Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, в якому просила встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON], [INFO], в період з 01 березня 2009 року по [INFO] року, та встановити факт прийняття нею спадщини за [PERSON], яка померла [INFO] року, що складається з квартири за адресою: [ADDRESS]. В позовній заяві позивачка посилалась на те, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належала спадкодавцю на підставі договору №2000-007П купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Одеською універсальною біржею «Витязь» 05 лютого 2000 року. Оскільки вона проживала із [PERSON] у зазначеній квартирі з березня 2009 року, була пов'язана з нею спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, вели спільний бюджет та спільне господарство, та враховуючи відсутність у спадкодавця [PERSON] інших спадкоємців, вважає себе спадкоємцем четвертої черги. Також позивачка посилалась на те, що оскільки на час смерті [PERSON] вона проживала у вищезазначеній квартирі та після її смерті залишилась проживати в ній, то фактично прийняла спадщину. Під час судового засідання представник Одеської міської ради заявив зустрічний позов про визнання спадщини відумерлою та виселення [PERSON] з квартири. Свої вимоги обґрунтував тим, що відсутні відомості про проживання [PERSON] в квартирі, яка належала [PERSON] Окрім того, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], а тому не може вважатися особою, що проживала разом зі спадкодавцем. Враховуючи вказані обставини представник Одеської міської ради просив визнати спадщину відумерлою, в зв'язку з тим, що інших спадкоємців на спадкове майно немає, а [PERSON] висилити, як особу, що проживає без достатніх правових підстав. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Одеської міської ради заперечував проти задоволення первісного позову та просив задовольнити зустрічний позов. В судовому засіданні допитані свідки пояснили наступне: Згідно пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], допитаних у судовому засіданні, [PERSON] проживала спільно з [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з початку березня 2009 року до дня смерті [PERSON], та проживає за даною адресою до теперішнього часу. Мешкати в зазначеній квартирі [PERSON] стала по запрошенню [PERSON], оскільки остання була самотньою та потребувала догляду, а [PERSON] шукала місце проживання у зв'язку із погіршенням взаємовідносин із батьками. Взаємовідносини [PERSON] та [PERSON] свідки охарактеризували як взаємовідносини бабусі з онучкою, оскільки вони були пов'язані спільним побутом, вели спільне господарство, спільно несли побутові витрати. Також свідки підтвердили, що взаємовідносини між [PERSON] та [PERSON] з приводу проживання останньої у вищезазначеній квартирі не мали характеру цивільно-правового договору, предметом якого виступала оренда житла, [PERSON] за проживання грошових коштів [PERSON] не сплачувала. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає за адресою: [ADDRESS], з 2011 року, з цього ж часу вона знає [PERSON], яка проживала спільно з [PERSON] у квартирі №18 даного будинку. Проживали [PERSON] та [PERSON] як бабуся з онучкою, були однією сім'єю та вели спільне господарство, а саме спільно оплачували побутові послуги, спільно придбали побутову техніку, продукти харчування, ліки тощо. Після смерті [PERSON], [PERSON] самостійно організувала її поховання та продовжила мешкати у квартирі [PERSON], де й проживає до теперішнього часу. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], після смерті якої відкрилась спадщина за законом, яка складається з квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] проживала спільно з [PERSON] з березня 2009 року, вели спільне господарство та спільний бюджет, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Після смерті [PERSON], [PERSON] особисто організувала її поховання, що підтверджується свідоцтвом про поховання [NUMBER] від 22.10.2015, договором-замовлення на організацію та проведення поховання, квитанцією про оплату послуг, пов'язаних із похованням [PERSON]. На момент смерті [PERSON] [PERSON] постійно проживала в [ADDRESS] та після її смерті продовжила там проживати, фактично вступивши в управління зазначеним майном. Факт спільного проживання спадкодавця та позивача протягом останніх п'яти років підтверджується показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], квитанціями про сплату комунальних послуг, квитанціями про оплату товарів (побутової техніки, лікарських засобів, предметів вжитку). Як вбачається із матеріалів справи, спадкоємці за законом першої, другої та третьої черги у спадкодавця відсутні. 11 листопада 2015 року [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини за законом, та 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] до спадкового реєстру внесені відомості про заведену спадкову справу №58193937 щодо спадкодавця [PERSON], померлої [INFO] року. Проте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв'язку з відсутністю рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем [PERSON] протягом останніх п'яти років. Суд критично оцінює доводи та представлені докази представника ОМР стосовно не проживання [PERSON] разом з [PERSON], оскільки вони спростовуються однотипними показаннями свідків, письмовими доказами та в сукупності свідчать про протилежне, а саме, про проживання [PERSON] однією сім'єю разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Стосовно реєстрації місця проживання [PERSON], за адресою, відмінною від місця проживання, суд зазначає, що «реєстрацію місця проживання» слід відрізняти від «місця фактичного проживання». Даний висновок підтверджується листом ВССУЦКС від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якого, у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом із спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель), у відповідному населеному пункті, в якому особа проживає постійно. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. З огляду на викладене, суд бере до уваги докази які мають відношення для встановлення юридичного факту - проживання однією сім'єю, а не реєстрацію за одним місцем проживання. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, той факт, що [PERSON] постійно проживала з [PERSON] на час відкриття спадщини, суд вважає, що [PERSON] прийняла спадщину після [PERSON] Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", роз'яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За змістом ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка не обов'язково складається з людей, які перебувають у шлюбі. Сім'ю також є соціальна група осіб, поєднаних спільним побутом, які здійснюють свою життєдіяльність на основі спільного економічного, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності. Таким чином, позивач [PERSON] є спадкоємцем 4-ї черги майна померлої [PERSON] та після її смерті прийняла спадщину, яка складається з квартири а адресою: [ADDRESS]. Суд вважає, що є всі підстави для задоволення первісного позову. Крім того, слід зазначити, що задоволення первісного позову повністю виключає задоволення вимог за зустрічним позовом, оскільки відсутні підстави на які посилається позивач за зустрічним позовом, а саме, на відсутність спадкоємців, в результаті чого спадкове майно може бути визнане відумерлим та виселення [PERSON] зі спірної квартири, як особи, що не має належних правових підстав.

Outcome: approved