Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-04 00:00:00

Позивачка звернулась до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. Посилалась на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем у них 01 листопада 2012 року народився син [PERSON]. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 січня 2014 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 18 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. На даний час у неї склалися обставини, які, на її думку, дають підстави для перегляду рішення суду. Зазначає, що розмір аліментів, які надає відповідач на утримання доньки є надто мізерними та нерегулярними, у звязку із чим їх навіть не вистачає на мінімальне придбання для дитини речей першої необхідності. Оскільки відповідач офіційно не працевлаштований та має нерегулярний, мінливий дохід, просила змінити розмір аліментів, які [PERSON] сплачує за рішенням суду та стягувати з нього на її корить на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1400 грн., щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник позов підтримали та підтвердили викладені в ньому обставини. Просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали та заперечували щодо його задоволення. Відповідач додатково пояснив, що на даний час він не працює. У звязку із чим, він не має можливості сплачувати аліменти у більшому розмірі. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав: Одним із найголовніших та найважливіших обовязків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Отже, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей і непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), чи визнаний шлюб недійсним, чи позбавлені вони батьківських прав, чи дитина від них відібрана тимчасово без позбавлення батьківських прав. Цей обовязок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України (статті 180-201). У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Так, судом встановлено, що 14 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що зроблено актовий запис за №119. /а.с.4/. Під час перебування сторін у шлюбі у них народилося син [PERSON], [INFO], який на момент подання позовної заяви є неповнолітній /а.с.5/. Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 січня 2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано /а.с.33-35/. Крім того, вказаним рішенням стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 18 листопада 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у постанові Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 р., розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Пред'являючи позов про збільшення розміру аліментів, позивачка посилається на погіршення майнового стану сина, у звязку із чим їй не вистачає наданих відповідачем коштів (аліментів) на її утримання. Крім того, у позивачки [PERSON] збільшились витрати на утримання сина та придбання для нього необхідних речей. Як було встановлено судом, відповідач [PERSON] офіційно не працевлаштований, має мінливий, нерегулярний дохід. Згідно вимог ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров»я та матеріальне становище дитини, стан здоров»я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Стан здоровя відповідача [PERSON] задовільний, непрацездатних осіб та інших неповнолітніх дітей у нього на утриманні немає. При призначенні аліментів суд враховує те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Крім того, суд враховує, що відповідно ст.7 Закону України "Про державний бюджет України на 2017 рік", прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Таким чином, судом з достовірністю встановлено, що після ухвалення рішення Першотравневим районним судом м.Чернівці майновий стан позивачки змінився у сторону погіршення, вказане і є істотною підставою для збільшення розміру аліментів на утримання дитини. Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, враховуючи зазначені вище вимоги Закону та наведені вище обставини, підтверджені дослідженими судом доказами, а також з урахуванням матеріального становища сторін і їх неповнолітньої дитини, суд вважає, що на підставі ст.184 СК України із [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] аліменти в розмірі 1400 грн., щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню й судові витрати, повязані із поданням позивачкою даного позову до суду.

Outcome: approved