Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

У липні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування від 21 червня 2004 року. У вказаній квартирі також зареєстровані відповідачі [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON], які за вказаною вище адресою тривалий час не проживають, а саме з вересня 2014 року, не сплачують комунальні послуги та не приймають участі в утриманні квартири. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачів. Позивачка просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, її інтереси представляє [PERSON] Представник позивачки за довіреністю в судове засідання не з'явився, направив на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON], який також діє в інтересах дітей [PERSON]та [PERSON] у судове засідання не з'явився, направив на адресу суду нотаріально посвідчені заяви, відповідно до яких не заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення, приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до договору дарування від 21 червня 2004 року, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. Відповідно до витягу з Державного реєстру правочинів № 3949701 від 24 червня 2004 року, [PERSON] належить 1/1 частина спірної квартири. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивача є власницею спірної квартири, а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. З письмових матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON], 1982 року народження, а також діти [PERSON], 2002 року народження та [PERSON], 2010 року народження. Крім того, в матеріалах справи наявні наступні документи: копія свідоцтва про реєстрацію [PERSON], 2010 року народження, за адресою: [ADDRESS], довідка СЗШ №10 (м.Балашиха Московської області) від 26 квітня 2018 року, відповідно до якої дитина [PERSON] навчається в першому класі зазначеного учбового закладу, довідка «Коледжу залізничного та міського транспорту»(м.Москва, вул.Каланчевська,26) №513, відповідно до якої [PERSON] з 2017 року навчається в зазначеному учбовому закладі, довідка ТОВ «Саранський інформаційний центр», відповідно до якого зазначено, що [PERSON] зареєстрований з дітьми [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS]., а також довідка ЗАТ «Управління спецробіт Мосметрострой» (м.Москва), відповідно до якої [PERSON] з 30 березня 2016 року по теперішній час перебуває в трудових відносинах з вказаним товариством. Також суд враховує нотаріально завірені заяви відповідача [PERSON], відповідно до яких останній не заперечує проти задоволення позовних вимог відносно нього та його дітей, від імені яких він діє. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в квартирі з 2014 року, вони втратили право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved