Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим будинком [ADDRESS]. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка, відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 13 січня 2010 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-18, є власником житлового будинку [ADDRESS]. У вказаному будинку з 07 вересня 2005 року, батьком позивачки [PERSON], зареєстровано плиміника позивачки [PERSON]. Але відповідач з дня його реєстрації у вказаному житловому будинку не проживає. Його постійне місце проживання позивачці не відоме. Відповідач, добровільно не знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою, витрати на утримання житла не несе, із-за кількості зареєстрованих в будинку осіб, позивачка не має можливості скористатися субсидією, а також не має можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Від позивачки надійшла до суду письмова заява про розгляд справи за її відсутності, в якій заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень проти заявлених позовних вимог не надав, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, тому з підстав ч. 4 ст. 169 ЦПК України зі згоди позивача, суд ухвалив про розгляд справи в порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи Управління ДМС України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. В силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх єдності та сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Позивачка, відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку та земельної ділянки від 13 січня 2010 року зареєстрованого в реєстрі за № 1-18, є власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрований у зазначеній квартирі, але більше восьми років в зазначеному будинку не з'являвся, на теперешній час місце проживання відповідача позивачці невідомо. Окрім того, відповідач витрати на утримання житла не несе, із-за кількості зареєстрованих в будинку осіб, позивачка не має можливості скористатися субсидією, що перешкоджає можливості розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, - при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. На підставі вищевикладеного вбачається, що [PERSON] зареєстрований у житловому будинку [ADDRESS], але більше шести місяців в будинку не з' являвся без поважних причин, тому суд вважає, що позов належить задовольнити, та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем судові витрати.

Outcome: approved