Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-02 00:00:00

У березні 2020 року Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів її доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування коштів на особовий рахунок дитини. В обґрунтування позову вказували, що малолітня [PERSON] знаходиться на обліку Служби у справах дітей по Індустріальному району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, у зв`язку з ухиленням матері дитини від виконання батьківських обов`язків. Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження, відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР. В судове засідання представник позивача не прибула, надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно шляхом направлення судових повісток, в судове засідання не з`явилася, відзив не подавала, причину своєї неявки суду не повідомила. За клопотанням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Ухвалою суду від 10.04.2020 року позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 05.06.2020 року справа призначена до судового розгляду по суті. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , що підтверджено копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 09.11.2019 року (а.с.12). Мати дитини [PERSON] зареєстрована та проживала разом з дитиною за адресою: [ADDRESS] . Відомості про батька внесені до актового запису про народження відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Спеціалістами Служби у справах дітей по Індустріальному району разом з фахівцями Центру соціальних служб у справах дітей для сім`ї, дітей та молоді Індустріального району здійснено вихід за адресою реєстрації матері дитини [PERSON] . Зі слів її батька (дідуся дитини) [PERSON] встановлено, що [PERSON] та його онука в квартирі не проживають, їх місце перебування йому невідоме. На адресу Служби у справах дітей по Індустріальному району надійшло повідомлення, від працівників КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради щодо малолітньої [PERSON] , [INFO] , яку було доставлено в приймальне відділення лікарні в супроводі поліцейського машиною швидкої невідкладної допомоги (а.с. 37). Згідно акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 14.09.2019 року малолітню [PERSON] було знайдено на вулиці, де вона перебувала без дорослих (а.с. 14). На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 13.11.2019 року № 842 [PERSON] влаштовано до Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний будинок дитини № 3», де вона перебуває на теперішній час (а.с. 17). За час перебування дитини у закладі, [PERSON] на виклики спеціалістів не реагує, причини неявки не повідомляє, не цікавиться долею дитини, ситуацію в родині не змінила та не працевлаштувалась. За адресою реєстрації [PERSON] працівниками ССД по Індустріальному району було здійснено вихід, під час якого було виявлено, що житло потребує ремонту, брудні речі розкидані по кімнаті, всюди безлад. ( а.с. 38,39). Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з наданих суду доказів. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. З позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідачки батьківських прав посилався на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 17.03.2020 року № 210 визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження її бажання належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, створювати належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухилилась від виконання батьківських обов`язків відносно дитини [PERSON] , належним чином участі у їх вихованні та утриманні не приймає і вважає, що існують усі правові підстави щодо позбавлення її батьківських прав, що відповідає інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Вирішуючи питання щодо стягнення аліментів, суд приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей, у відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією ГА ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 року. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу його матері, батька або в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Представник позивача просить суд стягувати з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів її доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття шляхом перерахування коштів на особовий рахунок дитини. Враховуючи вищенаведене, вимоги представника позивача про стягнення аліментів також підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України суд стягує аліменти від дня пред`явлення позову тобто з 19.03.2020 року. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved