Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

У березні 2017 року позивач звернувся до суду з цим позовом до відповідача, в якому просив, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 531 353 грн. 66 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежитлові будівлі (лазня, ганок), які розташована в [ADDRESS] (далі - нежитлові будівлі), а також судові витрати понесені ним при подачі позову. В обґрунтування позову зазначає, що 28.02.2008 року між Акціонернор-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», назву якого було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, було укладено Кредитний договір № 287/1-574 (далі - Кредитний договір). Цього ж дня, в рахунок забезпечення виконання умов Кредитного договору перед Банком, відповідач уклав Іпотечний договір № 1 (далі - Іпотечний договір), відповідно до умов якого передав в іпотеку нежитлові приміщення. Відповідно до умов кредитного договору банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав в повному обсязі. Останній, в свою чергу, порушив свої договірні зобов'язання та ухиляється від їх виконання, у зв'язку з чим у нього перед банком виникла заборгованість на суму 531 353,66 грн. Сторони в судове засідання не прибули. Представник позивача надіслав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених в позові, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання будучи належним чином повідомлений не прибув, представвник відповідача в письмовому клопотанні до суду від 20.06.2017 року позовні вимоги не визнав. Дослідивши письмові матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст. 3 ЦК). Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Судом встановлено, що 28.02.2008 року між Акцірнерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 287/1-574 (а.с.6-9, 40), за умовами якого останній отримав кредит в сумі 350 000 грн., з кінцевим терміном погашення до 27 лютого 2018 року, зі сплатою 14,5 відсотків річних за його користування, з порядком погашення заборгованості за кредитом згідно «Графіку». Відповідно до додаткової угоди № 1 від 20 жовтня 2008 року про внесення змін до Договору, розмір відсоткової ставки за користування кредитом збільшено до 19 % на рік, та кінцевий термін повернення заборгованості визначено до 26 лютого 2018 року (а.с. 14). Додатковою угодою № 2 до Договору від 04 березня 2011 року визначено максимальний ліміт заборгованості за договором в сумі 411 000 грн. (а.с. 15). Виконання умов кредитного договору відповідачем було забезпечено договором іпотеки від 28 лютого 2008 року, укладеним між останнім та банком, предметом якого є належні відповідачу на праві власності (на підставі договору купівлі-продажу) нежитлові будівлі (лазня, ганок), загальною площею 108 кв. м., розташовані на неприватизованій земельній ділянці, по [ADDRESS] /а.с.18-20/. Відповідно до договору іпотеки сторонами обумовлена вартість предмету іпотеки у 504 000 грн. Як кредитний договір, так і договір іпотеки є чинними і ніким неоспорені. Перед їх укладенням відповідач був повідомлений про всі умови кредитування в банку, орієнтовну сукупну вартість кредиту та погодився з ними. Належним чином не виконуючи умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати відсотків, на день звернення позивача до суду з даним позовом загальна заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 19 січня 2017 року становить 531 353,66 грн., яка включає в себе: заборгованість за кредитом - 310 139,46 грн., заборгованість по відсоткам - 186 415,96 грн., інфляційні витрати за кредитом - 14 554,40 грн., інфляційні витрати за відсотками - 20 243,84 грн. /а.с.31-35, 36/. Правильність проведеного позивачем розрахунку відповідачем не спростована, будь-яких клопотань на його спростування ним не заявлено. Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель має право у випадку невиконання основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки та у випадку порушення іпотекодавцем обов'язків встановлених Договором вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Частинами 1 та 3 статті 33 Закону України від 05.06.2003 року № 898-ІV "Про іпотеку" (далі - Закон № 898-ІV) передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 20 лютого 2017 року банком було направлено відповідачу письмову вимогу про добровільне погашення наявної заборгованості, попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.29-30/. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконує умови кредитного договору, не здійснює погашення кредиту і відсотків та на день подачі позовної заяви до суду заборгував позивачу грошові кошти. Таким чином, невиконання відповідачем своїх договірних зобов'язань порушило право позивача на своєчасне та в повному обсязі отримання грошових коштів, які були надані в кредит. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. При вирішенні питання щодо доцільності звернення стягнення на предмет іпотеки суд приймає до уваги, що сума заборгованості по кредиту становить 531 353,66 грн., а ринкова вартість предмета іпотеки, відповідно до висновку про вартість майна здійсненого ТОВ «Бізнес Ассіст», що діє на підставі Сертифіката оціночної діяльності від 21 жовтня 2016 року № 813/16, станом на 13 червня 2017 року становить 246 024 грн. (а.с. 84), тобто сума заборгованості за кредитом є співмірною з вартістю іпотечного майна, а також той факт, що відповідач, згідно розрахунку заборгованості, з 2013 року взагалі не вносив кошти на виконання умов кредитного договору. На підставі вищевказаного, суд вважає доведеним факт неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору та задовольняє позов. Відтак, дослідивши усі матеріали справи в їх сукупності та проаналізувавши усі вищевикладені правові норми суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку до відповідача про звернення стягнення на нерухоме майно - нежитлові приміщення, підтверджуються належними доказами, є обгрунтованими, відповідають нормам чинного законодавства та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відтак, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати.

Outcome: approved