Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

Представник позивачки адвокат Саламаха В.Р. 27.10.2020 в інтересах позивача звернувся до суду із позовом, згідно з яким просить припинити право власності відповідачки на частку у спільному майні, а саме, - автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS TF 69Y тип: легковий сєдан, номер шасі: [NUMBER] , повна маса:1595, маса без навантаження: 1172, категорія: легковий, об`єм двигуна: 1498, тип пального: В, колір: зелений, кількість сидячих місць: 5, реєстраційний номер: [NUMBER] , рік випуску:2007, дата реєстрації:31.08.2012, свідоцтво про реєстрацію КТЗ: [NUMBER] , визнати за позивачем право власності на вказаний транспортний засіб. Позивачем внесено на депозитний рахунок суду суму у розмірі 20 757,70 гривень, що підтверджено відповідною квитанцією. Згідно з позовною заявою, між сторонами у справі відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області 25.09.2010 зареєстровано шлюб. Від шлюбу дітей немає. Спільне життя між [PERSON] та [PERSON] не склалося, шлюбні відносини припинені в квітні 2015 року, спільне господарство не велося. Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.06.2017 шлюб між ними було розірвано на підставі ст.112 СК України. У спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON] знаходиться автомобіль марки DAEWOO, МОДЕЛЬ: LANOS TF69Y, ТИП: Легковий сєдан, реєстраційний номер: [NUMBER] , рік випуску: 2007, дата реєстрації: 31.08.2012, свідоцтво про реєстрацію КТЗ: [NUMBER] . [PERSON] технічне обслуговування автівки не здійснювала, з часу розірвання шлюбу ним не цікавилась. Позивач зауважує, що спільне володіння і користування майном є неможливим через те, що сторони не спілкуються, обраний спосіб захисту не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Враховуючи, що позивачем внесено на депозитний рахунок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області 50% відсотків ринкової вартості автомобіля, що знаходиться в спільній сумісній власності сторін, із посиланням на норми ст. 68-71 СК України, ст. 365, 368, 369 ЦК України, представник позивача просить задовольнити позов. Ухвалою судді від 18.12.2020 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Згідно з ухвалою відповідачу визначено строк на подання відзиву та роз`яснено, що відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі його ненадання у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Виклик відповідачки постановлено здійснити шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Ухвалою суду від 05.05.2021 клопотання представника позивача адвоката Саламахи В.Р. про витребування доказів задоволено. В порядку витребування доказів зобов`язано Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України (04052, м. Київ, вул. Лук`янiвська, 62) надати інформацію щодо реєстрації права власності на спірний автомобіль. Представник позивача в судове засідання не з`явився, за змістом клопотання, відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України (від 08.06.2021) просить розглядати справу без участі сторони позивача, враховуючи віддаленість місця проживання, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі за відсутності відповідача, підтримує заявлені позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України, у зв`язку з тим, що його зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи невідоме, що підтверджено матеріалами справи. Відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заяв та клопотань до матеріалів справи не надано, про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заяв по суті справи не подав. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку представника позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши позовну заяву, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню на підставі таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносинах. Судом встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29.06.2017 у справі №310/2400/17, пр.2/310/2003/17, яке набрало законної сили 16.08.2017, позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 25 вересня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Торезького міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 298. Згідно з мотивувальною частиною рішення, шлюбні відносини сторони припинили в квітні 2015 року, спільне господарство ними не ведеться, спільного бюджету не мають. На час розгляду справи про розірвання шлюбу спір про поділ спільно набутого майна відсутній. Згідно з даними Головного Сервісного центру МВС України, вих.№ 31/9374 від 20.05.2021, станом на 20.05.2021 за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів власником транспортного засобу DAEWOO LANOS TF 69Y, колір зелений, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 31.08.2012, рік випуску 2007, VIN [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] є [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Вказані відомості надані суду в порядку ст. 84 ЦПК України. На підтвердження придбання транспортного засобу у період шлюбу між сторонами у справі міститься також копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] від 31.08.2012, виданого ВРЕР м.Тореза при УДАІ ГУМВС в Донецькій області. За заявою позивача [PERSON] . Харківським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України проведено автотоварознавче дослідження, на підставі якого встановлено ринкову вартість спірного автомобіля. Доказів вартості проведення експертного дослідження та сплати за послуги експерта суду не надано. Так, відповідно до висновку експертного дослідження №6/1/20ЕД-2020 від 12.10.2020 ринкова вартість вищевказаного автомобіля станом на 23.09.2020 складає 41\~515,29 гривень. При цьому, для проведення дослідження надано транспортний засіб, із свідоцтвом про його реєстрацію, що підтверджує перебування даного рухомого майна у користуванні позивача, адже ініціатором оцінки на підставі заяви зазначений саме [PERSON] . Суд при розгляді справи виходить з таких норм чинного законодавства. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За положеннями ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ч.1 ст.386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. На правовідносини, що виникли між сторонами, поширюються норми ст. 328, 334, 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 65, 68-71 СК України. Суд враховує, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання (правовий висновок, висловлений Великою Палатою ВС у постанові від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц). Так, до складу спільно сумісного майна, набутого подружжям під час шлюбу, входить транспортний засіб DAEWOO LANOS TF 69Y, колір зелений, державний номер [NUMBER] , дата реєстрації 31.08.2012, рік випуску 2007, VIN [NUMBER] , номер кузова: [NUMBER] , враховуючи дату його державної реєстрації, що підтверджено наданими достатніми, допустимими та належними доказами. Виходячи з норми ст.60 СК України, вказане рухоме майно, яке є неподільною річчю із врахуванням положень ч.2 ст.183 ЦК України, належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий правовий висновок викладений у постановах ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-843цс17, та ВС від 05.09.2018 у справі № № 522/24628/16-ц (пр. № 61-3920св18 ). При цьому, за змістом ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК України). Згідно із ч.1 ст.70 ч.2 ст.71 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Судом із врахуваннмя наданих доказів встановлено, що іншої домовленості між сторонами щодо порядку володіння, користування та розпорядження спірними об`єктами не було, шлюбного договору не укладено, тому, виходячи з принципу рівності часток, частки позивачки і відповідача в праві спільної сумісної власності у цьому майні є також рівними. Обставин, передбачених ч.2,3 ст.70 СК України, що надали б змогу суду дійти висновку про наявність підстав для збільшення частки чоловіка чи дружини у праві спільної часткової власності, відступу від принципу рівності часток, не встановлено. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду 21.12.2007 N11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що «Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. 4, 5 ст. 71 СК щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності». Згідно зі ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Суд наголошує, що про застосування позовної давності відповідно до ч.2 ст.72 СК України у справі не заявлено, відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Так, здійснюючи поділ спільного майна подружжя, виходячи з презумпції рівності часток співвласників у праві спільної сумісної власності, оскільки встановлено, що користувачем транспортного засобу наразі є саме позивач, який має право на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності подружжя, суд вважає позовні вимоги обгрунтованими. За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №495/2522/16-ц, провадження №61-40793св18; від 25.05.2020 у справі №347/955/16, провадження №61-44843св18; від 05.10.2020 у справі №537/78/19, провадження №61-17347св19. Крім того, Європейський суд з прав людини рішенням від 21.12.2010 (набуло статусу остаточного 21.03.2011) у справі "Андрій Руденко проти України" (заява №35041/05) встановив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, а саме: незаконного позбавлення особи майна у зв`язку з порушенням правил щодо попереднього депонування суми відшкодування, що може призвести до негативних економічних наслідків для цієї особи, оскільки вимога попереднього платежу є не просто технічною складовою процедури відчуження майна, яка встановлена законом, а основною вимогою, на якій повинно ґрунтуватися рішення суду про позбавлення особи майна без її згоди. На підставі наведеного суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню шляхом здійснення поділу спільного майна подружжя, визнання за позивачем права особистої приватної власності на спірний транспортний засіб, припинення права власності відповідачки на 1/2 частку автомобіля у праві спільної сумісної власності, та компенсації її рівнозначної вартості у розмірі, внесеному позивачем на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, враховуючи ринкову вартість неподільної речі. З урахуванням норми ч.1 ст.141 ЦПК України, вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами у справі, у зв`язку із результатами її розгляду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1\~681,60 гривень.

Outcome: approved