Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 16 серпня 1997 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем . Від шлюбу вони мають спільних дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Їх спільне життя з відповідачем не склалося і він за самостійним рішенням з січня 2012 року з сім'єю не проживає, при цьому будь-якої участі не лише у вихованні дітей, а й навіть у їх утриманні з того часу не несе. Після того як відповідач покинув сім'ю, діти [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати разом з нею і перебувають на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] після залишення сім'ї усунувся від виховання та утримання дітей, з того часу синів жодного разу не провідував. 09 листопада 2012 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб їх розірвано. Неповнолітній син [PERSON] являється інвалідом з дитинства, однак при цьому він дуже добре навчається у Черкаському фізико-математичному ліцеї, є відмінником та неодноразовим переможцем тематичних олімпіад. Вона має бажання періодично вивозити старшого сина [PERSON] для відпочинку та оздоровлення на час канікул за кордон, щоб не відривати дитину від навчання в школі. Крім того, вона всіляко підтримує сина у його навчанні та бажанні підвищувати свій освітній рівень, а тому може виникнути необхідність його виїзду за кордон, що пов'язаний з участю в різних олімпіадах, семінарах, форумах пов'язаних з його перемогами у шкільних олімпіадах в ліцеї, місті або державі, але на даний час вона взагалі не має жодного зв'язку із відповідачем [PERSON], а тому не має можливості отримати від нього нотаріально посвідчену заяву про надання згоди на виїзд сина за межі України. крім цього вона також бажає вивозити за кордон і молодшого сина [PERSON]. Відсутність згоди батька дитини на виїзд синів за кордон порушує права дітей на відпочинок та право вільно залишати територію України. В зв'язку з цим вона змушена звернутися до суду з позовом в якому просить суд надати дозвіл неповнолітнім [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] на багаторазові тимчасові виїзди за межі України до досягнення ними 18 років, в супроводі матері [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу їх батька [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про причину не явки суду не повідомив, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи рекомендованим листом. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі. Зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, на підставі їх повного, всебічного та об'єктивного дослідження, суд приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, 16 серпня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Білоусівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, актовий запис № 12. Від шлюбу сторони мають спільних неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 09 листопада 2012 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси шлюб розірвано. Як пояснила в судовому засіданні позивачка, відповідач покинув сім'ю, діти [PERSON] та [PERSON] залишилися проживати разом з нею і перебувають на її повному утриманні. Неповнолітній син [PERSON] являється інвалідом з дитинства, однак при цьому він дуже добре навчається у Черкаському фізико-математичному ліцеї, є відмінником та неодноразовим переможцем тематичних олімпіад. Вона має бажання періодично вивозити старшого сина [PERSON] для відпочинку та оздоровлення на час канікул за кордон, щоб не відривати дитину від навчання в школі. Крім того, вона всіляко підтримує сина у його навчанні та бажанні підвищувати свій освітній рівень, а тому може виникнути необхідність його виїзду за кордон, що пов'язаний з участю в різних олімпіадах, семінарах. Також бажає вивозити за кордон і молодшого сина [PERSON]. Але реалізувати своє право на тимчасовий виїзд за кордон діти не мають можливості, оскільки відсутня нотаріальна згода їх батька, відповідача по справі, [PERSON] на виїзд дітей за кордон. Позивачка повідомила суду, що отримати вищевказану нотаріальну згоду від відповідача вона не в змозі, оскільки з відповідачем не спілкується, місце його перебування останній не відоме. На адресу реєстрації відповідача судом була направлена судова повістка, але відповідач не скористався своїм правом на прийняття участі в судовому засіданні, про причини не явки суду не повідомив. Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Одним із питань, яка має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. У СК України це питання не регламентовано. Відповідно до ст. 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім'ї та родичами не врегульовано цим Кодексом, вони регулюються нормами Цивільного кодексу України. Згідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Ст. 33 Конституції України гарантує кожному громадянину, в тому числі і дитині, свободу пересування, вільне право залишати територію України, якщо це відповідає інтересам дитини. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок регулюється ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. У п. 2 ст. 4 цього Закону, зазначено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 в редакції постанови КМУ від 25.08.2010 р. № 724, передбачено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України без згоди та супроводу другого з батьків. Документом на право перетинання дитиною державного кордону є проїзний документ дитини. Постановою КМУ від 25.08.2010 р. № 724 до Правил перетинання державного кордону внесено зміни, відповідно до яких у п. 18 зазначається, що оформлення паспорта (проїзного документа) здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників, батьків чи дітей), а у разі якщо батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, із ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчується нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно нормам ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Частиною 2 п. 3 ст. 313 ЦК України передбачено право батьків неповнолітньої дитини уповноважити будь-яку третю особу, як фізичну так і юридичну, на супровід дитини у його поїздки за кордон. Порядок перевезення дітей без супроводу батьків регулюються Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 30.11.2012 р. № 735 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.12.2012 р. за № 2219/22531 Відповідно до п. З глави 2 вищевказаних правил діти можуть перевозитися як у супроводі, так і без супроводу дорослого пасажира за умови дотримання вимог, визначених у пунктах 4-8 цієї глави. За категорією "дитина, що перевозиться без супроводу" мають оформлюватись діти віком від 2 до 14 років при внутрішньому перевезенні та діти віком від 2 до 16 років при міжнародному перевезенні (н. 4 глави 2 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу). Перевізник самостійно визначає, з якого віку приймати дітей до перевезення без супроводу дорослого пасажира (п. 5 глави 2 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу). Діти, що подорожують без супроводу, приймаються до перевезення після заповнення батьками або опікунами відповідних належно оформлених документів та оплати послуги, що встановлюється перевізником (п. 6 глави 2 Правил повітряних перевезень пасажирів та багажу). На підставі вищевикладеного, оскільки не можливість отримати дозвіл на виїзд за кордон без дозволу та супроводу батька порушує права малолітньої дитини гарантоване ст. 33 Конституції України, тимчасовий виїзд за кордон на відпочинок відповідає інтересам дитини, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивачки.

Outcome: approved