Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

У березні 2020 року позивач, [PERSON] , звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про встановлення юридичного факту та визнання права власності, просила встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] дійсно являється бабою [PERSON] та визнати за нею право власності на квартиру площею 38,38 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Судові витрати просила залишити по фактично понесеним. В обґрунтування поданого позову зазначено, що [INFO] померла бабуся позивача, [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем першої черги є батько позивача - [PERSON] , син спадкодавця, який спадщину у встановленому законодавством порядку не прийняв. 26 жовтня 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Воєвода-Брегей М.П. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] . Приватним нотаріусом заведено спадкову справу № 13/2020, однак позивач отримала відмову у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з чим була змушена звернутися до суду. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда [PERSON] від 13 березня 2020 року відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Відповідно до Розпорядження керівника апарату Кіровського районного суду м. Кіровограда № 344 від 16 липня 2020 року «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи», у зв`язку з звільненням судді [PERSON] з посади судді Кіровського районного суду м. Кіровограда, відповідно до рішення Вищої Ради Правосуддя від 23.06.2020 року, та враховуючи, що суддя Бершадська О.В. у вказаному випадку не може продовжувати розгляд справи, відповідно до наказу голови Кіровського районного суду м. Кіровограда про передачу справ № 18-АГ від 26.06.2020 року, невирішені справи передані для повторного автоматизованого розподілу. Відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду - призначено повторний автоматичний розподіл цивільної справи № 404/1552/20, номер провадження 2/404/430/20 за позовом [PERSON] до Управління комунальної власності міської ради міста Кропивницького, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Іванову Н.Ю. для розгляду справи з єдиним унікальним номером судової справи № 404/1552/20, номер провадження 2/404/430/20 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда Іванової Н.Ю. від 21 липня 2020 року справу прийнято до провадження, призначено підготовче засідання. Позивач в підготовче засідання надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в підготовче засідання надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію відповідачів, суд вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого на УТБ «Інкопмарк -Контракт» 17 вересня 1998 року за р. № 799. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Отже, в даному випадку на момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, договір купівлі-продажу нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Статтею 47 УРСР (в редакції 1963 року) встановлено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року N 3 "Про судову практику в справах про визнання угод недійсними" (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в органах технічної інвентаризації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. До 01 січня 2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло. В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем [PERSON] та покупцем [PERSON] [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилась спадщина, що складається з вищевказаної квартири. Позивач звернулася з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті бабусі до приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Воєвода-Брегей М.П. Відповідно до довідки № 1515 від 26 лютого 2020 року [PERSON] , 1937 р.н. була зареєстрована у [ADDRESS] з 22 січня 1999 року по день смерті [INFO] одна. 26 жовтня 2020 року постановою нотаріуса позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тієї підстави, що договір купівлі-продажу не може бути прийнятий нотаріусом в якості документа, що посвідчує право власності спадкодавця [PERSON] на квартиру, оскільки сторонами договору не додержано вимоги в частині його нотаріального посвідчення. Крім того, в документі, що посвідчує право власності та в архівній довідці, прізвище власника вказано [PERSON] , а прізвище померлої [PERSON] . Також, у свідоцтві про народження, у свідоцтві про шлюб прізвище позивача вказане [PERSON] . Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими документами. Частиною 2 ст.315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З наданих позивачем письмових доказів, судом встановлено, що позивач є онукою померлої [PERSON] , [INFO] , і, як спадкоємець, успадкувала спадщину після її смерті, у зв`язку з чим вважає, що позов є обґрунтованим, законним та підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved