Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

У вересні 2020 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, в якій позивач вказує, що з 30.09.2011 року по 18 травня 2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, вони є батьками малолітнього сина- [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку належної матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, доручивши представляти свої інтереси адвокату Ольшанській О.Б., яка звернулась до суду з клопотанням проводити розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позов підтримує, просить задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи повідомлений про час та місце слухання справи за місцем проживання та реєстрації, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив на позовну заяву. За змістом ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи викладене, відповідно до положень ст. 280 ЦПК України, судом ухвалено рішення при заочному розгляді справи. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.09.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18.05.2017 року. Вказаним судовим рішенням змінено прізвище [PERSON] на « [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.07.2014 року, виданим Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Полтавського міського управління юстиції. Після припинення шлюбних відносин між сторонами їх спільний син проживає разом з матір`ю - позивачем по справі [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина до досягнення ним повноліття є обґрунтованими та підлягають задоволенню. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітнього сина до досягнення ним повноліття щомісячно у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, суд враховує наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач [PERSON] при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів судовий збір не сплачувала, оскільки звільнена від його сплати згідно з положеннями п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», й суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підтвердження факту понесення витрат на правову допомогу позивачем надано суду копію договору про надання правової допомоги № 15/09 від 15.09.2020 року, укладеного з адвокатом Ольшанською О.Б., відповідно до п. 3 якого сторони обумовили розмір гонорару адвокату за представництво інтересів позивача у суді у справі про стягнення аліментів на дитину в розмірі 7000 грн., які передано в день укладення договору; копію квитанції № 15/09 від 15.09.2020 року, відповідно до якої адвокатом Ольшанською О.Б. прийнято від [PERSON] гонорар за надання професійної правничої допомоги за договором №15/09 від 15.09.2020 року; розрахунок витрат за надану професійну правничу допомогу. Як встановлено в ч. 4 ст. 58 ЦК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". В матеріалах справи наявний ордер на надання правової допомоги серії ПТ № 185461 від 22.09.2020 року, виданий адвокатом Ольшанською О.Б. на представництво інтересів [PERSON] у Ленінському районному суді м. Полтави на підставі договору про надання правової допомоги № 15/09 від 15.09.2020 року. За змістом ч.ч. 3, 4, 5 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Наявні у справі документи, на переконання суду, доводять той факт, що витрати в сумі 7000 грн. понесені позивачем саме у зв`язку з розглядом даної судової справи, узгоджуються з часом та обсягом наданих адвокатом послуг, визначених у розрахунку витрат за надану професійну правничу допомогу. Враховуючи викладене, беручи до уваги той факт, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, відповідач з обґрунтованим клопотанням про зменшення цих витрат з урахуванням положень ст. 139 ЦПК України до суду не звернувся, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на її користь у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved