Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

Позиція позивача та третьої особи, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувся до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що вона [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що доводиться договором купівлі- продажу посвідченого 03 вересня 2015 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. , зареєстрованого в реєстрі за зареєстрованого в реєстрі за № 1704, копією свідоцтва про право на спадщину за законом , посвідченого 27 травня 2015 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. , зареєстрованого в реєстрі за № 1044,1041; копією свідоцтва про право на спадщину за законом , посвідченого 23 червня 2015 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. , зареєстрованого в реєстрі за № 1214,1217, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 432388790, дата формування 03.03.2015, номер запису про право власності: 11028631, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 645693353248. Згідно з довідкою виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 97-34/0318 від 04 жовтня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але в даний час там не проживає, місцезнаходження невідоме. Відповідач [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 2019 року по даний час у цьому належному позивачу [PERSON] на праві приватної власності будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами без поважної причини не проживає. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 08.12.2021 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохала провести розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином був повідомлений відповідно до ст.128ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подала, а тому на підставі ст.280ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. В судове засідання третя особа не з"явилася, але подала заяву про розгляд справи за її відсутності. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція), гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер: [NUMBER] , є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що доводиться договором купівлі- продажу посвідченого 03 вересня 2015 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. , зареєстрованого в реєстрі за зареєстрованого в реєстрі за № 1704, копією свідоцтва про право на спадщину за законом , посвідченого 27 травня 2015 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. , зареєстрованого в реєстрі за № 1044,1041; копією свідоцтва про право на спадщину за законом , посвідченого 23 червня 2015 року державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори Решта С.М. , зареєстрованого в реєстрі за № 1214,1217, копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу: 432388790, дата формування 03.03.2015, номер запису про право власності: 11028631, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 645693353248. З наведеного вбачається, що законним власником будинку є позивач. Згідно довідки виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області № 97-34/0318 від 04 жовтня 2021 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 41, 47 Конституції України право приватної власності є непорушним, кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду, а згідно ст. 55 права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 383 ЦК України передбачено, що власник жилого будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї та інших осіб. Аналогічне правило міститься в статті 150 ЖК Української РСР, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Тобто проживання членів сім`ї у житловому приміщенні, яке належить громадянину на праві власності, є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У разі виникнення спору між власником та особами, які проживали з ним як члени сім`ї, необхідно враховувати той факт, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням власника. Так, згідно цієї норми закону член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідач не проживає в будинку позивача більше одного року, що підтверджено дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Отже,

Outcome: approved