Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаною позовною заявою до Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 лютого 2019 року відповідача у справі Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення було замінено на належного - Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області. В обґрунтування позову зазначено, що позивач [PERSON] з 23 червня 2001 року перебувала у шлюбі з [PERSON]. Працюючи з 09 вересня 2013 року у ВП «Шахта Центральна» ДП «Торецьквугілля» вибійником на вибійних молотках 6 розряду з повним робочим днем на підземній роботі, [PERSON] [INFO] трагічно загинув на виробництві під час виконання своїх трудових обов'язків. За фактом загибелі [PERSON] проведено спеціальне розслідування нещасного випадку по наслідках якого складено Акт по формі Н-5 від 01.11.2018 року та Акт по формі Н-1 № 20 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом від 31.10.2018 року. В позові зазначено, що у зв'язку із загибеллю [PERSON] відповідачем призначена та виплачена дітям загиблого лише одноразова допомога в сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а виконання обов'язку виплати одноразової допомоги сім'ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка в грошовому еквіваленті становить 184100,00 гри., управлінням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області ігнорується, в зв'язку з тим, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою, ніж його дружина та діти. Позивач вважає, що такі дії Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області є неправомірними та такими, що порушують права та законні інтереси її родини, визначені Конституцією України, тому в позові ставиться питання про стягнення з управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області на користь [PERSON], одноразову допомогу внаслідок загибелі її чоловіка - [PERSON] від нещасного випадку на виробництві, що стався з ним [INFO], в розмірі 184100,00 грн. У відзиві на позовну заяву від 17.01.2019 року представником відповідача зазначено, що з позовними вимогами Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькі області, не згодне в повному обсязі. Згідно діючого законодавства, дітям загиблого на виробництві [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було виплачено суму одноразової допомоги у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та призначена щомісячна страхова виплата виходячи з середньомісячної заробітної плати потерпілого до настання страхового випадку. Що стосується призначення одноразової допомоги позивачу у сумі що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму, то у відзиві зазначено що відповідач не має для цього законних підстав, оскільки на підставі копії паспорта загиблого [PERSON], він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], в той час як позивач [PERSON], яка є дружиною загиблого зареєстрована за іншою адресою, а саме: [ADDRESS]. Отже, вказані обставини щодо місця реєстрації позивача та її загиблого чоловіка, які на думку відповідача вказують на відсутність підстав вважати дійсним факт проживання їх однією сім'єю, виключають можливість виплати на користь [PERSON] одноразової допомоги у зв'язку із загибеллю її чоловіка [PERSON] Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що потерпілий виробництві [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою ніж позивач, у відзиві на позовну заяву зазначено, що [PERSON] не має право на призначення одноразової допомоги сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини, що мають значення для вирішення спору та перевіривши їх доказами, наданими сторонами, визначившись із правовими нормами, які слід застосувати до спірних відносин, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач по справі [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], зареєстрованому 23 червня 2013 року відділом реєстрації актів громадянського стану Радомишльського району Житомирської області , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 23 червня 2001 року (а.с.6). Під час вказаного вище шлюбу у подружжя народилися діти : донька - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO] (а.с. 7,8). [INFO] [PERSON] помер внаслідок нещасного випадку на виробництві під час виконання своїх трудових обов'язків (актовий запис № 67 від 12 жовтня 2018 року), про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 12.10.2018 року, (а.с.12). По факту смерті [PERSON] проведено спеціальне розслідування нещасного випадку по наслідках якого складено Акт по формі Н-5 від 11.10.2018 року (а.с. 13-18) та Акт по формі Н-1 № 20 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом від 31.10.2018 року (а.с.19-22). У зв'язку із загибеллю [PERSON], його дітям, [PERSON] та [PERSON] було виплачено суму одноразової допомоги у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та призначена щомісячна страхова виплата виходячи з середньомісячної заробітної плати потерпілого до настання страхового випадку. Дані обставини не заперечуються сторонами по справі. Разом з цим, виплата одноразової допомоги членам сім'ї загиблого, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, відповідачем не здійснена, у зв'язку з тим, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою, ніж його дружина та діти, тож, на думку відповідача відсутній факт проживання [PERSON] з загиблим [PERSON] однією сім'єю, що в свою чергу виключає можливість виплати на користь [PERSON] одноразової допомоги у зв'язку із загибеллю її чоловіка [PERSON] Судом встановлено, що між сторонами по справі виникли правовідносини, які врегульовано Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Згідно з ч. 6 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідачем призначена та виплачена дітям загиблого одноразова допомога в сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб та призначені щомісячні страхові виплата виходячи з середньомісячної заробітної плати потерпілого до настання страхового випадку, а виплата одноразової допомоги сім'ї загиблого в сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, Управлінням Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області не здійснена, в зв'язку з тим, що на день смерті [PERSON] був зареєстрований за іншою адресою, ніж його дружина та діти. З огляду на це суд зазначає таке. У відповідності до норм ст. 3 Сімейного кодексу України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Отже, за змістом ст. 3 Сімейного кодексу України ознаками сім'ї та членства в сім'ї є не тільки шлюб та шлюбні відносини, а і такі важливі ознаки як кровна спорідненість, спільне проживання і пов'язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов'язків. Окрім того, у п. 3 Рішення Конституційного суду України від 28 вересня 2000 року у справі № 10-рп/2000 визначено, що стаття 24 Конституції України гарантує кожному громадянинові України рівні конституційні права і свободи і проголошує рівність прав громадян перед законом. Проголошуючи рівність усіх громадян перед законом, стаття 24 Конституції України таким чином встановлює і рівну підлеглість усіх громадян законам України. За змістом статті 24 Конституції України під словосполученням "місце проживання" мається на увазі місце проживання громадян за територіальною ознакою (село, селище, місто чи інша адміністративно-територіальна одиниця), а не конкретне жиле приміщення (будинок, квартира, службова квартира). У відповідності до норм встановлених ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з положеннями викладеними в ст. 36 Сімейного кодексу України шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 23.12.2004 року, витягу від 23.12.2004 року № 6000143 про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 24, 25), квартра [ADDRESS] належить по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] Окрім того, факт сумісного проживання подружжя [PERSON] в квартирі [ADDRESS], тобто за адресою реєстрації місця проживання позивача, підтверджується відповідними довідками про склад сім'ї № 9799 від 17.10.2018 року та № 9798 від 17.10.2018 року (а.с.26,27) та Актом дільничного комітету від 28.11.2018 року (а.с.28). Отже, аналізуючи викладене, суд доходить висновку про те, що не зважаючи на те, де був зареєстрований загиблий [PERSON], він перебував у шлюбі з позивачем по справі на протязі останніх сімнадцяти років його життя, сім'я, членами якої були його дружина та діти, які постійно проживали в одній квартирі, яка перебуває у власності подружжя [PERSON], мали відносно один одного рівні права та обов'язки, кожний з яких в своїй мірі піклувався один про одного. Наведене дає підстави суду дійти висновку про неспроможність доводів представника відповідача щодо непідтвердження факту перебування [PERSON] та [PERSON] у сімейних відносинах за обставин різної адреси реєстрації їх місця проживання. З огляду на викладені обставини суд доходить висновку, що відповідачем по справі порушені права та законні інтереси особи, в тому числі і малолітніх дітей, що полягає у несплаті одноразової допомоги сім'ї загиблого у сумі, яка дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, що передбачено Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Як встановлено у судовому засіданні, страховий випадок з [PERSON] стався [INFO]. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб складає з 1 липня - 1841 гривня. Отже, сума одноразової допомоги сім'ї [PERSON] повинна складати 184100,00 грн. (100*1841,00). Ураховуючи викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі. З відповідача, Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області слід стягнути на користь позивача [PERSON] одноразову допомогу сім'ї потерпілого на виробництві [PERSON] у сумі 184100,00 грн. Відповідно до п/п 2 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання фізичною особою до суду позову немайнового характеру справляється судовий збір за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» (в редакції яка діяла на станом на момент звернення позивача до суду) розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 гривні. Тобто, сума судового збору повинна складати 704,80 грн. (1762 грн. х 0,4 = 704,80 грн.). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи. З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про те, що позивач звільнена від сплати судового збору у сумі 704,80 грн. за подання до суду цього позову. У відповідності до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Положеннями ч. ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки раніше суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі, позивачем і відповідачем судові витрати не понесені, ураховуючи положення ст. 141 ЦПК України, судовий збір у сумі 704,80 не стягується зі сторін по справі, оскільки, позивач звільнена від сплати судового збору, а стягнення судового збору з відповідача у даному випадку не передбачено процесуальним законом.

Outcome: approved