Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-25 00:00:00

Позивач просить винести рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] 4000 гривень . Стягнути з відповідачки на користь фізичної особи-підприємця [PERSON] судовий збір у розмірі 243,60грн. Свої вимоги мотивує тим, що 11 жовтня 2013 року між нею та відповідачкою [PERSON], був укладений договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до якого нею були надані відповідачці інформаційно-консультаційні послуги, а саме: усна консультація щодо можливих умов кредитування фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців кредитно-фінансовими установами України; підбір організації-кредитора (банк, кредитна спілка, інша фінансова установа, надалі за текстом - Кредитор), згідно з інформацією, наданою Замовником у письмовій заявці; супровід узгодження між кредитором та замовником суми кредиту та строків надання кредиту; представництво замовника при проведенні переговорів з кредитором відповідно до умов цього договору. Відповідачка як замовник цих послуг зобов'язалася відповідно до п.2.1. договору оплатити їх на умовах та в порядку зазначеному в розділі 4 договору. Відповідно до п.4.1 договору - вартість послуг визначається сторонами по факту їх надання та фіксується в акті здавання-приймання наданих інформаційно-консультаційних послуг. Пунктом 2 акту передбачено, що вартість послуг становить 10% від суми кредиту отриманого Замовником та складає 4000,00грн. Враховуючи інформацію, яка була надана відповідачкою у відповідності до п.2.1. договору, 11 жовтня 2013 року відповідачці було запропоновано позивачем кредит на загальну суму 40000,00 грн. Організацією-кредитором, якою було погоджено кредит, виступило ПАТ "Фідобанк". 12 жовтня 2013 року позивач повністю ознайомив відповідачку з умовами кредитування, строком на який було погоджено кредит та організацією-кредитором, яка погодила кредит для відповідача. Умови надання кредиту відповідачку влаштували, жодних заперечень та/або зауважень до обсягу, якості та строків надання послуг за договором про надання інформаційно-консультаційних послуг від 11.10.2013 року у відповідачки не виникло, що підтверджується п.4 акту здавання-приймання інформаційно-консультаційних послуг, який підписаний обома сторонами і який є невід'ємною частиною договору. Проте, станом на 18 вересня 2014 року, відповідачка в порушення п.п. 2.1.,4.1, 4.2 договору не сплатила вартість наданих інформаційно-консультаційних послуг, тому виникла потреба у зверненні до суду. Позивачка - фізична особа-підприємець [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоч про дату, час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому Законом порядку, подала письмову заяву, в якій просила розглядати справу без її участі (а.с.16). Відповідачка, [PERSON], в судове засідання на повторний виклик не з'явилася, про причину своєї неявки суд не повідомила, хоч про дату час та місце слухання справи була повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.19.21). Від неї не поступило заяви про розгляд справи у її відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, вважає, що в матеріалах справи достатньо даних, для вирішення спору. Даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідності до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства, серед іншого, є свобода договору, що включає добровільне волевиявлення сторони при укладенні договору. Згідно із ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст.ст.526, 629 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Ст.901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. замовник Статтею 903 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013р. між позивачкою фізичною особою-підприємцем [PERSON] та відповідачкою [PERSON], був укладений договір про надання інформаційно-консультаційних послуг, відповідно до якого позивачем надані відповідачці інформаційно-консультаційні послуги, що підтверджується копією договору про надання інформаційно-консультаційних послуг від 11.10.2013р. (а.с.4), та актом здавання-приймання інформаційно-консультаційних послуг від 11.10.2013р. (а.с.5). Згідно з п.2 зазначеного акту вартість перелічених послуг становить 10% від суми кредиту, тобто 4000,00 грн. Враховуючи наведене, суд вважає, що зазначений договір укладений сторонами відповідно до вимог чинного законодавства України; при його укладенні та виконанні права відповідачки не порушені; відповідачка була ознайомлений з усіма умовами договору та добровільно підписала такий без жодних застережень, що свідчить про її згоду з умовами даного договору. Акт здавання-приймання інформаційно-консультаційних послуг також підписаний відповідачкою добровільно без жодних застережень. Таким чином суд прийшов до висновку, що відповідачка не виконала взяті на себе за договором в частині оплати наданих послуг в розмірі 4000 гривень, тому позов підставний і підлягає до задоволення. Питання судових витрат слід вирішити у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст.203, 509, 526, 530, 625, 627, 901, 903 ЦК України,

Outcome: approved