Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

Представник позивача [PERSON], в інтересах позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого посилався на те, що у належному позивачу будинку зареєстрований відповідач, який з 2004 року там не проживає, не сплачує комунальні послуги, добровільно відповідач з місця реєстрації не знімається. У зв'язку з чим, просив зобов'язати відповідача усунути позивачу перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнути з нього судові витрати та витрати, повязані з оголошеннями. Представник позивача у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач повторно в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, за місцем реєстрації та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада України". Враховуючи, що відповідно до положень ст. 128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи, при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв'язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90792743, сформованого 29.06.2017 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку №68 по вулиці Торгова в с. Нововоскресенське, Нововоронцовського району Херсонської області. Згідно акту депутатського обстеження від 15.12.2017 року та акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 15.12.2017 року, встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вул. Торгова,68 в с. Нововоскресенське, Нововоронцовського району Херсонської області, однак, з вересня 2004 року за даною адресою не мешкає. Згідно довідки, виданої виконкомом Нововоскресенської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області від 15.12.2017 року, вбачається, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає за адресою: [INFO]. Відповідно до ст. 71 ЖК України, право на житло за відсутнім громадянином зберігається протягом 6 місяців з часу вибуття. Згідно до вимог ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК України, в якій йдеться про те, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Зважаючи на викладене, оскільки відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з 2004 року, житловою площею будинку не користується, житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку не сплачує, домовленості з позивачем про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивача наразі немає, внаслідок чого відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. На підставі викладеного,

Outcome: approved