Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що перебуваючи з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах у них народилися діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідач визнаючи батьківство, записав себе батьком дітей. Спільне життя в них із відповідачем не склалось та з березня 2014 року вони не підтримують подружніх відносин. З часу припинення їх спільного проживання відповідач не бажає надавати їй матеріальну допомогу на утримання їх дітей а тому вона змушена порушити питання про стягнення із нього аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 1400грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позивачка подала до суду заяву в якій просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задоволити. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки, подав суду письмовий відзив про часткове визнання позовних вимог , просить справу слухати без його участі. При викладених обставинах суд прийшов до висновку, що відповідач був повідомлений про розгляд справи належним чином, а тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 281 ЦПК України Косівський районним судом Івано-Франківської області була постановлена ухвала від 13.04.2018 року про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав. Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що за час перебування [PERSON] та [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах у них народилося двоє дітей : [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Копіями свідоцтв про народження дітей, серії І-ТП №130597 від 20.12.2010р. та серії І-ТП №206421 від 23.01.2014 р. стверджується, що їх батьком являється [PERSON], відповідач в справі. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. А згідно зі ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як встановлено в судовому засіданні неповнолітні діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] знаходяться повністю на утриманні матері, [PERSON]. Долученими до матеріалів справи витягом з історії хвороби №6665 від 12.06.2014 року та довідками Житомирського обласного перинатального центру стверджено, що діти хворіють та потребують чималих коштів на лікування. Із долучених до матеріалів справи відповідачем письмових доказів вбачається, що [PERSON] зареєстрований та проживає в будинку своїх батьків , одружений , що стверджується свідоцтвом про шлюб та має на утриманні малолітню дитину [PERSON] [INFO], яка являється інвалідом дитинства та за станом здоров"я відповідно до індивідуальної програми реабілітації потребує чималих коштів на лікування. Відповідач ніде не працює та не отримує ніяких матеріальних доходів Відповідно до ч.2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частинами 1,2 ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід стягувати аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в твердій грошовій сумі по 950грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тому аліменти слід присудити з 28.03.2018р., тобто з дня пред»явлення [PERSON] позову. Крім цього, враховуючи норми ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути судовий збір. На підставі наведеного, ст.ст.141, 180-185, 191 СК України та

Outcome: approved