Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з нею, стягнути сплачений судовий збір. В обгрунтування позову вказала, що перебувала у зареєстрованому 10.04.2017 року з відповідачем шлюбі, який за рішенням суду від 18.03.2021 р. розірвано. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] , який проживає разом з нею. Оскільки малолітній син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, вважає за необхідне визначити місце проживання сина з нею. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 травня 2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12 липня 2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду за суттю. Позивачкою подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав, просила їх задовольнити. Відповідачем подано заяву про розгляд справи у відсутність, вказав, що позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Представником третьої особи подано заяву про розгляд справи у відсутність. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року, визначено, що у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають у зареєстрованому 10 квітня 2017 року шлюбі, що підтвекрджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 10.04.2017 року (арк. справи 9). Матеріли справи не містять відомостей про розірвання між сторонами шлюбу. Позивачка та відповідач є батьками малолітнього [PERSON] , який народився [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.10.2017 року (арк. справи 10). За довідкою №02/21 від 04.02.2021 р. виданої ОСББ "Норд", за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (арк. справи 13). З акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 17.06.2021 р. складеного Службою у справах дітей Суворовської районної у м. Херсоні ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло розміщене на 4 поверсі 16 поверхового будинку та складається з 2 кімнат: кухня, коридор, санвузол (окремий). Електро-, водопостачання, центр.опалення. Зроблено сучасний ремонт, в наявності меблі, побутова техніка. Санітарно-побутові умови добрі. Дитина проживає в одній кімнаті з матір`ю. В наявності окреме ліжко, іграшки, одяг, взуття, продукти харчування. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Стосунки, традиції сім`ї дружні. Мати створила належні умови для проживання, виховання, розвитку дитини (арк. справи 33). Згідно акту обстеження умов проживання від 12.08.2021 р., складеного Службою у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради проведено обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] та встановлено, що житло розміщене на 2 поверсі 10 поверхового будинку, складається з 3 кімнат, кухні, ванної, туалету, коридор. В квартирі зроблено сучасний ремонт, в наявності меблі та побутова техніка. Дитина забезпечена всім необхідним для розвитку та виховання. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Зі слів [PERSON] стосунки в родині дружні. [PERSON] не заперечує щодо визначення місця проживання сина [PERSON] , 2017 р.н., разом з матір`ю [PERSON] (арк. справи 47). Згідно висновку виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради №107 від 09.07.2021р., в інтересах дитини, виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради - орган опіки та піклування Суворовського району м. Херсона вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] разом з матір`ю [PERSON] (арк. справи 44-45). Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 160 СК України встановлено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч.1 ст.161 СК України). Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У 6-му принципі Декларації прав дитини від 20.11.1959, яку Україною було ратифіковано у встановленому законом порядку та яка діє на час виникнення спірних правовідносин, дитина для повного та гармонійного розвитку має потребу у любові та розумінні. Дитина повинна, коли це можливо, зростати під опікою та під відповідальністю своїх батьків та у всякому випадку в атмосфері любові, а також моральної та матеріальної забезпеченості. Окрім того вказаним принципом закріплено, що малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли наявні виключні до того обставини, бути розлученою із матірю. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням їх інтересів. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. В судовому засіданні достовірно встановлено, що матір`ю створено належні умови для проживання та виховання дитини, вона має можливість забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини, тому в її інтересах, суд, дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 27 вересня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved