Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

У вересні 2014 року Позивач звернулась до суду із позовом про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки та визнання права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 16.09.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], [PERSON], моєму чоловіку, належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,16 га, яка розташована на території Фонтанської сільської ради по [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці знаходився житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що належали [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 08.10.2002 року, виданого на підставі рішення виконкому Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 106 від 30.09.2002 року. [INFO] [PERSON] помер. Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області по справі № 2-3402/07 від 17.10.2007 року за позивачем як єдиною спадкоємицею померлого, визнано «право приватної власності на житловий будинок № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,16 га по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON], померлого [INFO]». Оформити у спадщину земельну ділянку позивач не мала можливості через відсутність у земельної ділянки кадастрового номеру. Однак після проведення геодезичних вишукувань представником землевпорядної організації позивачу було повідомлено, що кадастровий номер не може бути присвоєний з огляду на те, що частина земельної ділянки мого чоловіка площею 0,0801 га була передана у власність іншої особи і на даний момент відомості саме щодо цієї ділянки площею 0,0801 га внесені до державного земельного кадастру. 21.07.2010 року [PERSON] видано державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель на підставі рішення Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області від 12.03.1998 року № 7-ХХІ1 Фактично ця земельна ділянка є частиною земельної ділянки [PERSON]. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 02.06.2011 року за реєстровим № 1555 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель кадастровий номер [NUMBER] перейшло до [PERSON]. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 19.11.2011 року за реєстровим № 4560 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю. право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель кадастровий номер [NUMBER] перейшло до [PERSON]. Згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 17.09.2012 року за реєстровим № 1942 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фьодоровим Є.А. право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: [ADDRESS] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель кадастровий номер [NUMBER] перейшло до [PERSON]. Позивач вважає, що державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] було оформлено і видано незаконно, чим були порушені законні права та інтереси позивача як спадкоємиці [PERSON], у зв'язку з цим просить визнати недійсним державний акту на право власності на земельну ділянку, витребувати земельну ділянку та визнати право власності на земельну ділянку. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про визнання дійсним договору пожертви, визнання права власності, згідно якої просив суд в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою суду від 07.05.2015 року зустрічний позов об'єднано з первісним. У зустрічному позові [PERSON] посилався на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 16.09.2002 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER] [PERSON], який був чоловіком [PERSON] (відповідача по справі по зустрічному позову), належала на праві приватної власності земельна ділянка, яка розташована на території Фонтанської сільської ради по [ADDRESS]. На вказаній земельній ділянці знаходився житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, що належали [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами від 08.10.2002 року, виданого на підставі рішення виконкому Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 106 від 30.09.2002 року. при цьому технічний паспорт на вказаний будинок був відсутній. [INFO] [PERSON] помер. Згідно рішення Комінтернівського районного суду Одеської області по справі № 2-3402/07 від 17.10.2007 року за [PERSON], як єдиною спадкоємицею померлого, визнано «право приватної власності на житловий будинок № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 0,16 га по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка - [PERSON], померлого [INFO]». Під час оформлення прав на зазначене спадкове майно виявилося, що фактична площа земельної ділянки, що перебуває в користуванні [PERSON] 0,0801 га., так як із земельної ділянки загальною площею 0,16 га (що перебувала у власності померлого) рішенням Фонтанської сільської ради від 12.03.1998 року № 7-ХХІІ 0,0801 га були передані [PERSON], а в подальшому набуті [PERSON] у власність згідно договору купівлі-продажу. Між [PERSON] та [PERSON] 11.11.2013 року був укладений в простій письмовій формі договір пожертви житлового будинку № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0801 га по [ADDRESS], сторони домовились нотаріально посвідчити цей договір в подальшому. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення. Зважаючи на це положеннями укладеного договору було передбачено перехід у власність [PERSON] також земельної ділянки площею 0,0801 га яка розташована на території Фонтанської сільської ради по [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Згідно з ч.1 ст. 729 Цивільного кодексу України договором пожертви є дарування нерухомих та рухомих речей особам встановленим частиною 1 ст.720 ЦК України. Згідно з ч.2 ст. 729 Цивільного кодексу України договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. Згідно з ч.3 ст. 729 Цивільного кодексу України до договору пожертви застосовуються положення про договір дарування якщо інше не встановлене законом. Тобто з моменту підписання договору пожертви право власності на житловий будинок № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці по [ADDRESS] та земельну ділянку перейшло до [PERSON]. Після підписання договору пожертви та отримання в натурі житлового будинку виявилося, що процент готовності житлового будинку становить 84%, що підтверджується висновком експертного дослідження №744/2014 та технічним паспортом на житловий будинок. Сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору і відбулося повне виконання договору пожертви, в тому числі і, що [PERSON] фактично вступив в володіння та приступив до використання будинку та земельної ділянки. Однак в подальшому відповідачка почала ухилятися від нотаріального посвідчення договору, посилаючись на зайнятість, в зв'язку з чим [PERSON] вимушений звернутись до суду з приводу визнання укладеного договору пожертви від 11.11.2013 року дійсним та визнання права власності на житлового будинку № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0799 га по [ADDRESS]. Та на вказану земельну ділянку. Позивач по основному позову не надав належних доказів на підтвердження позовних вимог. Відповідач по основному позову заперечував проти позовних вимог, ваажаючи їх безпідставними та не підтвердженими доказами. Позивач по зустрічному позову у судовому засіданні позов підтримав повністю і пояснив, що він отримав по домашній угоді - договорі пожертви у [PERSON] будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку на якій він розташований. В подальшому [PERSON] зобов'язалася нотаріально оформити угоду. До теперішнього часу угода належним чином не оформлена, оскільки [PERSON] не має змоги приїхати до с. Фонтанки і оформити документи. Просить визнати домашню угоду - договір пожертви укладений 11.11.2013 р. між [PERSON] та [PERSON], дійсним і визнати за ним право власності на даний будинок та земельну ділянку. Представник відповідача по зустрічному позову у судовому засіданні зустрічний позов визнав і пояснив, що дійсно між [PERSON] та [PERSON] 11.11.2013 року була укладена угода договір пожертви житлового будинку № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0799 га по [ADDRESS]. При укладенні договору були передані документи на будинок та земельну ділянку та ключі від будинку, а також зобовязався нотаріально оформити угоду. Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що основний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню. Згідно статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав і основних свобод людини "Кожна людина має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права". Між [PERSON] та [PERSON] 11.11.2013 року була укладена домашня угода договору пожертви житлового будинку № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0801 га. по [ADDRESS] та земльної ділянки. Договір був складений у простій письмовій формі. Усі умови угоди [PERSON] та [PERSON] виконані, відбулась передача у власність житлового будинку, ключів, й правовстановлюючих документів та земельної ділянки. Після укладення угоди [PERSON] вселився в нього, оплачуває всі необхідні платежі на утримання домобудівництва та земельної ділянки. Вивчивши матеріали справи суд дійшов до висновку про те, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно з ч.1 ст. 729 Цивільного кодексу України договором пожертви є дарування нерухомих та рухомих речей особам встановленим частиною 1 ст.720 ЦК України. Згідно з ч.2 ст. 729 Цивільного кодексу України договір про пожертву є укладеним з моменту прийняття пожертви. Згідно з ч.3 ст. 729 Цивільного кодексу України до договору пожертви застосовуються положення про договір дарування якщо інше не встановлене законом. Тобто з моменту підписання договору пожертви право власності на житловий будинок № 7 з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0801 га. по [ADDRESS] та земельну ділянку перейшло до [PERSON]. За ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання, як свідчить ст. 525 ЦК України, не допускається. Ухиляючись від надання договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріальної форми, [PERSON] порушила права [PERSON] та його охоронювані законом інтереси, таким чином створюючи перешкоди у здійсненні прав власника нерухомого майна. Згідно зі ст.215 ЦК України недійсною вважається угода, якщо її недійсність установлена законом. У цьому разі не є необхідним визнання її недійсності судом. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна зі сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або за домовленістю сторін. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст угоди не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; угода повинна бути укладена у формі, встановленій законом, волевиявлення учасника угоди має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, угода повинна бути спрямована на реальне настання правових наслідків, обумовлених нею. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦУ України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема за угоди. У частині 1 ст.334 ЦК України зазначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, що підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таки чином власник має право вимагати усунення будь-яких порушень його права. У цьому разі права позивача як власника порушені, оскільки він позбавлений права розпоряджатися майном, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право володіння, користування й розпорядження житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,0801 га. по [ADDRESS] та земельною ділянкою на якій вказаний будинок розташований, а договір пожертви вищевказаного будинку та земельної ділянки між [PERSON] та [PERSON] дійсним та визнати право власності на вказаний будинок та земельну ділянку. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розмішені, без зміни її цільового призначення. На підставі викладеного, оскільки сторони виконали угоду цілком, в повному обсязі але угода не була нотаріально оформлена вчасно то суд вважає за необхідне у відповідності зі ст.328 ЦК України визнати домашню угоду договору пожертви житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, розташованого на земельній ділянці площею 0,0801 га. по [ADDRESS] та земельнї ділянки, укладену 11.11.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] , дійсною, а також визнати право власності позивача на вищевказаний будинок та земельну ділянку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтею 129 Конституції України, встановлено, що одним з Основних засад судочинства є законність. Україна є правовою Державою, на території котрої визнається і діє принцип Верховенства Права. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у Державі.

Outcome: approved