Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-01 00:00:00

Представник позивача - Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» (далі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за комунальні послуги, обґрунтовуючи свій позов тим, що позивач надає послуги з централізованого опалення відповідачу за адресою: [ADDRESS] , але відповідач в повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювала, в результаті чого виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 листопада 2014 року по 31 квітня 2020 року в розмірі 24498,28 грн. Вказану суму заборгованості, а також інфляційні втрати у розмірі 3913,34 грн та 3% річних у розмірі 1533,85 грн позивач просить стягнути на свою користь з відповідача. В судове засідання сторони не викликались. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило. Відповідачем подано відзив на позов, в якому вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту надання відповідачу послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а також доказів щодо якості цих послуг. З розрахунком заборгованості вона не погоджується, оскільки позивачем пропущено строк загальної позовної давності, а також строк позовної давності в один рік, який застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Щодо сплаченого судового збору відповідач не заперечує. Просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Також відповідачем подано заяву про застосування строку позовної давності. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 липня 2020 року постановлено прийняти до розгляду позовну заяву Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги та відкрити провадження у справі. Розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Дослідив матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини. Згідно із статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом частини 1 статті 901, частини 1 статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Статтею 525 ЦК України, передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Крім того, згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання комунальних послуг по централізованому опаленню між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги", Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Згідно частини 1 статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», 2004 року, який діяв станом на час виникнення спірних правовідносин, плата за послуги нараховується щомісячно. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Згідно пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Згідно ч. ч. 1, 2 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» 2004 року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Пункт 1 частини першої статті 20 вказаного закону передбачав право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктами 1 та 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов`язок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Тому споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг між позивачем та відповідем не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача. Як встановлено судом, відповідач зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 07 серпня 2005 року (а.с.13) та є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються АТ «Криворізька теплоцентраль». Із копії нотаріально посвідченої довіреності виданої на ім`я [PERSON] , видно, що правильне прізвище відповідача [PERSON] (а.с.22). Із відзиву на позов видно, що відповідач посилається на відсутність доказів позивача щодо надання житлово-комунальних послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, однак в свою чергу жодних доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення, відповідачем суду не надані. Доказів про звернення до позивача із заявами та скаргами щодо неналежного надання послуг - відповідачем також не надано та про такі обставини у відзиві не вказано. Так, згідно з наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення квартири [ADDRESS] за період з 01 листопада 2014 року по 30 квітня 2020 року становить 24498,28 грн (а.с.5). Окрім того, позивачем нараховані інфляційні втрати в розмірі 3913,34 грн та 3% річних від простроченої суми заборгованості в розмірі 1533,85 грн (а.с.6). Відповідач не погоджуючись з наданим розрахунком заборгованості свого розрахунку не здійснила, доказів про оплату комунальних послуг з централізованого опалення не надала. Разом з тим, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності. Вирішуючи питання про застосування строку позовної давності, суд приходить до наступного. Норми ст. 256 ЦК України визначають, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до положень ст. 257, ч.2 ст.268 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті). Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Із розрахунку заборгованості, наданого позивачем, судом встановлено, що відповідач періодично здійснювала оплату за комунальні послуги позивача, а саме: січень 2015 року в сумі 48,00 грн, жовтень 2015 року - 42,00 грн, серпень 2016 року - 70,00 грн, вересень 2016 року - 650,00 грн, жовтень 2016 року - 400,00 грн, листопад 2016 року - 290 грн, грудень 2016 року - 406,56 грн, січень 2017 року 502,18 грн, лютий 2017 року - 500,00 грн, березень 2017 року - 500,00 грн, квітень 2017 року - 125,00 грн, лютий 2020 року - 500 грн (а.с.5). Таким чином, здійснюючи платежі, відповідач визнавала свій обов`язок по оплаті послуг позивача з централізованого опалення квартири, а тому, виходячи з вказаних положень закону, строк позовної давності переривався, спливу строку загальної позовної давності по вимогам щодо стягнення заборгованості по оплаті за послуги централізованого опалення судом не встановлено. Відповідач помилково стверджує в заяві про застосування строку позовної давності, що останній платіж за житлово-комунальні послуги було внесено в квітні 2017 року. Застосування до спірних правовідносин спеціальної позовної давності судом також відкидається, оскільки позивач не просить стягнути з відповідача неустойку за порушення зобов`язань, а заявляє вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, що передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). На підставі ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, що викладені у відзиві не підтверджені належними та допустимими доказами, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за послуги з централізованого опалення підлягають задоволенню. Як видно із матеріалів справи, позивач заявляє вимоги про стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат в розмірі 3913,34 грн і 3% річних від простроченої суми в розмірі 1533,85 грн та надав розрахунок. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини 2 статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком інфляційних втрат та 3% річних за період з часу виникнення заборгованості - з 01 листопада 2014 року по 30 квітня 2020 року. Отже, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір у розмірі 2 102,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved