Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

У квітні 2017 року позивач звернулася до суду вказаним вище позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 32113000000:69:031:0416 загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та 1/2 частину земельної ділянки кадастровий номер 32113000000:69:031:0417 загальною площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства, що розташовані за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Маяковського, 73, в порядку спадкування за законом після смерті її рідного брата [PERSON], який помер 10 вересня 2016 року. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказувала на те, що 10 вересня 2016 року помер її брат [PERSON] Вона є єдиним спадкоємцем за законом. У Ржищівській міській державній нотаріальній конторі заведено спадкову справу та видано їй свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями та спорудами, розташований у м. Ржищів Київської області по вул. Маяковського, 73. Крім будинку, до складу спадкового майна входять дві земельні ділянки, які належать [PERSON] та належали її братові на праві спільної сумісної власності, розташовані за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Маяковського, 73, а саме: земельна ділянка, кадастровий номер 32113000000:69:031:0416 загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); земельна ділянка, кадастровий номер 32113000000:69:031:0417 загальною площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства. Проте, відповідно до постанови нотаріуса від 14 березня 2017 року №146/5231, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, оскільки земельні ділянки перебувають на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток за кожним із співвласників. Тобто, права власності на земельні ділянки оформлені без врахування положень п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України. Провести реєстрацію права власності на невизначену частку після померлого також неможливо. [PERSON] не складав заповіту про розпорядження власним майном на випадок своєї смерті, тому перехід всіх його прав та обов'язків здійснюється до його спадкоємців за законом в порядку черговості, визначеного ст. 1258 ЦК України, крім випадків встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Оскільки спадкоємців І та ІІ черги, крім позивача, у спадкодавця немає, то вона є єдиним спадкоємцем за законом. Факт, що позивач є рідною сестрою спадкодавця підтверджується свідоцтвами про народження. На момент смерті брата вона проживала разом з ним за однією адресою. Тому, отримавши постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії вона вимушена звернутися з позовом до суду. У зв'язку з цим, позивачка на підставі ст. ст. 328, 1216, 1218, 1225, 1268, 1297 ЦК України, просила позовні вимоги задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримувала у повному обсязі. Представник Ржищівської міської ради Київської області у судове засідання не з'явився, про дату, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник третьої особи - Ржищівської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи без участі представника. У заяві також вказувала, що відповідно до ст. 355 ЦК України необхідно спірне майно визнати спільною частковою власністю [PERSON] та померлого25 січня 2016 року [PERSON] по 1/2 частці кожного у праві власності на земельну ділянку. Надав для огляду спадкову справу № 168/2016 та просив розглядати справу без їх участі. Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали спадкової справи №168/2016, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, виходячи з такого. З матеріалів справи судом установлено наступне. Згідно свідоцтва про смерть, серії 1-ОК № 379251, виданого Ржищівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Київській області 14 вересня 2016 року, встановлено, що [PERSON] помер 10 вересня 2016 року (а.с. 9). Згідно свідоцтва про народження, серії V-УP № 0424133 від 10 листопада 1962 року встановлено, що [PERSON] народився 21 жовтня 1962 року, батько- Шевченко М.М., мати - [PERSON] (а.с. 10). Згідно свідоцтва про народження, серії ІІ-ЯР № 033043 від 15 березня 1958 року встановлено, що [PERSON] народилася 27 лютого 1958 року, в графі батько - запис відсутній, мати - [PERSON] (а.с. 11). Згідно свідоцтва про шлюб, серії ІІІ-УР № 647136 від 24 лютого 1962 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24 лютого 1962 року, прізвище після укладення шлюбу "Шевченко" (а.с. 12). Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 березня 2017 № 314, встановлено, що спадкоємцем [PERSON] є його сестра [PERSON] Спадкове майно складається з 1/2 частини житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Маяковського, 73 (а.с. 13). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 травня 2014 року № 21525740, встановлено, що [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 32113000000:69:031:0416 загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 130 593 грн 85 коп. (а.с. 14-16). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13 травня 2014 року № 21516017, встановлено, що [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка, кадастровий номер 32113000000:69:031:0417 загальною площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки - 3 025 грн 38 коп. (а.с. 17-19). Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14 березня 2017 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на спадщину після померлого [PERSON] на земельні ділянки, надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з тим, що земельні ділянки перебувають на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток за кожним із співвласників (а.с.20). Згідно дослідженої спадкової справи № 168/2016 встановлено, що 22 жовтня 2016 року [PERSON] подала до Ржищівської міської держнотконтори заяву про прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] (а.с. 38). Згідно свідоцтва про шлюб, серії ІІ-БК № 326112 від 30 травня 1981 року, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 30 травня 1981 року, прізвище після укладення шлюбу [PERSON] (а.с. 5). Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21 грудня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4233 встановлено, що [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями 1/2 частини кожен житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами в м. Ржищів Київської області по вул. Маяковського, 73, після смерті [PERSON] (а.с. 42-43). За ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів\~ може бути визнання права. Відповідно до вимог ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється\~ у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. \~Відповідно до ст. 328 ЦК України\~ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за законом, відповідно до ст. 1217 ЦК України. Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст.1216 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Згідно із ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1262 ЦК України у другу чергу право спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері. Спадкоємець має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від неї (ст.ст.1268, 1270 ЦК України). Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Згідно з розясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). На виконання вимог частини 1 статті 1297 ЦК України позивач звернулась до нотаріальної контори. Так, зі спадкової справи № 168/2016 до майна померлого 10 вересня 2016 року [PERSON] вбачається, що 22 жовтня 2016 року [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті брата [PERSON] Згідно заяви позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 14 березня 2017 року. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 частки у праві власності на житловий будинок з відповідними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Київська область, м. Ржищів, вул. Маяковського, 73 (а.с.13). Постановою державного нотаріуса Ржищівської\~ міської державної нотаріальної контори від 14 березня 2017 року позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, надані для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ведення особистого селянського господарства, у зв'язку з тим, що земельні ділянки перебувають на праві спільної сумісної власності без визначення розміру часток за кожним із співвласників (а.с.20). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доводів або заперечень.\~ Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що частки [PERSON], [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки: кадастровий номер 32113000000:69:031:0416 загальною площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 32113000000:69:031:0417 загальною площею 0,17 га для ведення особистого селянського господарства є рівними і кожному з них належить по 1/2 частині. Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті брата [PERSON] та прийняла спадщину в установленому законом порядку, шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори. Постановою нотаріуса [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні земельні ділянки. Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог та їх обґрунтованість.\~Отже, є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved