Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-02 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначає, що ніякої домовленості щодо утримання дитини між нею та відповідачем не досягнуто. На даний час відповідач працює, але добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. З посиланням на ст.ст. 182, 183 СК України, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частині від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму до досягнення дитиною повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно. Надав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого пояснив, що він не ухиляється від утримання свого малолітнього сина, а навпаки за проханням позивачки постійно купує необхідні для дитини речі та іграшки, крім того він за власною ініціативою кожного місяця за мірою можливості переводе на ім`я позивачки грошові кошти на утримання дитини. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала думку відповідача. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що сторони 31 липня 2010 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області (а.с. 4). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 08 лютого 2011 року виконавчим комітетом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, в період шлюбу у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с. 5). Згідно довідки Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області № 128 від 28 лютого 2019 року, дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою (а.с. 6). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 01 березня 2019 року складеного депутатом Сурсько-Михайлівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області дитина [PERSON] проживає разом з позивачкою (а.с. 11). Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання сина позивачці регулярно не надає, хоча зобов`язаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, так і дитини, її вік та потреби, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дитини. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 180-182, 183 СК України,

Outcome: approved