Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що складений акт про порушення користування правилами електричною енергією [PERSON] підлягає на його думку, скасуванню, оскільки такий складений без присутності позивача. Вважає, що такими діями порушено її право як споживача електричної енергії. У судовому засіданні представник позивача вимоги, викладені у позові підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача щодо задоволення позову заперечила, пояснила, що працівниками Свалявського РЕМ за місцем проживання позивача виявлено порушення Правил користування електричною енергією для населення у виді накиду дротів навантаження на лінію електропередач ПАТ «Закарпаттяобленерго», внаслідок чого спожита електроенергія не обліковувалася та не оплачувалася. Оскаржуваний акт складено відповідно до вимог ПКЕЕн. Окрім того зазначила, що позивачем обрано спосіб захисту права, непередбачений законом. Допитані у судовому засіданні свідки (працівники Свалявського РЕМ) [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що 30.11.2016 року ними проводився рейд щодо перевірки дотримання споживачами правил користування електричною енергією у с. Неліпино, Свалявського району. По вул. Головна, 70, с. Неліпино, за місцем проживання споживача ними виявлено самовільне підключення до електромережі у виді накиду дротів навантаження на лінію електропередач. Зразок кабелю вилучено та опломбовано у пакеті. [PERSON] побачивши, що ними складається акт зайшла до будинку, спостерігала за ними через вікно, вийти для підписання акту відмовилася. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності суд дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає зважаючи на наступне. Положення ст. 15 ЦК України передбачають право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його невизнання, порушення або оспорювання. За ст. 16 згаданого кодексу, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового або немайнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади; органі влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових чи службових осіб. Виходячи із системного аналізу ст. 16 ЦК України, оскарження згаданого акту не передбачено чинним законодавством або договором як спосіб захисту судом цивільних прав та інтересів особи, оскільки такий не встановлює для споживача будь-яких обовязків. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-25цс11 від 12 вересня 2011 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів. Відповідно до п. 53 Правил користування електричною енергією для населення, у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем Правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Споживач має право внести до акта свої зауваження. У разі відмови споживача від підпису, в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника. 30 листопада 2016 року співробітниками Свалявського РЕМ було складено акт № 116850 про порушення [PERSON] Правил користування електричною енергією для населення, у якому було вказано про самовільне підключення пристрою до електричної мережі (а.с. 2). У пункті 9 згаданого акту зазначено, що споживач запрошується на засідання комісії з розгляду цього акту на 21.12.2016 року на 09.00 год.. Приписи ст. 82 ЦПК України передбачають стягнення судових витрат за судовим рішенням у справі. За правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-1121цс16 від 30.11.2016 року, відповідно до\~частини першої статті 79 ЦПК України ,\~частини першої статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України , частини першої\~статті 44 Господарського процесуального кодексу України \~судовий збір є складовою судових витрат. За загальними правилами цивільного судочинства (статті 79 ,\~119 ,\~297 ,\~328 ,\~358 ЦПК України ) судовий збір належить до судових витрат, які несуть суди усіх рівнів, коли розглядають позовну заяву, апеляційну, касаційну скаргу чи заяву про перегляд судових рішень Верховним Судом України. При цьому судовий збір як складова судових витрат виконує компенсаційну, превентивну і соціальну функції. Обов'язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов'язок, визначений нормами процесуального права. Відповідно до\~частини другої статті 79 ЦПК України \~розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є\~Закон України від 8 липня 2011 року N 3674-VI "Про судовий збір" . Статтею 5 ЗУ Про судовий збір визначено вичерпний перелік осіб, які звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Особи, які звертаються до суду з позовами відповідно до ЗУ Про захист прав споживачів до згаданого переліку не входять.

Outcome: approved