Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував тим, що [INFO] помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина. Позивач, будучи матір'ю спадкодавця, отож спадкоємцем першої черги спадкування за законом, спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Утім реалізувати свої спадкові права в нотаріальному порядку на земельну ділянку, яка належала спадкодавцеві на підставі державного акту серії [NUMBER], позивач позбавлена можливості, оскільки не підтверджується факт належності правовстановлюючого документа спадкодавцеві, так як у прізвищі допущено помилку та зазначено «[PERSON].», а також такий документ втрачено, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом, в якому позивач просить суд встановити юридичний факт від якого залежать її майнові права та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 1,6824 га, згідно державного акту серії [NUMBER], після смерті [PERSON], який помер [INFO] в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області. У визначений судом строк відповідач не надав до суду відзив, однак надав заяву про визнання позову, в якій не заперечує щодо задоволення позову, а розгляд справи просить проводити за його відсутності. Ухвалою суду від 08.05.2018 було задоволено клопотання позивача та витребувано матеріали спадкової справи до майна померлого спадкодавця. У підготовче судове засідання позивач та його представник не з'явились, однак представник надав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити. З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, судом встановлено, що [INFO] в с. Брицьке Липовецького району Вінницької області помер [PERSON], в підтвердження чому є свідоцтво про смерть серія [NUMBER]. Після його смерті відкрилась спадщина. Із матеріалів Спадкової справи №165/2017, витребуваної судом на підставі ухвали від 08.05.2018, заведеної після смерті [INFO] [PERSON], вбачається, що своїм правом на спадкування за законом першої черги скористались сторони [PERSON] та [PERSON] Згідно довідок №0219/33 від 31.01.2018 та №0219/35 від 31.01.2018 виданих виконкомом Брицької сільської ради Липовецького району встановлено, що [PERSON] на день смерті постійно проживав із батьками [PERSON] та [PERSON], а також із рідними братами та сестрою, одружений не був, дітей не мав. Факт родинних відносин позивача із спадкодавцем підтверджено свідоцтвом про народження. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що сторони у справі є батьками померлого, отож спадкоємцями першої черги спадкування за законом в рівних частках на майно сина [PERSON], спадщину прийняли, отож вона їм належить з моменту відкриття спадщини. На підтвердження факту належності [PERSON], який помер [INFO] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], позивачем надано належні та допустимі докази, їх взаємний зв'язок є достатнім, тому суд дійшов до переконання, що вимоги позивача про встановлення юридичного факту належності спадкодавцеві правовстановлюючого документу є обґрунтованими, мають для нього юридичне значення, оскільки дають право на прийняття спадщини після смерті спадкодавця, іншого порядку чи можливості встановити такий факт, позивач не має. Вирішуючи вимоги позивача про визнання за ним права власності по спадщині за законом на частку нерухомого майна, суд виходить з такого. Постановою державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори від 21.12.2017, позивачу було відмовлено у видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме на частку земельної ділянки площею 1,6824 га, розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, оскільки на фотокопії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] прізвище померлого вказано «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть «[PERSON]». Окрім того, позивачем не було надано правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності спадкодавця на майно. У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Факт належності земельної ділянки, площею 1,6824 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої на території Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, згідно Державного акту серії [NUMBER] виданого на підставі розпорядження №55 Липовецької райдержадміністрації від 19.03.2004, підтверджено, про що зазначено у рішенні вище. Як убачається із оголошення, що має місце в газеті «Липовецькі вісті» Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.09.2004 на ім'я [PERSON], втрачено, тому його вважати недійсним. У разі втрати, пошкодження державного акту про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. (Лист, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування"). З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що обставини, які викладені позивачем у позовній заяві знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, підтверджені належними та допустимими доказами і їх достатність є повною, отож наявність порушених прав позивача є очевидною та підлягає захисту в судовому порядку. Крім цього, відповідач надав заяву про визнання позову та не заперечував щодо його задоволення. Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приймає визнання позову та виносить рішення про його задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved