Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] яка діє від себе та як законний представник в інтересах малолітньої доньки [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Прилуцької міської ради про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 04 січня 2003 року та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 12247246 Станом на сьогоднішній день в належній їй квартирі зареєстрована її колишня невістка [PERSON] та дочка [PERSON] З 30 листопада 2007 року і по теперішній час в належній їй на праві приватної власності квартирі відповідачка не проживала, а оскільки остання тривалий час без поважних причин не проживає в вище зазначеній квартирі, позивачка і просить суд визнати [PERSON] разом малолітньою донькою [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачка та її представник не з»явилися, однак надіслали заяву про розгляд справи в їх відсутності, заявлені вимоги підтримують та просять суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник органу опіки та піклування Прилуцької міської ради в судове засідання не з»явився, однак надіслав лист про розгляд справи у відсутності представника. Відповідачка в судове засідання неодноразо не з"явилася з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання була повідомлена завчасно, а також не надала заперечень щодо суті позову і не повідомила про поважність причин неявки в судове засідання. У зв"язку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] значаться зареєстрованими в даній квартирі. Згідно акту комісії комітету самоорганізації населення № 1 центрального мікрорайону від 01.07.2016 року вбачається, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], але фактично проживають [PERSON] та [PERSON] Зі слів сусідів [PERSON] та донька [PERSON] за даною адресою не проживали з моменту реєстрації (а.с. 6) Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що [PERSON] та її донька [PERSON] не проживають в вищезазначеній квартирі з моменту реєстрації, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню оскільки відповідачка перешкоджає позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved