Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

У грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області про визнання права на земельну частку у порядку спадкування за заповітом, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 13 серпня 2015 року померла у с.Привілля Словянського району [PERSON], [INFO]. За життя вона залишила заповіт, яким заповідала їй земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області. Ці земельні ділянки складались з ділянки площею 4,3700 гектарів, яка належала померлій на підставі Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯГ №101229. Друга земельна ділянка розміром 5,5 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 18\~702 грн., належала [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛН №0076268, виданого Словянською районною державною адміністрацією 20 грудня 1997 року на імя чоловіка [PERSON] [PERSON]. Після його смерті на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ВРС №081136 від 22.06.2012 року [PERSON] зареєструвала право на цю земельну частку на своє імя. Після смерті [PERSON], у передбачений 6-ти місячний строк, вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. 02 березня 2016 року державний нотаріус Другої Словянської державної нотаріальної контори Донецької області видала їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 4,3700 га, розташованої на території [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №101229, виданого Словянською районною державною адміністрацією 12 квітня 2006 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю за №010616700286, кадастровий номер земельної ділянки 1424256500:01:000:0250. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП птахорадгосп «Правдинський» села Новомиколаївка Словянського району Донецької області, розміром 5,5 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, після смерті [PERSON] відмовила, у звязку з тим, що нотаріус не вважає належним правовстановлюючим документом на земельну ділянку сертифікат на право на земельну частку (пай). Тобто, нотаріус вважає, що земельна ділянка, на яку немає Державного акту на землю, не перебуває у власності [PERSON] та не могла бути вказана у заповіті. [PERSON] не виготовила Державний акт на спірну земельну ділянку, однак, користувалася нею і ніхто не оспорював її право власності на цю ділянку. У звязку з чим, просить суд: визнати за собою [PERSON], у порядку спадкування за заповітом право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП птахорадгосп «Правдинський» села Новомиколаївка Словянського району Донецької області, розміром 5,5 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, після смерті [PERSON], яка померла 13 серпня 2015 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.35). Суд вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі договору на представництво інтересів від 02 грудня 2016 року (а.с.19), в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає (а.с.36). Суд вважає за можливим розглянути справу без її участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області у судове засідання не з′явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог (а.с.37), тому суд вважає за можливе розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] померла 13 серпня 2015 року (а.с.7), відповідно до заповіту від 26 жовтня 2012 року, вона заповіла на випадок своєї смерті, належні їй земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території [PERSON] селищної ради Словянського району Донецької області [PERSON] (а.с.6). Відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛН №0076268, виданого Словянською районною державною адміністрацією 20 грудня 1997 року, земельна частка (пай), яка перебуває у колективній власності КСП птахорадгосп «Правдинський» села Новомиколаївка Словянського району Донецької області, розміром 5,5 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі, належала [PERSON] (а.с.8-9). Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом ВРС №081136 від 22.06.2012 року [PERSON] зареєструвала право на вказану земельну частку на своє імя (а.с.10). Тобто, суд приходить до висновку, що за своє життя спадкодавець [PERSON] не встигла належним чином переоформити на себе право власності на вищевказану земельну ділянку, а саме отримати державний акт на право власності на земельну ділянку на своє імя. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15 грудня 2016 року, державний нотаріус Другої словянської державної нотаріальної контори відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП птахорадгосп «Правдинський», у звязку з тим, що право на зазначену земельну частку (пай) [PERSON] не заповідано та спадкоємцем надано сертифікат, який не є правовстановлюючим документом (а.с.17). Вирішуючи питання стосовно визнання права власності за [PERSON], суд виходить з наступного. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що передбачено ч.1 ст.125 ЗК України. Відповідно до ч. 4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність\~\~фізичної особи припиняється у момент її смерті. Тому зареєструвати право власності на земельну ділянку належним чином за померлою [PERSON] є неможливим. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Відповідно до ч.1 ст.126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. У відповідності зі ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не впливає із закону або спадкоємцем незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.«г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно із\~ст.1216 ЦК України,\~спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). Відповідно до ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до п.17\~розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України\~(2001 року), сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Відповідно до п.1\~ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У,\~право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом. У відповідність до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини надання нею сертифікату на право на земельну частку (пай), тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. У відповідності зі ст.1268 ЦК України визнається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не приймати її. Спадкоємцем майна [PERSON] є позивач по справі, яка прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Крім того, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02 березня 2016 року (а.с.13), позивач є спадкоємцем частини майна після смерті [PERSON] Виходячи з вищенаведеного, з огляду на перелічені обставини справи, закон надає право суду ухвалити рішення щодо визнання за позивачем права власності на земельну ділянку, що створене на законних підставах, оскільки зробити це у якийсь іншій спосіб є неможливим, тому право позивача є порушеним і підлягає захисту. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі викладеного й

Outcome: approved