Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить виселити відповідачку з квартири [ADDRESS], мотивуючи вимоги тим, що вона являється власником вказаної квартири, відповідач самоправно вселився у спірне житло без жодних правових підстав та перешкоджає їй у користування власністю. У судове засідання позивачка подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі письмових доказів, погодившись на ухвалення заочного рішення, надавши копію ухвали від 07.10.2014 року про залишення без розгляду справи №523/13861/14-ц. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, може заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка та її представник у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про день, час та місце розгляду справи відповідачка була своєчасно повідомлена у встановленому законом порядку через її представника, яка звернулась до суду із заявою про залишення позову без розгляду, оскільки у провадженні суду перебуває інша цивільна справа №523/13861/14-ц. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідачки чи її представника до суду не надходило. За таких обставин, підстави для відкладення розгляду справи, що передбачені ч.ч.1, 2 ст.169 ЦПК України, відсутні. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалює заочне рішення). Враховуючи також вимоги ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод", ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести в заочному порядку за відсутності відповідачки та її представника, що відповідає положенням ч.4 ст.169 та ст.224 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, у судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві власності згідно договору дарування, посвідченого 02.12.2011 року [PERSON], приватним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори. Право власності позивачки зареєстроване в КП ОМБТІ та РОН 05.12.2011 року, позивачка зареєстрована за вказаною адресою (а.с.5-7). У зазначеній квартирі позивачка не проживає, за вказаною адресою мешкає без жодних правових підстав, без відповідної реєстрації у квартирі та згоди на проживання власника квартири - позивачки у справі, відповідачка у справі, місце реєстрації якої - [ADDRESS], не являючись членом сім'ї позивачки. Позивачка позбавлена можливості користуватися своєю квартирою, оскільки відповідачка перешкоджає їй у такому праві. Жодних заперечень та доказів на їх обґрунтування щодо заявлених вимог відповідачка та її представник не надали, з жодним клопотанням по суті спору, крім клопотання про залишення позову без розгляду, у якому судом було відмовлено, до суду не зверталися. Відповідно до ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно вимог ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 388 ЦК України визначено, що власник (користувач) має право витребувати майно у разі, якщо майно вибуло з володіння власника (користувача), не з їхньої волі іншим шляхом. Частиною 1 статті 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Оскільки відповідачка без жодної правової підстави заволоділа та користується майном, що перебуває у власності позивачки на законних підставах, не являється членом сім'ї позивачки, що унеможливлює застосування ч.1 ст.405 ЦК України, суд вважає вимоги позивачки законними й обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню шляхом витребування майна з незаконного володіння відповідачки через виселення. Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. У відповідності до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved