Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

Позивач у листопаді 2014 року звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що31.01.2014 року шляхом укладення договору купівлі-продажу придбав квартиру №2 по вул. Щорса м.Дзержинська Донецької області в будинку №10. На підставі зазначеного договору 31.01.2014 року останньому було видано свідоцтво про державну реєстрацію права власності на зазначену вище квартиру. На момент укладення договору в зазначеній квартирі були зареєстровані відповідачі, однак з моменту придбання позивачем квартири, зазначені особи в квартирі не мешкають, оплату комунальних послуг не призводять, членами родини позивача не являються. Вказує, що реєстрація в належному йому будинку зазначених вище осіб, суттєво порушує та обмежує його права володіння, користування та розпорядження своїм майном, тому просить суд визнати відповідачів [PERSON], [PERSON] [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, за зобовязати сектор по справам громадянства та реєстрації фізичних осіб Дзержинського МВ УМВС України в Донецькій області зняти останніх з реєстраційного обліку. Представник позивача у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не прибули з невідомої суду причини, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 224 ЦПК України - заочно. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі на підставі договору купівлі продажу, складеного і посвідченого державним нотаріусом [PERSON] 31.01.2014 року, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с.4-5; 6-7). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом зясовано, що повністю узгоджується з матеріалами справи (а.с.8) в квартирі, що належить позивачу по справі на праві власності, також зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], тобто відповідачі по справі. Згідно акту дільничного комітету від 29.10.2014 року (а.с.9), який ні ким і ні чим не спростований, відповідачі по справі з січня 2014 року за вказаною вище адресою не проживають. Відповідно до вимог ч.1 ст. 71, ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців . Особа визнається такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідачі з січня 2014 року, без поважних причин відсутні за місцем своєї реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. \~ На підставі викладеного,

Outcome: approved