Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

У квітні 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на майно, а саме гараж у садибі будинку [ADDRESS], загальною площею 30,4 кв. м. Свої вимоги обгрунтовує тим, що на підставі Розпорядження Старокиївської районної Ради народних депутатів м. Києва за № 63 від 03.10.1994 року позивач встановив гараж у садибі будинку [ADDRESS], а 21 січня 2015 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єти нерухомого майна був виданий технічний паспорт на індивідуальний гараж [ADDRESS], з підвалом загальною площею 30,4 кв. м. Позивач зазначає, що він у встановленому законом порядку звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Проте державним реєстратором було прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, у зв'язку з тим, що з наданих заявником документів не вдається одночасно встановити площу гаража та відповідність поданих документів заявленому праву. Посилаючись на те, що відмовляючи у здійсненні державної реєстрації права власності позивача на гараж відповідач тим самим фактично не визнає за ним таке право, [PERSON] просить суд визнати його право власності на вищевказаний об'єкт нерухомого майна та зобов'язати Головне управління юстиції у м. Києві провести державну реєстрацію даного права. В судовому засіданні позивач позов з викладених в ньому підстав підтримав та просив задовольнити. Головне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направило, про місце, день і час розгляду справи повідомлене належним чином, про причини неявки представника суду не повідомило, подало до суду заперечення проти позову, в яких зазначило, що відповідач не погоджується із позовними вимогами, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість та недоведеність позовних вимог. При цьому, відповідач зазначив, що він будь - яких прав та інтересів позивача не порушував та здійснював розгляд заяви [PERSON] у відповідності до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Суд, враховуючи думку позивача, на підставі ст. 169 ЦПК України, визнав можливим розгляд справи за відсутності представника відповідача. Заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі Розпорядження Старокиївської районної ради народних депутатів м. Києва № 63 від 03.10.1994 року [PERSON] було встановлено гараж без номера в садибі будинку [ADDRESS], загальною площею 30,4 кв.м. 21 січня 2015 року Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єти нерухомого майна був виданий технічний паспорт на індивідуальний гараж [ADDRESS], з підвалом загальною площею 30,4 кв. м. З метою державної реєстрації свого права власності на вказане майно позивач звернувся до Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві, проте рішенням державного реєстратора № 20458289 від 02 квітня 2015 року йому було відмовлено у вчиненні вказаної дії, а саме через неможливість однозначно встановити площу гаража та відповідність поданих документів заявленому праву. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності громадян є непорушним. Як визначено ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться в тому числі на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Оскільки рішення державного реєстратора про відмову у проведенні державної реєстрації на нерухоме майно порушує право власності позивача та може бути оскаржене до суду, позовні вимоги до відповідача Головного управління юстиції у м. Києві є обґрунтовані, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved