Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

У грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи: Оболонський районний відділ Головного управління державної імміграційної служби України в м. Києві, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що вони з відповідачкою у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.04.1992 року. До шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. [PERSON] зазначив, що він є одноосібним власником квартири [ADDRESS]. 14.05.1996 року вказана квартира була придбана спільно [PERSON] та [PERSON] При цьому, 28.10.2004 року згідно Договору про поділ квартири, що є спільною сумісною власністю, з одночасним даруванням частини квартири співвласником, [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS]. [PERSON] з 2001 року зловживала алкогольними напоями, була хронічним алкоголіком ІІ ступеню, вела аморальний спосіб життя. В грудні 2002 року відповідач залишила малолітнього сина [PERSON] та пішла з квартири [ADDRESS]. На даний час в квартирі позивача постійно проживає він із сином, місце проживання відповідача невідоме. За цей час [PERSON] жодного разу не з'являлась у вказаному помешканні. Позивач стверджує, що, незважаючи на те, що відповідач не проживає в квартирі, він змушений сплачувати комунальні послуги за неї та нести додаткові витрати на утримання житла. У зв»язку із цим, просив про задоволення позовних вимог. У судовому засіданні позивач підтримав позов, просив задовольнити його вимоги в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином шляхом оголошення в пресі, про причини неявки в судове засідання суд не повідомила, за таких обставин та за відсутності заперечень позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи. [PERSON] підтримав позов зазначивши, що матір з 2002 року не проживає в квартирі [ADDRESS], жодних відомостей про її можливе місце перебування немає. Представник Оболонського РВ ГУ Державної міграційної служби України в м. Києві в судове засідання не з'явився, надіслали до суду лист у якому просили розглядати справу за їх відсутності. Суд, заслухавши позивача, третю особу, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з договором купівлі-продажу квартири від 14.05.1996 року укладеним на Київській універсальній біржі [PERSON] та [PERSON] придбали квартиру [ADDRESS]. У відповідності до Договору про поділ квартири, що є спільною сумісною власністю, з одночасним даруванням частини квартири співвласником, [PERSON] та [PERSON] поділили належну їм на праві спільної сумісної квартиру [ADDRESS] визначивши за кожним право власності на ? частину помешкання, при цьому [PERSON] передала безоплатно у власність [PERSON] належну їй ? частину квартири [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] за вказаним договором став одноосібним власником квартири [ADDRESS], що підтверджується також Реєстраційним посвідченням Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна від 02.11.2004 року за реєстровим №658/30172 та інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об»єкти нерухомого майна від 03.10.2013 року КВ-2013 №32675. З матеріалів справи вбачається, 04.04.1992 року [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, зареєстрований Жовтневим ЗАГС м. Києва, актовий запис №463 (а.с.8). До шлюбу у сторін справи народився син [PERSON], [INFO]. Згідно Довідки Форма №3 від 12.12.2013 року КП «Житлосервіс «Приозерне» у Оболонському райні м. Києва [PERSON], [PERSON] та їх син [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] з червня 1996 року (а.с. 40). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] зловживала алкогольними напоями, була хронічним алкоголіком ІІ ступеню, проходила курс амбулаторного лікування (а.с. 35). Судом встановлено, що спільне життя [PERSON] та [PERSON] не склалось, у грудні 2002 року відповідач залишила квартиру позивача, на даний час її місце проживання не відоме. З приводу зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою [PERSON] не зверталась. Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 15.11.2002 року у справі №2-4824/2002 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON], було розірвано. Справа розглядалася за відсутності відповідача. Факт непроживання відповідача за адресою квартири [ADDRESS] з грудня 2002 року засвідчується Актами ЖЕК №502 від 21.08.2013 року, 11.07.2013 року, 09.10.2013 року, а також Актом від 22.02.2012 року за підписом сусідів по будинку [ADDRESS]. Згідно довідки від 14.10.2013 року №52/1015-А3, виданої Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві [PERSON] із заявами та повідомленнями щодо чинення перешкод у проживанні в квартирі протягом 2009-2013 років до Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві не зверталась. У відповідності до Довідки КП «Житлосервіс «Приозерне» від 10.10.2013 року №119 [PERSON] із заявами про неможливість сумісного проживання із колишнім чоловіком та вимушене не проживання за адресою квартири [ADDRESS] в ЖЕК №502 не зверталась. Аналізуючи зібрані у справі докази у сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідач не мешкає за адресою: [ADDRESS] з 2002 року. Тобто, відповідач на час звернення позивача до суду не мешкає в квартирі [ADDRESS] більше одного року поспіль. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтею 386 ЦК України визначено засади захисту права власності: Держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] як одноосібний власник має право на здійснення права власності на належну йому квартиру [ADDRESS] та вимагати усунення порушень цього права. Ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування квартирою [ADDRESS]. Судовий збір із відповідача у розмірі 229 грн. 40 коп. підлягає стягненню на користь позивача в порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України. Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 319, 321, 383, 386, 391, 405 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved