Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

У вересні 2020 року позивач в особі представника звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.04.2019 виконавчим комітетом районної Ради народних депутатів м. Києва, позивачу було видано ордер, який надає право на зайняття однієї кімнати в квартирі [ADDRESS] . У графі вказаного ордеру «склад сім`ї» зазначено, що право проживання у згаданій квартирі має [PERSON] . 21.07.2011 за вказаною вище адресою зареєстровано [PERSON] . З 2016 року відповідач без поважних причин не проживає у згаданій вище квартирі, не сплачує витрати на комунальні не сплачує витрати на комунальні послуги, проживає у власному житлі у місті Києві за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на викладені обставини позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.09.2020, у справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Позивач з моменту відкриття провадження з будь-якими клопотаннями до суду не звертався. Відповідач, відзив на позовну заяву не надав. Надав заяву, в якій зазначив, що просить провести розгляд справи за його відсутності та позов визнає, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає необхідним позов задовольнити, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч.ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 02.04.2019 виконавчим комітетом районної Ради народних депутатів м. Києва, позивачу було видано ордер, який надає право на зайняття однієї кімнати в квартирі [ADDRESS] . У графі вказаного ордеру «склад сім`ї» зазначено, що право проживання у згаданій квартирі має [PERSON] . 21.07.2011 за вказаною вище адресою зареєстровано [PERSON] . Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні від 31.07.2020 № 12821945, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи, а саме: позивача, відповідача та третю особу. Як зазначає позивач з 2016 року відповідач без поважних причин не проживає у згаданій вище квартирі, не сплачує витрати на комунальні не сплачує витрати на комунальні послуги, проживає у власному житлі у місті Києві за адресою: [ADDRESS] . Вказаний об`єкт нерухомого майна, належить відповідачу на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого № 218931901 від 04.08.2020 року. Факт реєстрації відповідача перешкоджає повноцінній реалізації права власності позивачем, а саме заважає на власний розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним майном, що призводить до порушення прав позивача. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", - закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). На підтвердження того, що відповідач не проживає з 2016 року у спірному житлі підтверджується більше шести місяців без поважних причин, складено акт № 22 від 31.07.2020, який підписаний мешканцями квартир [NUMBER] , [NUMBER] , [ADDRESS] та засвідчений майстром Т. Волевачем, який є співробітником обслуговуючої організації згаданого житлового будинку. Згідно із ст. 150 ЖК України, а також відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач фактично в квартирі не проживає, а позивач, в свою чергу, є законним власником житлового приміщення, вважає, що позовна вимога про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою є законною, обґрунтованою та доведеною, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, солідарно з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved