Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

Представник позивача Абдуліна Т.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила суд позов задоволити, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його дитини [PERSON], [INFO] Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. В поданій до суду нотаріально посвідченій заяві від 18 січня 2019 року, вказує, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO], судове засідання просить суд проводити без його участі. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду показав, що не заперечує, щоб [PERSON] позбавили батьківських прав відносно нього. Вказав, що з батьком жодних відносини не підтримує, участі в його вихованні відповідач [PERSON] не приймає. Суд, заслухавши представника позивача Абдуліну Т.Г., свідка [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], що видане Відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне 14 листопада 2001 року 18 січня 2019 року до Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради із заявою про позбавлення батька, [PERSON], [INFO] батьківських прав, звернувся неповнолітній [PERSON], [INFO]. Відповідно до заяви [PERSON] посвідченої державним нотаріусом Другої Рівненської державної нотаріальної контори 18 січня 2019 року, останній не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Із висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №08-248 від 07 лютого 2019 року, вбачається, що неповнолітній [PERSON] навчається у Вищому професійному училищі №1 м.Рівне за спеціальністю «Опоряджувальник будівельний» з 01 вересня 2018 року. Відповідно до інформації навчального закладу, батько [PERSON] участі у вихованні сина не бере. Мати дитини, [PERSON], 1975 р. н., відповідно до рішення Рівненського міського суду у справі №2-11829/10 від 07 грудня 2010 року позбавлена батьківських прав стосовно сина. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 150 СК України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до роз'яснень в п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов'язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не проявляє належної турботи та любові до дитини, не спілкується з сином, не цікавиться його здоров'ям та матеріально не забезпечує. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Оскільки, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина буде відповідати інтересам дитини, то за таких обставин позовні вимоги Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради підлягають до задоволення, відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.51 Конституції Українибатьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду наст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод», яка згідноЗакону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2019 рік» визначено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 01 січня 2019 року становить 2027 грн. При визначенні розміру аліментів,

Outcome: approved