Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-01 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила скасувати арешт нерухомого майна, реєстраційний номер 7356052, зареєстровано 09.06.2008 реєстратором Новоград-Волинською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 5479934 від 05.06.2008; об`єкт обтяження: квартира [ADDRESS] ; заявник: ВДВС у Новоград-Волинському. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2002 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір куплі-продажу квартири [ADDRESS] з відстроченням платежу. Проте у власність [PERSON] квартира не перейшла, оскільки останній не виконав умови договору щодо повного розрахунку. На цій підставі Новоград-Волинським міськрайонним судом було винесено рішення про його розірвання. Станом на 23.03.2020 позивач є єдиним власником. Під час підготовки необхідних документів для відчуження квартири стало відомо про наявну заборону на її відчуження. З відділу ДВС 11.03.2020 було отримано відповідь про неможливість зняття арешту з майна у зв`язку з знищенням виконавчого провадження. Позивачем було направлено лист до Новоград-Волинської державної нотаріальної контори про зняття арешту з майна, однак отримано відповідь не неможливість зняття заборони. Відтак позивач була позбавлена можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні підтримала заперечення викладені у відзиві на позовну заяву, крім того зазначила, що неможливо скасувати арешт квартири, оскільки виконавче провадження знищено. Будь-яких виконавчих проваджень у відділі ДВС де була б боржником [PERSON] немає. Представник КП «Новоград-Волинського МБТІ» в судовому засіданні просив скасувати арешт майна, оскільки право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] помилково. Представник АТ «Правекс Банк» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що у ВДВС Новоград-Волинського МУЮ перебувало виконавче провадження ВП №5479934 з виконання виконавчого листа від 12.03.2007 року № 6-532-1, виданого Печерським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь АКБ «Правекс-Банк» боргу в сумі 32574,52 грн.(а.с. 7) 05.06.2008 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження та накладено арешт на майно [PERSON] зокрема на квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 15.11.2002 та внесено відповідне обтяження до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с. 6) Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20.10.2010 № 2-1720/10 договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 15.11.2002, який був укладений [PERSON] з боку [PERSON] на підставі доручення та з боку покупця [PERSON] розірвано. Вказане рішення набрало законної сили 01.11.2010 (а.с.10) Відповідно до повідомлення ДВС станом на 21.02.2020 відсутні виконавчі провадження з виконання виконавчих документів, якими в зобов`язальному порядку має бути накладений арешт на вищевказане майно, але наявні виконавчі провадження щодо стягнення боргів з [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістомст.ст.316,317,319ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зазначене кореспондується зі ст.321 ЦК України. Відповідно до частин 4 та 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. З абзацу 1 частини 2 цієї статті вбачається, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно з п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи те, що арешт на нерухоме майно позивача порушує її право власності, оскільки вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, те, що на примусовому виконанні в Новоград-Волинському МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) стосовно [PERSON] не перебуває жодних відкритих виконавчих проваджень, суд приходить до висновку про те, що на даний час відсутні законні підстави для арешту майна [PERSON] , а тому вважає за необхідне позовну заяву задовольнити.

Outcome: approved