Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Позивачка звернулась до сду з позовом посилаючись на те, щоз 2013 року по 2016 рік вона перебувала в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON], про що 22. 06. 2015 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за №15. З 25. 07. 2016 року [PERSON] припинив проживання за адресою: [ADDRESS], що підтверджено довідкою про склад сім'ї, виданою 05. 09. 2016 року Раївською сільською радою Синельниківського району Дніпропетровської області. Відповідач, який є громадянином Російської Федерації, із 25. 07. 2016 року не спілкується із сином, не виявляє інтересу щодо його фізичного розвитку та стану здоров'я, не здійснює його виховання та матеріальне забезпечення. На даний час його місце проживання, реєстрації чи перебування мені не відоме. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як свідоме нехтування [PERSON] своїми обов'язками, що є ухиленням від виховання сина [PERSON], 2015 року народження. На підставі викладеного просила суд позбавити [PERSON], [INFO], уродженця м. Кишинеу, батьківських прав по відношенню до його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка і її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити на підставах, які викладені в позовній заяві, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач пояснила суду про те, що в 2013 році вона мешкала в м. Москва Російської Федерації де і познайомилась з відповідачем. В 2014 році стало відомо, що вона вагітна і відповідач позитивно сприйняв цю звістку, вони прийняли сумісне рішення про те, що вона буде народжувати в Україні, де мешкають її батьки. [INFO] позивачка народила сина [PERSON]. Відповідач не забирав її з пологового будинку, приїхав трохи пізніше і за їх взаємною згодою вони зареєстрували народження дитини за участю відповідача, про що 22. 06. 2015 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за №15 і видане свідоцтво про народження, де батьком дитини зазначений відповідач [PERSON] Після цього відповідач уїхав до Російської Федерації, жодної допомоги , ані матеріальної, ані моральної, позивачці не надавав. Приїхав наступного разу, коли сину виповнився один рік, в червня 2016 року, подарив дитині подарунок, але знову ніякої матеріальної допомоги позивачці не надавав, від участі у догляді за дитиною та його вихованні самоусунувся. В наступному повідомив, що його не цікавить виховання сина і він не буде приймати в цьому участі. В липні 2016 року відповідач виїхав до Російської Федерації, вони не спілкуються, його місце перебування не відомо, ніякої участі в житті і вихованні сина він не приймає. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення яке є в матеріалах справи. Представник органу опіки і піклування Раївської сільської ради в судове засідання не з'явився, направили на адресу суду заяву про проведення судового розгляду за їх відсутності. В висновку, який третя особа направила на адресу суду- зазначили, що з врахуванням обставин вважають недоцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справі, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в фактичних шлюбних відносинах і [INFO] у них народився син [PERSON], про що 22. 06. 2015 року виконавчим комітетом Раївської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис за №15. В свідоцтві про народження батьком дитини вказаний [PERSON]. Однак, на момент народження сину відповідач в Україні не мешкав, породілля з дитиною із пологового будинку не забирав. В липні 2015 року відповідач виїхав до Російської Федерації і наступного разу повернувся в Україну в червні 2016 року, коли сину виповнився один рік. Його перебування в Україні було не тривалим, в липні 2016 року він виїхав з України. За весь час, з народження сина до моменту звернення позивачки до суду, відповідач ніякої участі в вихованні, утриманні сина не приймав, не надавав позивачці матеріальну допомогу, не опікувався інтересами малолітньої дитини, його розвитком та потребами. Вказані обставини підтверджуються поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані судом під час судового розгляду. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. У ст. 150 СК України (ч.1, 3) встановлені обов'язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до роз'яснень, даних в п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року (набрала чинності для України 27 вересня 1991 року), дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З аналізу наведених норм матеріального права слідує, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, і ця міра застосовується судом тоді, коли всі інші заходи впливу виявились безрезультатними. Звідси, пред'явленню позову про позбавлення батьківських прав передує велика профілактична, попереджувальна робота з неблагополучними батьками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батько ухиляється від їх виконання, що таким буде лише за встановлення його впертого та систематичного, незважаючи на всі міри попередження, продовження невиконання свого батьківського обов'язку. Відповідно до ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом було встановлено, що відповідач [PERSON] фактично самоусунувся від виховання сина, протягом тривалого часу не спілкується з ним, не піклується про його виховання та матеріальне забезпечення, що суд розцінює як злісне ухилення від виконання батьківських обов'язків стосовно своєї малолітньої дитини. Позивачка та члени її сім'ї піклуються про виховання, всебічний розвиток та матеріальне забезпечення дитини. Аналізуючидосліджені обставини справи, суд вважає наявність підстав, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, встановленою в судовому засіданні, позовні вимоги є обґрунтованими, повністю підтверджені документально, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного ,

Outcome: approved