Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

У березні 2016 року позивачі звернулися до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на нерухоме майно в порядку спадкування із зазначеним позовом у якому просив визнати за ними у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] право власності по ? частини кооперативної квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову вказували, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їм майно, на кооперативну квартири [ADDRESS]. Померла [PERSON] отримала орер № 072856 від 16.12.1988р. на кооперативну квартиру за адресою [ADDRESS] і за життя повністю сплатили суму пайового внеску за вказане помешкання та, відповідно, стала власником квартири. В строк передбачений законом позивачі, як єдині спадкоємеці після смерті матері звернулися до Одинадцятої київської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності по ? частині квартири з огляду на те, що дане помешкання не було зареєстроване на праві власності за спадкодавцем. До судового засідання представник позивачів надав заяву з проханням розглядати справу без його участі, оскільки позовні вимоги підтримує з підстав зазначених в позовній заяві та просив суд постановити рішення, яким позов задовольнити. Представник Київської міської ради в судове засідання не з»явився, про дату, місце та час повідомлялися належним чином про причини неявки суд не повідомили. Суд, вивчивши письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримала ордер 072856 від 16.12.1988 року на кооперативну квартиру [ADDRESS] та 16.12.1988 року повністю сплатили суму пайового внеску за вказане помешкання, в тому числі житловою площею 26,21 кв.м. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року і діяв до 27.04.2007 року, об»єктами права індивідуальної власності є, крім іншого, жилі будинки та квартири. За ст. 15 цього ж Закону член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Згідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов»язкової реєстрації прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки законодавство на час повної виплати [PERSON] пайового внеску за кооперативну квартиру [ADDRESS] не передбачало обов»язкової реєстрації права власності на даний вид майна, останні набули та відповідно стали повноправним співвласниками вказаної квартири. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до роз»яснень п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, дачно-будівельного кооперативу, гаражно-будівельного кооперативу, яким до дня смерті повністю внесено пайовий внесок, до складу спадщини включаються відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO], про що відділом реєстрації смерті у м. Києві зроблено актовий запис №143. Зі змісту Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21.10.2015 державним нотаріусом Одинадцятої Київської нотаріальної контори Ричок Р.М. вбачається, що спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], в зв»язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказану вище квартиру. Відповідно до узагальнення судової практики, а саме листа ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення як законні та обґрунтовані. Враховуючи наведене та

Outcome: approved