Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначає, що 29 серпня 2007 року між [PERSON] (Позичальником) та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (Банк), в особі начальника відділення №8 в філії ВАТ КБ «Надра» Рівненського регіонального управлінню Кофлюк Людмили Леонідівни, яка діє на підставі Довіреності, укладено договір «Автопакет» № 8/2908/07-1 А. Відповідно до п. 1.1 Договору - Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти ( кредит) у сумі 15841,58 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.1.1.2. «ціль» кредиту - на придбання «Автотранспортного» засобу, витрати, пов»язані з реєстрацією автотранспортного засобу в органах МРЕВ. Строк надання кредиту - до 20 серпня 2014 року. Відповідно до п.2.1 Договору надання кредиту провадиться шляхом видачі готівки або перерахування коштів, за реквізитами, вказаними Позичальником або перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, за реквізитами, вказаними Позичальником . 16 лютого 2010 року укладено «Додаткову угоду» до Договору «Автопакет» № 8/2908/07-1А від 29 серпня 2007 року. Відповідно до п. 1.1 «Додаткової угоди» - Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості , платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 12 531,98 доларів США зі сплатою 14,4 % річних. Кінцевий термін повернення кредиту - 20.01.2015 року. Відповідно до п.2.1 Додаткової угоди надання кредиту провадиться шляхом видачі готівки або перерахування коштів, за реквізитами, вказаними Позичальником або перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, за реквізитами, вказаними Позичальником. 29 серпня 2007 року укладено договір поруки між Банком та [PERSON], згідно якого остання поручилася за виконання зобов»язання Позичальником. Посилаючись на зазначені договір на додаткову угоду Позивач пред»явив до Позичальника та Поручителя вимоги про стягнення грошових коштів в зв»язку з невиконанням умов договору. Просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість на загальну суму 6724,76 доларів США та 11 668,04 грн. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним (удаваним). Посилається на те, що кредитний договір від 29 серпня 2007 року є удаваним щодо валюти надання позики. Такою валютою зазначено долари США в сумі 15841,58 доларів. Насправді між сторонами укладено правочин(договір) по наданню кредиту в гривнях в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч ) грн. Просить визнати кредитний договір удаваним та визнати, що 29 серпня 2007 року між ним (Позичальником) та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (Банк), в особі начальника відділення №8 в філії ВАТ КБ «Надра» Рівненського регіонального управлінню Кофлюк Людмили Леонідівни, яка діє на підставі Довіреності, укладено договір «Автопакет» № 8/2908/07-1 А укладено договір позики 80000 грн. Відповідно до п. 1.1 Договору - Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти ( кредит) у сумі 80 000 грн. в порядку і на умовах, визначених цим Договором . «Додаткову угоду» до Договору «Автопакет» № 8/2908/07-1А від 29 серпня 2007 року, укладену 16 лютого 2010 року, просить визнати фіктивною, так як Банк по цій угоді йому будь-яких грошових коштів не надавав. В судових засіданнях представник ПАТ «КБ «Надра» заявлений позов підтримав, а зустрічний позов не визнав, посилаючись на те, що кредит відповідачу-позичальнику надано в доларах США. Відповідач - позивач [PERSON] , його представник, відповідач [PERSON] первісний позов не визнали, зустрічний позов підтримали. Пояснили суду, що Банк [PERSON] кредит в доларах США не надавав, на надав кредит в гривнях в розмірі 80 000 грн., які були безпосередньо перераховані в автомагазин,якому був придбаний автомобіль «Форд Сієста», для придбання якого і був наданий автомобіль. Розглянувши позовну заяву з доданими документами , вислухавши представника позивача-відповідача, відповідача-позивача,його представника, відповідача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором слід відмовити, а зустрічний позов задовільнити виходячи з наступних мотивів. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається. Представником позивача-відповідача не доведено в судовому засіданні факт надання кредиту позичальнику у сумі 15841,58 доларів США , наявності заборгованості по кредитному договору . Відповідно до п. 1.1 кредитного договору - Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти ( кредит) у сумі 15841,58 доларів США в порядку і на умовах, визначених цим Договором. Згідно п.1.1.2. «ціль» кредиту - на придбання «Автотранспортного» засобу, витрати, пов»язані з реєстрацією автотранспортного засобу в органах МРЕВ. Відповідно до п.2.1 Договору надання кредиту провадиться шляхом видачі готівки або перерахування коштів, за реквізитами, вказаними Позичальником або перерахування коштів на поточний рахунок Позичальника, за реквізитами, вказаними Позичальником. Всупереч зазначених умов договору Банк не надав Позичальнику долари США в готівковому чи безготівковому вираженні. Банком фактично надано кредит в гривнях в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч ) грн. Причому, ці кошти надані не безпосередньо Позичальнику, а перераховані в автомагазин на придбання автомобіля. Вказана обставина стверджується сукупністю письмових доказів. А саме: платіжним дорученням №20 від 29 серпня 2007 року, квитанцією № 20 від 29 серпня 2007 року. Згідно цих документів Банк перерахував грошові кошти в сумі 80 000(вісімдесят тисяч) грн. в автомагазин «Віннер Форд» в м.Рівне за автомобіль марки «Форд-Фієста», на придбання котрого [PERSON] отримував кредит в Банку. Позичальник повертав отриманий в Банку кредит в гривнях . Посилання представника позивача-відповідачам як на докази того, що відповідачу-позивачу [PERSON] надано кредит в доларах на анкету-заяву про отримання коштів на придбання автомобіля, меморіальний валютний ордер №23 від 23 серпня 2007 року, меморіальний ордер №21 від 29 серпня 2007 року (ці посилання містяться в запереченні на зустрічну позовну заяву) не заслуговують на увагу. Заява-анкета містить прохання [PERSON] про надання кредиту в доларах США. Це прохання кореспондує кредитному договору, в якому також зазначається про надання кредиту саме в доларах США. Однак заява [PERSON] про надання йому доларового кредиту не виконана. Положення договору про надання такого кредиту в доларах має декларативний та удаваний характер. Кредит надано в гривнях. Про це свідчить зміст меморіального договору №21 від 29 серпня 2007 року, наданого представником Банку з метою ствердження факту надання кредиту в доларах США. Цей ордер не стверджує, а спростовує пояснення представника Банку. Адже в ньому чітко і однозначно зазначається про перерахунок Банком ПП «Віннер Форд Рівне» грошових коштів в розмірі 80 000 гривень за автомобіль «Форд Фієста», на придбання якого відповідачу-позивачу [PERSON] надано кредит. В цьому ордері не згадується про долари США. Меморіальний валютний ордер №23 від 29 серпня 2007 року виданий пізніше після ордеру №21, згідно якого вже видані та перераховані Банком кошти в сумі 80 000 грн.. В цьому ордері платником зазначено [PERSON], а отримувачем - ВАТ КБ Надра (?),сума коштів названа і в доларах, і в гривнях, підпис Позичальника в цьому ордері відсутній. При таких обставинах вказаний ордер не може слугувати доказом надання [PERSON] кредиту в доларах США. Надавши кредит в гривнях банк вправі вимагати його повернення також в гривнях, а не в доларах США. Доказів, що спростовували б наведені позивачем-відповідачем обставини, суду стороною позивача не надані. При описаних обставинах є всі підстави для визнання кредитного договору удаваним щодо валюти кредитування. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. У відповідності до ч.1 ст. 215 того ж Кодексу підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 235 того ж Кодексу встановлює поняття та правові наслідки удаваного правочину: удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Згідно ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів» (в редакції, що діяла на момент укладення договору): 1. Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Не вважається пропонуванням споживчого кредиту застереження про можливість надання його під час придбання продукції. 4. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту. Положення статті 18 того ж Закону передбачають визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача . Відповідно до п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Кредитний договір від 29 серпня 2007 року є удаваним щодо валюти надання позики. Такою валютою зазначено долари США в сумі 15841,58 доларів. Насправді між сторонами укладено правочин(договір) по наданню кредиту в гривнях в розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч ) грн. Відповідно до п. 1.1 Договору - Банк надає Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти ( кредит) у сумі 80 000 грн. в порядку і на умовах, визначених цим Договором . Відповідно до статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. «Додаткова угода» до Договору «Автопакет» № 8/2908/07-1А від 29 серпня 2007 року, укладена 16 лютого 2010 року, має всі ознаки фіктивної. Адже Банк по цій «угоді» Позичальнику будь-яких грошових коштів не надавав. Окрім того, діюче цивільне законодавство взагалі не передбачає такого терміну як «угода», а передбачає поняття «Правочин», «Договір». Відповідачем-позивачем Я.Рожко надано суду розрахунок сплати коштів, фактично отриманих по кредитному договору, з врахуванням відсотків. З цього розрахунку вбачається, що умови договору позичальником виконано в повному обсязі. Сплачено і кредит, і відсотки в повному обсязі. Копія цього розрахунку надана представнику позивача-відповідача. Розрахунок стороною позивача-відповідача не оспорений. Виходячи з фактично укладеного між сторонами договору позики грошових коштів у вигляді українських гривень, сум сплачених позичальником , суд приходить до висновку про фактичне виконання [PERSON] умов договору, сплату кредиту та відсотків по ньому. Заборгованість по договору відсутня. А тому підстав для стягнення коштів як з останнього, так і з поручителя немає. На підставі зазначеного, ст. ст. 203, 234-236 ЦК України, ст. ст. 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів", п. 25 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно ст.ст. 10, 60, 213-215 ЦПК України суд,-

Outcome: approved