих цінностей, якщо не доведуть, що шкоди завдано не з їхньої вини. Відповідачем не було доведено, що шкоди завдано не з його вини. Доводи відповідача, що товарно-матеріальні цінності видавалися в інтересах товариства свого підтвердження не знайшли, оскільки відповідачем не надано суду доказів, які б документально підтверджували факт передачі речей, або їх цільового використання, або розпорядження щодо їх застосування працівниками товариства. Таким чином, суд вважає, що відповідач своїми діями грубо порушив свої посадові обовязки, а відтак має відшкодувати шкоду у завданому розмірі. В силу ч. 5 ст. 88 ЦПК України з [PERSON] підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн. ( а.с. 1). Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved