Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом про визнання за [PERSON] права власності на об`єкт нерухомого майна - складську будівлю площею 205.40 м.кв., розташовану по [ADDRESS] . Посилається на те, що 08.11.2004 між [PERSON] та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Ганичі» в особі ліквідатора Немеша М.М. було укладено договір купівлі-продажу про придбання нерухомого майна - будівлю цеху по дикоростучих, розташованого по [ADDRESS] , за 13514.40 гривень. Зазначене нерухоме та рухоме майно, в тому числі і будівля цеху по дикоростучих, розташована по [ADDRESS] , були передані фактично (в натурі) [PERSON] на виконання договору купівлі-продажу, що стверджується актом прийому-передачі майна від 08.11.2004 року. Відповідно до довідок виконкому Ганичівської сільської ради від 13.02.2020 [PERSON] дійсно користується будівлею за адресою [ADDRESS] , з 2004 року, яка була побудована в 1983 році. Відповідно до рішення Ганичівської сільської ради № 7 від 06.02.2020, нежитловій будівлі СГВК «Ганичі» присвоєно адресу: [ADDRESS] , до складу якої входить складська будівля площею 205.40 м.кв. Зазначену будівлю позивач використовує з моменту придбання - 08.11.2004 - постійно, безперервно та відкрито. Будь-які претензії щодо користування позивачем будівлею з боку органу місцевого самоврядування, на території якого розташоване нерухоме майно - Ганичівська сільська рада чи інших третіх осіб відсутні. Сільськогосподарський виробничий кооператив «Ганичі», від якого позивачем було придбано нерухоме майно - складська будівля, розташована у [ADDRESS] , станом на день звернення до суду є припиненим згідно відомостей з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. З наведених обставин вбачається, що позивач [PERSON] добросовісно заволодів чужим нерухомим майном - складською будівлею, розташованою по [ADDRESS] , фактично володіє і користується зазначеним нерухомим майном безперервно, відкрито протягом строку, що є більшим за 10 років. Відповідно до висновку про незалежну оцінку нерухомого майна - складської будівлі, розташованої по [ADDRESS] , ринкова вартість зазначеного об`єкту становить 209608.64 гривень. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Надав суду лист про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 08.11.2004 між [PERSON] та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Ганичі» в особі ліквідатора Немеша М.М. було укладено договір купівлі-продажу про придбання нерухомого майна - будівлю цеху по дикоростучих, розташованого по [ADDRESS] , за 13514.40 гривень. Актом прийому-передачі майна від 08.11.2004 року стверджено, що позивачу було передано нерухоме та рухоме майно: цех по дикоростучих, хрестовина та валики, розташовані по [ADDRESS] . 2 березня 2020 року на ім`я [PERSON] було виготовлено технічний паспорт на складську будівлю [ADDRESS] . Із експлікації приміщень складської будівлі [ADDRESS] , вбачається, що будівля складається з тамбуру загальною площею 4.5 м.кв., адмін. приміщення - 11.90 м.кв., складського приміщення - 83 м.кв., складського приміщення - 106 м.кв. Відповідно до довідок Ганичівської сільської ради № 544 та № 545 від 13.02.2020 [PERSON] дійсно користується будівлею за адресою: [ADDRESS] , з 2004 року, яка побудована в 1985 році. Рішенням Ганичівської сільської ради № 7 від 06.02.2020 стверджено, що нежитловій будівлі СГВК «Ганичі» присвоєно поштову адресу [ADDRESS] . Відповідно до звіту про оцінку майна об`єкт оцінки - складська будівля, загальною площею 205.40 м.кв., розташована за адресою: [ADDRESS] , оцінюється у розмірі 209608.64 гривень. Сільськогосподарський виробничий кооператив «Ганичі», від якого позивач придбав нерухоме майно станом на день звернення до суду, згідно відомостей з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинив свою діяльність. Статтями 16, 328 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути в тому числі і визнання права; право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно вимог ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Відповідно до ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи, що позивач придбав майно у встановленому законом порядку, однак не зареєстрував договір купівлі-продажу, майно передано йому згідно акту приймання-передачі згідно договору купівлі-продажу майна на аукціоні, відповідно до якого майно передається після проведення оплати, колишній власник припинив своє існування, добросовісно володіє нерухомим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користується ним, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на нього за набувальною давністю. За таких обставин,

Outcome: approved