Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

Прокурор Криворізького району Дніпропетровської області звернувся до суду із зазначеним вище позовом в інтересах [PERSON] відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», оскільки позивач [PERSON] в силу свого похилого віку, стану здоров'я, матеріального становища неспроможна самостійно захистити свої порушені права у суді. В обґрунтування позову прокурор зазначив, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], власниками якого є відповідачі [PERSON], який є сином позивачки, та [PERSON], яка є невісткою позивачки. Невістка позивачки [PERSON] перешкоджає проживанню [PERSON] в домоволодінні, застосовує до неї фізичну силу, влаштовує скандали, виражається на її адресу нецензурною лайкою. Через зазначені обставини позивач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 16.11.2011 року, мешкає у чужих людей, відпрацьовуючи їм проживання виконанням робіт по господарству, у неї немає змоги проживати за місцем своєї реєстрації. Тому прокурор в інтересах [PERSON] просить усунути перешкоди у користуванні домоволодінням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] шляхом вселення [PERSON], [INFO], у зазначене домоволодіння. Відповідач за первісним позовом [PERSON] звернулася до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, в обґрунтування якого зазначили, що їй та її чоловікові [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Крім них у будинку зареєстрована мати [PERSON] - [PERSON], яка з 16.11.2011 року у зазначеному будинку не проживає, виїхала в добровільному порядку, забравши свої речі. Житловим будинком відповідач [PERSON] не користується, не сплачує комунальні послуги, намагається своїми діями дискредитувати позивачку. Вважає, що метою вселення відповідачки є втручання в сім'ю сина та вчинення перешкод їх спільному проживанню, доведення їх сімейних відносин до розладу. [PERSON] не являється членом сім'ї позивачки, не проживає разом з нею, спільного бюджету з нею не має та ніколи не мала. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS]. Прокурор прокуратури Криворізького району Шелудько Н.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги основного позову підтримала в повному обсязі. Проти зустрічного позову заперечувала, зазначивши, що обставини вказані в ньому були предметом розгляду судів, в тому числі апеляційної інстанції, та [PERSON] визнана такою, що не втратила право користування спірним житлом, а тому має право проживати за місцем своєї реєстрації. Позивач за первісним позовом [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги основного позову, просила її вселити за місцем реєстрації в будинок, який належить відповідачам - її синові та його дружині, оскільки будинок куплено на кошти виручені із продажу приватизованої нею квартири у м. Кривому Розі. Вона не має можливості проживати там, оскільки відповідачі зневажливо до неї ставляться, принижувати її гідність, позивач [PERSON] наносила побої та виганяла її із спірного будинку. Як результат знущання над нею вона змушена багато років проживати у чужих для неї людей. З цих же підстав просить відмовити у задоволенні зустрічного позову. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], а також їх представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги первісного позову не визнали, зазначивши, що позивач добровільно покинула належний їм будинок, де вона зареєстрована. За час їх спільного проживання [PERSON] вела себе неадекватно, вона має на меті розсварити подружжя, при будь-які можливості ображає та принижує невістку [PERSON], а тому її вселення до будинку не відповідає їх інтересам, оскільки це може призвести до розпаду сім'ї. При цьому позивач за первісним [PERSON] вимоги зустрічного позову підтримала та просила визнати [PERSON] такою, що втратила право користування належним їй житловим будинком. Вислухавши осіб, які беруть участь у справі, розглянувши матеріали справи, давши оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування вимог основного та зустрічного позовів та заперечення позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги прокурора Криворізького району в інтересах [PERSON] підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] необхідно відмовити з наступних законних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як встановлено судом відповідач за основним позовом [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS], дане домоволодіння позивачі придбали на підставі договору купівлі-продажу від 08.10.2004 року (а.с.37). Право власності позивачів на зазначене домоволодіння зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» 27.10.2004 року за номером 5205856 в книзі 28-289, що вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.36). У вказаному житловому будинку, згідно довідки виконкому Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області №1568 від 05.08.2014 року зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 13). Згідно цієї ж довідки [PERSON] є сином позивачки [PERSON], а [PERSON] є її невісткою, що сторонами по справі не заперечувалося. Також, з акту депутату Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області Андрєєва С.І. від 10.06.2013 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS], з 19.11.2004 року зареєстрована [PERSON], однак у будинку з 16.11.2011 року не проживає (а.с. 8). Те що позивач та відповідачі зареєстровані в спірному домоволодінні також підтверджується обліковою карткою об'єкта по господарського обліку на 2011-1015 роки та копією сторінки погосподарської книги (а.с.14,15). За змістом ст. ст. 64, 156 ЖКУ України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. При вирішення питання щодо набуття членами сім'ї наймача права користування жилим приміщенням, необхідно перевірити, чи в установленому законом порядку поселилися члени сім'ї в спірне житло та чи не зберігають вони за собою право користування іншим житлом тощо. Таким чином, при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи вселені вони у встановленому законом порядку. Як пояснила позивач по основному позову [PERSON] вона вселилася до домоволодіння [ADDRESS] зі згоди відповідачів - сина та невістки, оскільки зазначене домоволодіння було придбано за кошти від продажу належної їй квартири, розташованої в [ADDRESS]. Продажем квартири та купівлею будинку займався її син, про те, що вона лише зареєстрована в спірному домоволодінні, а не є його співвласником, вона дізналася лише через деякий час після переїзду. Про законність вселення в спірне домоволодіння підтвердили і відповідачі по основному позову [PERSON] та [PERSON], які пояснювали, що [PERSON] як мати відповідача [PERSON] вселилася в належне їм домоволодіння та зареєструвалася в ньому за їх згодою, однак в подальшому психічний стан [PERSON] погіршився, спільне їх мешкання загрожувало їх життю та здоров'ю, виникли конфлікти, оскільки позивач хотіла розлучити подружжя відповідачів, позивач сама добровільно покинула місце свого мешкання, забравши речі з будинку. В той же час в матеріалах справи міститься довідка лікаря-психіатра від 10.06.2013 року (а.с. 10), яка свідчить про відсутність психічних розладів [PERSON] Факт не проживання відповідача [PERSON] в будинку, за адресою: [ADDRESS], підтверджується поясненнями допитаного в якості свідка [PERSON], який в судовому засіданні пояснив, що влітку 2014 року до нього звернулася [PERSON] з проханням надати їй житло, оскільки через конфлікти з невісткою, яка постійно виганяє її з будинку, вона не має місця проживання. Він погодився на умовах того, що [PERSON] буде йому допомагати по господарству. Близько 2-3 місяців [PERSON] проживала в нього, за цей час лише один раз навідався її син [PERSON], який обіцяв привезти матері матрац, однак після цього так і не з'явився. Про наявність напружених стосунків між сторонами свідчать неодноразові звернення як з боку [PERSON], так і з боку [PERSON] до правоохоронних органів з питанням притягнення одна одну до відповідальності з приводу образ. Крім того, допитана в якості свідка [PERSON] суду пояснювала, що вона є терапевтом Лозуватської дільничної лікарні та лікарем [PERSON], яка спостерігається нею з 2009 року. Неодноразово за викликами вона бувала за адресою проживання [PERSON], яка проживала разом з сином та невісткою, з якими в [PERSON] були нормальні стосунки. 09.11.2011 року на прийом звернулася [PERSON], яка скаржилася на болі в груді та правому підребер'ї, пояснюючи болі побоями, які нанесла невістка. Після цього в 2013 року, відвідуючи інших пацієнтів в с. Лозуватка, неодноразово бачила, що [PERSON] проживає в них, зокрема у [PERSON], потім у [PERSON]. [PERSON] пояснювала, що син з невісткою не впускають її до будинку. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що іншого житла вона не має, що також підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 28325470 від 2010.2014 року про відсутність відомостей про речові права [PERSON] на нерухоме майно. (а.с. 47). Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом. Як роз'яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду № 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо), суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло… Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 цього кодексу. Суд з урахуванням наведеного приходить до висновку про наявність з боку відповідачів порушень прав [PERSON] на користування житловим приміщенням, в яке вона вселена на законних підставах та не має змоги користуватися ним, оскільки відповідачі чинять їй в цьому перешкоди. А отже права позивача за основним позовом [PERSON] підлягають захисту в спосіб усунення їй перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення [PERSON] в домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В той же час з цих же підстав не підлягають задоволенні позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки позбавлення права на користування житловим приміщенням особи похилого віку, якою є відповідач, суперечить моральним засадам суспільства, позивач за зустрічним позовом не довела неповажності причин відсутності [PERSON] в житловому будинку понад один рік. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved