Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Розвитку» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 21 січня 2014 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № ІКВS.8329.005, згідно з яким йому надано споживний кредит у сумі 13200,00 грн. зі сплатою 21% річних за користування кредитними коштами. Відповідач свої зобовязання, передбачені кредитним договором, не виконує, не здійснює погашення кредиту, не сплачує відсотки у розмірах та у строки, передбачені договором. Станом на 13.02.2017 заборгованість за кредитним договором № ІКВS.8329.005 від 21.01.2014року складає 18216,82 грн., у тому числі:прострочена заборгованість за кредитом у сумі 9154,47 грн.;прострочена заборгованість за процентами по кредиту у сумі 9062,35 грн. Просило стягнути з [PERSON] заборгованість в сумі 18216,82 грн. Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 12 липня 2017 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Розвитку » до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, відмовлено. Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Розвитку» подало апеляційну скаргу. В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано зазначено про відсутність доказів на підтвердження позовних вимог.Проте, позивачем надано суду всі необхідні документи. Але судом не в повному обсязі досліджені наявні докази. Тому просить досконало проаналізувати усі обставини справи, надати їм відповідну оцінку, застосувати норми права, які підлягають застосуванню у даному випадку та прийняти законне рішення. Просило апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове, про стягнення з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 18216,82 грн. Представник позивача в судове засідання апеляційного суду не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма від 15 вересня 2017 року за № 4185, зареєстрована у журналі телефонограм по цивільним справам( а.с.26, том №2). Суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність ( а.с.28, том № 2). Відповідно до листа військової цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області [PERSON] зареєстрований у [INFO]( а.с.80, том №1), куда йому направлявся виклик у судове засідання апеляційного суду на 14 вересня 2017 року та на 05 жовтня 2017 року.Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не зявився. Згідно листа військової цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області вбачається, що [PERSON] за адресою його реєстрації не перебуває. Відповідно до ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик, або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Вислухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріли справи і перевіривши законність і обгрунтованність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року N 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовано норми матеріального й процесуального права, досліджувати докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суд першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Таким чином, зазначеними положеннями цивільного процесуального законодавства на апеляційний суд покладено обов'язок перевіряти законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, встановлені судом фактичні обставини і усувати недоліки, допущені судом першої інстанції. Відповідно до ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення, або змінює рішення у разі невідповідності висновків суду обставинам справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п. 2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач апеляційному суду, надав копію додаткової угоди №1 від 29.09.2014 року, відповідно до якої кредитний договір від 21 січня 2014 року № ІКВS.8329.005, було доповнено п.3.1.18, та з якого вбачається, що відповідач був робітником Банку і у разі припинення трудових відносин Позичальника з Банком, останній закриває кредитну лінію, якщо немає поточної заборгованості. Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України одним з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. У ч.3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст.ст.303,304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом. Враховуючи вище зазначене, колегія апеляційного суду вважає за можливе дослідити нові докази позивача, а саме:додаткову угоду №1 від 29.092014 року, оскільки у позові позивач посилався на укладення кредитного договору але копії вказаної додаткової угоди суду першої інстанції не надав, участі у суді першої інстанції не приймав і ці докази мають істотне значення для правильного вирішення справи. Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з відсутності доказів на підтвердження позовних вимог. Але з такими висновками суду погодитися неможливо. На підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви, ст.121 суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину. Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана заявнику негайно, та їх виправлення. Якщо порушення правил статей 119, 120 ЦПК виявлені при розгляді справи, вони усуваються в ході судового розгляду або настають наслідки, передбачені пунктом 8 частини першої статті 207 ЦПК. Подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику, п.23- розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК повинні роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обов'язки, попереджувати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Виходячи з положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», готуючи справу до розгляду, суд повинен визначити: обставини, які мають значення для справи, та факти, що підлягають встановленню і покладені в основу вимог і заперечень; характер спірних правовідносин і зміст правової вимоги; матеріальний закон, який регулює спірні правовідносини; вирішити питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів; визначити коло доказів відповідно до характеру спірних правовідносин і роз'яснити, якій із сторін слід довести певні обставини; вжити заходів для забезпечення явки в судове засідання, а також сприяти врегулюванню спору до судового розгляду, ч. 3 - з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з'ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду або передати справу на розгляд третейського суду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об'єктивність і неупередженість. Зокрема, вони мають роз'яснювати сторонам можливості розгляду справи у третейському суді та порядок виконання його рішення, суть та процедуру здійснення кожної дії та їх наслідки, п. 13 - при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК. Суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не зясував обставини по справі, не дав належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які викладені в пункті 6 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», при ухваленні рішення суд відповідно до ст. 212 ЦПК України оцінює докази з урахуванням вимог ст. ст. 58 та 59 ЦПК України про їх належність і допустимість. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.1054 ЦК України з а кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до частини 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини 1ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підставі ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 1 статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, організація операційної діяльності передбачає наявність документованих операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України (пункт 1.5.). Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані (пункт 4.1). Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи (пункт 4.2). Первинні документи мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі (пункт 4.3). Відповідно до п. 2.16. зазначеного Положення під час приймання розрахункових документів відповідальний виконавець перевіряє правильність їх оформлення і засвідчує своїм підписом та відбитком штампа банку. Якщо операція потребує додаткового контролю, то документ, на підставі якого здійснена така операція, перевіряється особою, яка виконує контрольні функції (далі - контролер), і засвідчується її підписом. Електронні документи засвідчуються електронним цифровим підписом відповідних працівників під час їх створення. Контролер має засвідчувати електронні документи своїм цифровим підписом лише після того, як перевірив наявність цифрових підписів відповідальних виконавців та отримав позитивний результат. Позивачем суду надані первинні бухгалтерські документи, оформлені згідно з вимогами зазначеного Положення, а саме виписки по особовому рахунку [PERSON] за кредитним договором № ІКВS.8329.005 від 21 січня 2014 року, які є електронними документами та засвідчені електронним цифровим підписом відповідних працівників, та Додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору, яка містить підпис відповідача. Як видно з матеріалів справи, 21 січня 2014 року між ПАТ «ВБР» та [PERSON] укладено кредитний договір № ІКВS.8329.005, згідно з яким йому надано споживний кредит у сумі 13200,00 грн. зі сплатою 21% річних за користування кредитними коштами. Вказаний факт підтверджено випискою по особовому рахунку від 07.02.2014 року ( а.с.39, том №1). 29.09.2014 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до кредитного договору від 21 січня 2014 року № ІКВS.8329.005,з якої вбачається, що Позичальник [PERSON]Є підписав вказану угоду і підтверджує той факт, що дійсно між сторонами було укладено кредитний договір від 21 січня 2014 року № ІКВS.8329.005( а.с.259, том №1). Про те, що відповідач отримав суму кредиту вказану у позові підтверджено виписками по особовому рахунку [PERSON], які є банківськими первинними документами.Вказані виписки також підтверджують, що Відповідач частково погашав кредит, а саме: - 28.02.14 року погасив 1792 грн.( а.с.41, том №1); - 06.03.14 року погасив 300 грн.( а.с.54 том №1); - 31.03.14 року погасив 866,06 грн.( а.с.55 том №1): - 05.05.14 року погасив 821,12 грн.( а.с.56 том №1); - 02.06.14 року погасив778,01 грн.( а.с.57 том №1); - 27.06.14 року погасив 737,72 грн. ( а.с.58 том №1); - 01.08.14 року погасив 699,01 грн. ( а.с.59 том №1); - 01.10.14 року погасив 662,72 грн. ( а.с.61 том №1); Згідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем ( а.с.14-37, том №1), станом на 13.02.2017 заборгованість за кредитним договором № ІКВS.8329.005 від 21.01.2014 складає 18216,82 грн., у тому числі: прострочена заборгованість за кредитом у сумі 9154,47 грн.; прострочена заборгованість за процентами по кредиту у сумі 9062,35 грн. Вказаний розрахунок співпадає з виписками по особовому рахунку [PERSON] Тобто з наданих суду доказів, а саме з виписок по особовому рахунку ( а.с.95-235том №1, а.с.39-61, том №1), копії дотаткової угоди до кредитного договору ( а.с.259, том №1), вбачається факт укладення кредитного договору між [PERSON]Є та Банком, та часткову сплату відповідачем заборгованості за кредитним договором у тому числі тіла кредиту та відсотків за користування кредитом, тобто виконання умов договору. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] повідомляв відповідача у 2016 році про заборгованість по вказаному кредитному договору ( а.с.8). У судове засідання суду першої інстанції [PERSON] не зявлявся( а.с77,78, 90, том №1) з невідомих суду причин, хоча відповідно до листа військової цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області зареєстрований у [INFO]( а.с.80, том №1), куди йому направлялися виклики. Виклики поверталися зі спливом строку. У судове засідання апеляційного суду [PERSON]є. також не зявився. Згідно листа військової цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області вбачається, що [PERSON] за адресою його реєстрації не перебуває. Пунктом 1 статті 6 Конвенції встановлено, що кожен має право на на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У звязку з тим, що відповідач має бути забезпечений можливістю надати апеляційному суду усне пояснення щодо заявленого позову, оскільки до суду першої інстанції він не зявлявся, апеляційний суд направляв повідомлення відповідачу про судове засідання завчасно рекомендованим листом( а.с. 25, том №2 ), яке до суду не повернулося. Крім того, суд 14 вересня 2017 року відклав розгляд справи з огляду на відсутність [PERSON], а також на відсутність будь-яких доказів того, що він належним чином був сповіщений про судове засідання. Необхідність заслухати його була обумовлена його особистим зобовязанням погасити кредит. 19 вересня 2017 року Апеляційний суд направив Керівнику військово-цивільної адміністрації міста Авдіївка Донецької області прохання про вручення [PERSON] судову повістку про виклик у судове засідання апеляційного суду на 05 жовтня 2017 року о 10 годині. В судове засідання апеляційного суду 05 жовтня 2017 року [PERSON]Є не зявився. Згідно листа військової цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області вбачається, що [PERSON] за адресою його реєстрації не перебуває. Враховуюче наведене, колегія суддів відповідно до ст. 74 ЦПК України , вважає, що [PERSON]Є повідомлений належним чином, та прийняла рішення на підставі наданих позивачем доказів, оскільки відповідач не скористався своїм правом на спростування доказів позовної заяви та не підтвердив у встановленому законом порядку неналежність доказів, на які позивач посилався в огбгрунтування своїх вимог. Апеляційний суд бере до уваги в обґрунтування апеляційної скарги доводи позивача про те, що він не має можливості надати примірник кредитного договору, укладеного з відповідачем, через його відсутність у банку, що він знаходиться в приміщенні офісу банку в м. Донецьку, тобто в населеному пункті, де здійснюється антитерористична операція, і здійснити доставку документів у банку немає можливості, та свідчать про обставини, через які банк не може надати оригінал кредитного договору. Суд також бере до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що проведення антитерористичної операції на Сході України є загальновідомим фактом, отже з урахуванням вимог частини 2 ст. 61 ЦПК України не потребує доказуваня. Апеляційний суд також узяв до уваги посилання позивача в апеляційній скарзі на витяг з кримінального провадження № 12015100100003119 від 17.03.15 року про вчинення кримінального правопорушення з повідомленням про незаконне захоплення 13 березня 2015 року приміщення Банку офісу у м. Донецьку по вул. Богдана Хмельницького,102та заволодіння майном, коштами та документами банку ( а.с. 241, том №1), який є доказом того факту , що [PERSON] позбавлений можливості надати суду оригінали або копії кредитного договору, укладеного між Банком та [PERSON] Виходячи з встановлених вище обставин справи, доказів по справі та відповідно до зазначених норм матеріального права, апеляційний суд приходить до висновку щодо наявності заборгованості відповідача перед позивачем. Оскільки відповідач порушив умови договору в частині своєчасного повернення кредитних коштів, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по кредиту підлягають задоволенню. За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Згідно з ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позовні вимоги задовольняються у повному обсязі, позивач сплатив судовий збір в розмірі 1600 грн., тому з відповідача на користь позивача має бути стягнутий судовий збір саме у сумі 1600 грн.

Outcome: approved