Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позиція позивачки 30.12.2020 позивач [PERSON] звернулась до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 19.08.2017 вона зареєструвала шлюб із [PERSON] .. Шлюбні відносини між ними фактично припинені з 24 серпня 2020 року. Сторони проживають окремо. Позивач зазначає, що в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства в червні 2020 року за спільні кошти подружжя та кошти їхніх батьків було набуто спірне майно - легковий автомобіль Mazda, модель 6, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску. Між сторонами було досягнуто в усній формі угоди про те, що спірний автомобіль залишиться [PERSON] , а той сплатить позивачці половину його вартості. Оскільки відповідач не сплатив половину вартості автомобіля та мав намір його продати - позивач змушена була звернутися до суду із вказаним позовом, котрим просила: в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на транспортний засіб Mazda, модель 6, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості Ѕ частини спірного транспортного засобу що становить 89 000,00 грн.; стягнути з відповідача судові витрати. Позиція відповідача Представником відповідача - адвокатом Покоєвичем А.О. подано відзив, відповідно до якого останній вважає позов невмотивованим та необгрутнованим, адже позивачем при зверненні до суду не було подано доказів щодо вартості спірного майна та доказів понесення витрат на правову допомогу. Таким чином просив відмовити у задоволені позову [PERSON] та зменшити розмір витрат на правову допомогу (а.с. 74-77 том 1) Процесуальні дії 30.12.2020 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову по цивільній справі та накладено арешт на автомобіль Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , котрий є предметом позову (а.с. 21 том 1). 14.05.20.21 у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу щодо ринкової вартості легкового автомобіля марки Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , 2006 року випуску, VIN: [NUMBER] , на момент розгляду справи по суті (а.с. 150 том 1). 16.11.2021 позивач [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог котрою просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості Ѕ частини транспортного засобу марки Mazda, модель, 6, д.н.з. [NUMBER] , в розмірі 70606,00 грн.; стягнути з відповідача 1310, 40 грн. судового збору та 10 000,00 грн. за правничу допомогу, 2059,32 грн за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи (а.с. 6-7 том 2). Судовий розгляд Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник позивача - адвокат Данилюк П.П. уточнені позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки компенсацію вартості спірного майна(автомобіля) станом на час розгляду справи, а не на час придбання автомобіля. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився. Представник позивача - адвокат Покоєвич А.О. (у судовому засіданні в режимі відеоконференції) просив відмовити у задоволені позову. Просив стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію Ѕ вартості автомобіля, а саме 39466, 00 грн. виходячи з того, що вартість автомобіля була сплачена із сімейного бюджету станом на дату проведення розмитнення. Зауважив, що квитанція надана стороною позивача на підтвердження понесення витрат за надання правничої допомоги не є належним бухгалтерським документом. Таким чином просив відмовити у стягненні витрат за надання правничої допомоги. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, дослідивши матеріали справи та наведені в ній докази на обґрунтування заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Так, 19.08.2017 [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12 том 1) зареєстрували свій шлюб у Літинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 13 том 1) сторони зазначені батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно відповіді на запит за № 31/2-610 від 18.03.2021 (а.с. 105 том 1) згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки Mazda, модель 6, 26.06.2020 зареєстрований за [PERSON] . Реєстрація проведена в ТСЦ 0545. Згідно висновку експерта за № 4243/21-21 від 06.10.2021 (а.с. 218-221 том 1) ринкова вартість легкового автомобіля марки Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , НК, 2006 року випуску, станом на час проведення експертизи (06.10.2021) складає 141 230, 00 грн. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суду не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль було придбано не за спільні кошти подружжя. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно з вимогами ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Згідно ч. 1 та ч.2 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). З наведеного вище, суд дійшов висновку, що спірний автомобіль був набутий сторонами на час перебування в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, у зв`язку з чим, підлягає поділу між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Також судом враховано, що позивач, в розумінні ст. 71 СК України, погодився на грошову компенсацію, однак сторони не дійшли згоди щодо розміру цієї компенсації. Оскільки ринкова вартість колісного транспортного засобу Mazda 6, д.н.з. [NUMBER] , НК, 2006 року випуску, станом на 06.10.2021 складає 141 230, 00 грн., а сам автомобіль є неподільним спільним майном подружжя та знаходиться у володінні і користуванні відповідача, відтак з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства з відповідача на користь позивача слід стягнути Ѕ вартості автомобіля станом на час розгляду справи, що становить (141 230, 00 : 2) 70606,00 грн. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, згідно з п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються відповідача. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. В ході судового розгляду позивачем понесені витрати на проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 4243/21-21 від 06.10.2021, що складає 2059,32 грн(а.с. 230). Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в розмірі та витрат за проведення судової проведення судової авто-товарознавчої експертизи. Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне. Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Як вбачається з письмових матеріалів справи захист інтересів позивачки у суді здійснював адвокат Данилюк П.П. відповідно до ордеру серії ВН № 158286 від 28.12.2020 (а.с. 17 том 1). Відповідно до розрахунку (а.с. 8 том 2) сума гонорару за надану професійну правничу допомогу адвокатом становить 10 000,00 грн. Попри твердження представника відповідача про відсутність доказів щодо отримання гонорару, суд вважає, що дана вимога відповідає вимогам законодавства щодо оплати гонорару адвокату, адже у п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07.11.2013, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 22.01.2021 по справі №925/1137/19 наголосив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Outcome: approved