Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою і просить встановити факт родинних відносин, а саме, що вона є дочкою [PERSON], померлої [INFO] року та визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] мотивуючи тим, що вона являється спадкоємцем за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року, в установлений законом строк прийняла спадщину, однак оформити її не може, оскільки спадкодавець при житті не виготовила правовстановлюючі документи на спадкове майно та мною не доведено факту родинних відносин між нею та [PERSON]. Представник позивача в судове засідання не з'явилася, але надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, погоджується на заочний розгляд справи. Представник відповідача будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення, на виклик до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.9). Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] який належав їй на праві приватної власності, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Покалівської сільської ради Овруцького району №203 від 12.05.2017 року ( а.с.11). Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вказаний кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2004 року. Відтак, до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності, тобто до 01.01.2004 року, підлягає застосуванню Цивільний кодекс України 1963 року. Згідно з ст.529 ЦК УРСР 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 549 ЦК України 1963 року визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Позивачка є дочкою [PERSON] і являється спадкоємцем за законом і відповідно до ст.529 ЦК України в редакції 1963 року фактично вступила у володіння спадковим майном, після смерті [PERSON], так як має на руках ощадну книжку [PERSON]. З постанови державного нотаріуса Овруцького державної нотаріальної контори Фрусевич І.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №950/02-31 від 13.06.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно прийняла спадщину після померлої [INFO] року матері [PERSON], пред»явивши ощадну книжку [PERSON], однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки спадкоємцем не було надано правовстановлюючого документа на житловий будинок. Також не було доведено факту родинних відносин, що [PERSON], є дійсно дочкою померлої [PERSON], ( у архівній довідці запису про народження спадкоємиця вказана як «[PERSON]» по батькові - відсутня, а померла вказана як «[PERSON]» - у свідоцтві про смерть «[PERSON]». Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв'язку із втратою годувальника. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст. 257 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до діючого законодавства юридичний факт встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Факт, про встановлення якого просить заявник має для нього юридичне значення, оскільки надає правові підстави для спадкування та від його встановлення залежить виникнення прав заявника. Факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], яка померла [INFO] року, підтверджується довідкою виданою виконкомом Покалівської сільської ради Овруцького району від 17.05.2017 року за №№196,197 (а.с.12,18), архівною довідкою виданою Державним архівом Житомирської області від 31.05.2017 року №К/1657 (а.с.8), копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] та іншими матеріалами справи. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов'язані з тими обставинами, які підтверджують факт родинних відносин а саме те, що [PERSON], [INFO], є дочкою [PERSON], яка померла [INFO] року. Встановлення факту родинних відносин для позивача має юридичне значення, оскільки необхідно для отримання свідоцтва про право на спадщину. З повідомлення державного нотаріуса Овруцької державної нотаріальної контори Житомирської області Фрусевич І.В. від 12.07.2017 року за №1201/01-16 вбачається, що після померлої [INFO] року [PERSON] спадкова справа не заводилася, так як спадкоємці із заявами про прийняття спадщини та заявами про видачу свідоцтв про право на спадщину до ДНК не зверталися. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 13.09.2017 року за номером 97093745, на житловий [ADDRESS] права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження не зареєстровані. Однак, спадщину на житловий будинок позивач оформити не може, так як спадкодавець при житті виготовила правовстановлюючі документи на нього. Відповідно до ст.548 ЦК України (1963 р.) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а тому, суд вважає, що позивач набув право власності на спадкове майно на підставі діючої на момент прийняття спадщини ст.12 Закону України "Про власність" від 7.02.91 року. Позивачка сплатила судовий збір в сумі 1280,00 грн.

Outcome: approved