Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

У грудні 2015 року до суду звернувся [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Третя Сумська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що [PERSON] був його батьком і йому належало право власності на житловий будинок житловою площею 40,9 кв.м з надвірними будівлями, розташованій на земельній ділянці площею 540 кв.м за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] зареєстрував шлюб з відповідачкою - [PERSON] і всі разом почали проживати за вищевказаною адресою. [INFO] [PERSON] помер, при житті заповіту не складав і відкрилась спадщина за законом і за правилами ст. ст. 548 та 549 ЦК України (в ред. 1963 р.) разом з відповідачкою прийняли спадщину. Оформленням спадщини займалась відповідачка і тому всі документи знаходилися у неї і 13 лютого 1996 року йому - позивачу та відповідачки Третьою Сумською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно в рівних частинах, яке було зареєстровано в Сумському обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 18.03.1996 року. В листопаді 2015 року взнав, що без його відома та згоди, відповідачка готує документи на відчуження спадкового домоволодіння, у зв`язку з чим виникла сварка, в результаті якої випадково дізнався від сусідів, що відповідачка на час відкриття спадщини вже не перебувала у шлюбі з його батьком. 13 листопада 2015 року звернувшись до Ковпаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції з запитом про отримання інформації щодо шлюбних відносин батька з відповідачкою, отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, а саме 11 серпня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, актовий запис за №561. Вважає, що відповідчка достовірно знаючи про розірвання шлюбу між нею та [PERSON] , не повідомила про це нотаріуса та подала заяву про оформлення спадщини та незаконно отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частку домоволодіння, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . Просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 лютого 1996 року, видане державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за номером 2-147 в частині права власності [PERSON] на Ѕ частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним право власності на на Ѕ частину даного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Просив поновити строк звернення до суду, який пропущений з поважних причин, тому як дізнався про порушення свого права в листопаді 2015 року з витягу Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу. Ухвалою від 28 грудня 2015 року відкрито провадження і призначено попередній розгляд. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 березня 2016 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Третя Сумська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування зупинено у зв`язку зі смертю [PERSON] , який помер [INFO] до залучення у справі правонаступника позивача, який вибув з процесу у зв`язку зі смертю. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 жовтня 2016 року поновлено провадження. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 лютого 2017 року провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Третя Сумська державна нотаріальна контора про визнання свідоцтва про право на спадщину частков недійсним, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності в порядку спадкування зупинено до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства за позовом [PERSON] , яка дії в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] , 3-я особа: приватний нотаріус Репетун Олена Євгенівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 січня 2019 року поновлено провадження у даній справі. Відповідно до п. 9 розділу ХШ Перехідних Положень Цивільного Кодексу України 2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 21.02.2019 року замінено позивача [PERSON] на правонаступника - [PERSON] 26.02.2019 року до суду надійшла уточнена позовна заява [PERSON] , яка діє в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , треті особи: Сумська міська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Борох Лілія Володимирівна, приватний нотаріус Репетун Олена Євгенівна про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним державного акту на земельну ділянку, визнання недійсним договорів дарування будинку та земельної ділянки, визнання права власності в порядку спадкування. Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом та мотивує його тим, що [INFO] в м. Суми помер [PERSON] , який є батьком [PERSON] , [INFO] , та на день смерті мешкав за адресою [ADDRESS] . Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку [ADDRESS] . Третьою Сумською державною нотаріальною конторою 13 лютого 1996 року було видано свідоцтво на право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] (як на дружину) та ім`я [PERSON] (як на сина) кожному по 1/2 частині жилого будинку з надвірними будівлями, що знаїодяться за адресою: [ADDRESS] . 13 листопада 2015 року [PERSON] звернувся до Ковпаківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції з запитом про отримання інформації щодо шлюбних відносин батька з відповідачкою, отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, а саме 11 серпня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги є їх син [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, внаслідок хвороби страждає стійким психічним розладом, не здатний усвідомлювати значення своїх дій, перебуває на «Д» обліку з 1981 року з приводу психічного захворювання. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2016 року [PERSON] , [INFO] визнано недієздатним та її [PERSON] призначено його опікуном. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2017 року визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2017 року рішення першої інстанції залишено в силі. Постановою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2017 року залишено в силі. Заява про прийняття спадщини була подана приватному нотаріусу Репетун О.С., якою була заведена спадкова справа і постановою від 30.10.2016 року приватний нотаріус виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, так як не було подано оригіналів правовстановлюючих документів на майно, яке належало спадкодавцю [PERSON] , а саме документів на житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] на праві власності належала 1/2 частина житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину від 13 лютого 1996 року та земельної ділянки загальною площею 0,0630 га на підставі державного акту ЯМ №919254 р/н 591010001004320 від 14.12.2012 р. під [ADDRESS] . Вважає, що [PERSON] як правонаступник [PERSON] підтримує позовні вимоги свого батька і право власності на спірний будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку під [ADDRESS] повинні бути визнані вже за [PERSON] , як спадкоємцем [PERSON] . Крім того, просить визнати частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, в частині виданій на ім`я [PERSON] та визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS] , обґрунтовуючи вимоги тим, що на момент смерті батька був його єдиним спадкоємцем першої черги і йому повинен належати весь будинок, на момент смерті [PERSON] , який помер [INFO] , [PERSON] не була його дружиною та не мала права на спадкування майна померлого, як спадкоємець першої черги. У обґрунтування вимог про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку позивачем зазначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди відповідно до ч.4 ст. 120 Земельного кодексу України. Виходячи з того, що [PERSON] не мала право на набуття права власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , не мала права на набуття у власність і 1/2 частини земельної ділянки під [ADDRESS] і просить визнати державний акт, виданий на її ім`я недійсним. Позивач просить визнати недійсним договори дарування від 29 травня 2013 року, якими [PERSON] подарувала 1/2 частин житлового будинку з надвірними будівлями та побутовими спорудами та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] . Вважає, що строк позовної давності не порушений як позивачем [PERSON] , який про порушення свого права дізнався лише в листопаді 2015 року і позовна заява була подана в межах позовної давності, як і правонаступником після смерті [PERSON] , який про існування обставин, які є предметом судового розгляду дізнався через свого представника лише у грудні 2018 року, а сам є недієздатною особою і реалізація його прав покладена на опікуна, який і звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] . У судовому засіданні позивач [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] та їх представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі з тих підстав, що викладені в уточненій позовній заяві. Відповідачка [PERSON] неодноразово не з`являлась у судове засідання, повідомлена належним чином, звернулася до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність та просить застосувати строкі позовної давності та з тих підстав відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачка [PERSON] до суду не з`явилась, повідомлена належним чином, про що мається її розписка про отримання судової повістки, про причини неявки суду не повідомила, а тому є підстави для розгляду справи у її відсутність. Треті особи у судове засідання не з`явилися, повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, а тому у суду є підстави для розгляду справи у їх відсутність. Зі змісту п. 25 рішення Європейського суду з прав людини від 11.04.2011 у справі «Жук проти України», яке підлягає застосуванню відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вбачається, що суди, розглядаючи справи без участі учасників процесу, повинні пересвідчитися, що їм вчасно повідомлено про дату і час розгляду справи, тобто, що їхнє право бути присутніми під час судового розгляду не було порушено. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки які належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи. Суд, вислухавши представника позивача, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно положень п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про його смерть за №750 (а.с.7) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння [ADDRESS] , що належав померлому на праві власності. За життя [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] [INFO] в м. Суми відділом ЗАГСу міськвиконкому за № 1676 (а.с.38). 27.11.1995 року державним нотаріусом Третьою Сумською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , номер у спадковому реєстрі 2-147 (а.с. 91-96). З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулося два спадкоємця- [PERSON] та [PERSON] , які є дружина та син померлого [PERSON] Факт родинних відносин підтверджується відповідними свідоцтвами про народження, укладення шлюбу. 13.02.1996 року державним нотаріусом Третьою Сумською державною нотаріальною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] за [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частини за кожним (а.с. 96). Отже, на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] , діяли норми Цивільного кодексу України, прийнятого 18.07.1963 року. Згідно ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст. ст. 529 ЦК України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, час формування вказаний - 13 листопада 2015 року на запит [PERSON] (заява № 808-03.1-90 від 13 листопада 2015 року вказано про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] 11 серпня 1993 року за номер актового запису 561 Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського територіального управління юстиції (а.с.9) та на підтвердження даного витягу наданий на запит суду запис акту про розірвання шлюбу від 11 серпня 1993 року, де вказано, що шлюб був зареєстрований 04.09.1989 року і [PERSON] почала проживати за адресою: [ADDRESS] з 1989 року (а.с. 38). Виходячи з положень п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», розірвання шлюбу припиняє статус подружжя. Отже, достовірно встановлено, що при зверненні [PERSON] із заявою до державної нотраіальної контори при прийняття спадщини і при отриманні нею свідоцтва про справо на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться адресою: [ADDRESS] на 1 / 2 частини вона не перебувала у шлюбних відносинах із спадкодавцем і не була його дружиною, а тому і не мала права на спадкування. [INFO] [PERSON] помер і після його смерті відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги є син [PERSON] , який є інвалідом з дитинства, внаслідок хвороби страждає стійким психічним розладом, не здатний усвідомлювати значення своїх дій, перебуває на «Д» обліку з 1981 року з приводу психічного захворювання. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] і батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.170). Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05.12.2016 року [PERSON] , [INFO] визнано недієздатним та її [PERSON] призначено його опікуном. Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2017 року визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] , ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2017 року рішення першої інстанції залишено в силі. Постановою Верховного Суду від 08 серпня 2018 року рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.11.2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 06 грудня 2017 року залишено в силі. Заява відповідачки про застосування строків позовної давності з посиланням на те, що свідоцтво про право на спадщину видано у 1996 році і їм пропущено строк позовної давності, суд не погоджується з даним ствердженням, оскільки сама [PERSON] як при зверненні до нотарільної контори із заявою про прийняття спадщини, так і при отриманні свідоцтва про право на спадщину за заповітом не повідомила ані нотаріуса, ані будь-кого про розірвання шлюбу зі спадкодавцем і її ствердження спростовуються дослідженими по справі доказами, з яких вбачається наявність порушеного права спочатку [PERSON] на спадщину після смерті батька [PERSON] на частину спірного домоволодіння, яке підлягає захисту судом та враховуючи, що про існування акту запису про розірвання шлюбу між його батьком та [PERSON] він дізнався лише 13 листопада 2015 року, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, у якому чітко зазначено дата запиту [PERSON] та дату видачі даного витягу, що суд визнає саме цю дату, коли позивачу стало відомо про порушення його права і пропуск строку суд визнає поважними, а порушене право підлягає захисту. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про поважність причини пропуску строку позовної давності і поновленню порушене право позивача підлягає захисту. Враховуючи те, що судом визнано обґрунтованими позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, оформлення спадкових прав спадкоємцем [PERSON] має бути вирішено державним нотаріусом у відповідності до вимог ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року. Так, оформлення прав на спадкове майно входить до виключної компетенції органів нотаріату, втручання суду в їх діяльність та вирішення питань, що належать до їх виключної компетенції не допускається. Згідно до п. 1, 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР. Отже, на момент відкриття спадщини після померлого [PERSON] , діяли норми Цивільного кодексу України, прийнятого 18.07.1963 року. Згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно зі ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. А отже, суд приходить до висновку, що видачею свідоцтва про право на спадщину [PERSON] порушено право [PERSON] на спадщину після смерті батька, а отже зазначене свідоцтво підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. Судом встановлено, що на підставі рішення Сумської міської ради від 25.07.2012 року за №1631-МР на ім`я [PERSON] видано Державний акт на право власності серії ЯМ№919253 на земельну ділянку за адресою розташування [ADDRESS] і вона є власником земельної ділянки площею 0,0630 га (а.с. 244). Відповідно до статті 40 Земельного кодексу України ( чинний в ред. 2012 р.) громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безооплатно у власнітсь або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жиллого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами. Згідно до частини 4 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Виходячи з того, що судом визнано обґрунтованими позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] Ѕ частини жилого будинку [ADDRESS] , який розташований на земельній ділянці і передана їй у власність на підставі Державного акту серії ЯМ№919253 на земельну ділянку за адресою розташування [ADDRESS] , а тому суд дійшов висновку про визнання недійсним і даного державного акту на земельну ділянку. Відповідно до статті 120 ЗК України у разу набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, частиною другою цієї статті визначено захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки, здійснються шляхом, зокрема, визнання прав, визнання угод недійсними, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. 29.05.2013 між [PERSON] та [PERSON] укладені договіри дарування житлового будинку, відповідно до умов якого обдаровувані прийняли в дар на праві приватної спільної часткової власності 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та 1/2 частини земельної ділянки, розташованої під номером [ADDRESS] площею 0,0630 га. Договіри посвідчено приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., зареєстровано в реєстрі за № 825 і №827 (а.с. 40, 79). У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Пункт 3 ст. 215 ЦК України визначає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Виходячи з п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до постанови ПленумуВерховного СудуУкраїни N9від 06.11.2009року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексомУкраїни та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову застосовують норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішують справи. Згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оспорювані правочини є такими, що породжують цивільні права та обов`язки. Проте їхня дійсність може бути оспорена стороною правочину або іншою зацікавленою особою у судовому порядку. Тобто, хоча безпосередньо правовою нормою їхня недійсність не передбачається, але разом із тим у сторони правочину або зацікавленої особи існує можливість звернутися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним. Так, відповідно до ст.717ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. На підставі викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] неправомірно отримавши свідоцтво про право на спадщину на спірну частину будинку, розпорядилась нею на користь відповідача [PERSON] , чим порушила встановлені законодавством правила спадкування, а також майнові права позивача, у зв`язку з чим договір дарування підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, укладенням договору дарування частки будинку, право власності на яку підтверджувалось вищевказаним свідоцтвом, відповідач [PERSON] порушила право позивача на спадкування належної йому за законом частки у спадковому майні, а відповідно порушила встановлені законом правила спадкування, а також майнові права позивача, що відповідно до ч. 1. ст. 203 ч.1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договору дарування квартири частково недійсним. Згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, а також ратифіковано перший протокол та протоколи № 2, 4, 7, 11 до Конвенції. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно дост. 41 Конституції Україникожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Проаналізувавши усі надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним державного акту на право власності 1/2 частини земельної ділянки та визнання недійсним договору дарування від 29 травня 2013 року є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Репетун О.Є. винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що у зв`язку зі зверненням [PERSON] , що діє від імені недієдатного [PERSON] з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку житлового будинку та частку земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] після померлого [INFO] в м. Суми батька - [PERSON] вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно не може бути видані з таких підстав: відсутність правовостановлюючих документів на дане нерухоме майно (а.с.184). Таким чином, укладенням договору дарування частки квартири, право власності на яку підтверджувалось вищевказаним свідоцтвом, відповідач [PERSON] порушила право позивача на спадкування належної йому за законом частки у спадковому майні, а відповідно порушила встановлені законом правила спадкування, а також майнові права позивача, що відповідно до ч. 1. ст. 203 ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання договору дарування квартири частково недійсним та визнання за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та побутовими будівлями, що знаходяться за адерсою: [ADDRESS] як набутий в порядку спадкування після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] і право власності на земельну загальною площею 0,0630 га, кадастровий номер 5910136600:07:025:0049, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , як набуту у порядку спадкування після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved