Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-28 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулась з позовом до суду, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 04 березня 2015 року, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), мотивуючи вимоги тим, що 16 серпня 2014 року сторони зареєстрували шлюб, від якого мають неповнолітню дитину, яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2017 року позовні вимоги [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 550 грн. щомісячно, починаючи з 04 квітня 2017 року та до повноліття дитини, вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати заочне рішення та ухвалити нове рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частки від всіх видів заробітку(доходу),посилаючись на порушення норм матеріального права. В обґрунтування доводів скарги зазначила, що вона зверталася до суду з позовом про стягнення 1/4 частки від доходу відповідача, проте суд першої інстанції проігнорував її вимоги та на власний розсуд стягнув з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі, а саме 550 грн. щомісячно. Вважає, що оскільки відповідачем не надані докази того, що він має нерегулярний, мінливий дохід або одержує його в натурі, а також докази наявності інших обставин, що мають істотне значення, у суду не було передбачених законом підстав для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. У судовому засіданні апеляційного суду [PERSON] підтримала доводи апеляційної скарги. У судове засідання апеляційного суду [PERSON] не з*явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом отримання 22 серпня 2017 року телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 1 за № 1890 (а.с.65,67). Крім того, [PERSON] повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення повідомлення про призначення справи до розгляду на офіційному сайті «Судова влада України» апеляційного суду Донецької області (м.Маріуполь), як для особи, що перебуває в зоні проведення АТО (а.с. 70). Відповідно ч.2.ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Заслухавши суддю-доповідача,пояснення позивача [PERSON], дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні в частині стягнення розміру аліментів з наступних підстав . У відповідності до положень ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено,що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 16 серпня 2014 року . Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON] [INFO] . Задовольняючи частково позовні вимоги [PERSON], суд першої інстанції врахувавши норми ст.ст.180,181,183,184 СК України, виходив з відсутності доказів офіційного працевлаштування відповідача , внаслідок чого неможливо встановити розмір його доходів ,тому вважав , що розмір аліментів на утримання дитини потрібно визначити у твердій грошовій формі у розмірі 550 грн. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Проте, таким вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає. Встановлено , що [PERSON] є батьком [PERSON] [INFO],що підтверджується свідоцтвом про народження від 11.03.2016 року (а.с. 5). Дитина сторін знаходиться на утриманні матері, яка на теперішній час мешкає з дитиною без реєстрації за адресою : [ADDRESS] та з 01.11.2016 року працює в ГУ ДСНС України у Донецькій області на посаді провідного фахівця ОВ Маріупольського управління ,сума середнього заробітку становить 4725,65 грн. (а.с.7-10) . Звертаючись до суду з вказаним позовом, [PERSON] посилалась на те, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини та просила стягнути аліменти на утримання дитини у частці від його заробітку. Як пояснювала позивач у судовому засіданні їй не відомо фактичне місце перебування та місце роботи відповідача,оскільки з останнім вона не спілкується . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Апеляційний суд вважає , що у суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для стягнення аліментів у твердій грошовій формі . Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою про апеляційне провадження. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів експертів. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи , не прибувши в судове засідання апеляційного суду , не надав докази того, що він має нерегулярний, мінливий дохід або одержує його в натурі, а також докази наявності інших обставин, що мають істотне значення, а тому , на думку суду апеляційної інстанції у суду не було передбачених законом підстав для визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено,що відповідач не виконує своїх батьківських обов*язків щодо утримання дитини . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»). На підставі наведеного, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, зміни оскаржуваного рішення в частині розміру стягнутих аліментів. Апеляційний суд погоджується з обставинами встановленим судом першої інстанції, проте з висновками погодитися не може. Позивач звертаючись до суду просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку(доходу), однак суд першої інстанції незважаючи на вказане, без належного мотивування, стягнув з відповідача аліменти, а саме необґрунтовано малий їх розмір, в твердій грошовій формі у розмірі 550 грн. Для правильного вирішення справи суду першої інстанції необхідно врахувати, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при визначенні розміру аліментів(п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 "Про судове рішення у цивільній справі"). У відповідності до положень частин 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, суд стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти в твердій грошовій сумі на зазначене уваги не звернув . Тому ,на думку апеляційного суду , висновок суду в частині розміру стягнутих аліментів не відповідає положенням чинного законодавства. Законодавчі зміни до порядку стягнення аліментів на дитину внесені Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII . З урахуванням останніх змін мінімальний розмір аліментів збільшено. Відтепер суд не може визначити на дитину розмір аліментів менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років , встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» та з 1 травня 2017 року на дитину до 6 років мінімальний розмір аліментів становитиме 713 грн./місяць , з 1 грудня (1492 грн.) становитиме 746 грн./місяць . Враховуючи викладене,апеляційний суд вважає необхідним заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2017 року в частині стягнення розміру аліментів змінити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. При цьому,апеляційний суд зазначає,що саме такий розмір аліментів є справедливим та достатнім для задоволення потреб у повноцінному розвитку дитини . В решті рішення суду вважає необхідним залишити без змін. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При подачі апеляційної скарги, згідно з п.п.3 п.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» [PERSON] , як позивач у справі про стягнення аліментів, звільнена від сплати судового збору. Таким чином, у зв*язку з тим, що апеляційним судом апеляційна скарга позивача задоволена , то з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір за подання до суду апеляційної скарги у розмірі 704 грн.

Outcome: approved