Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по вул. [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, жилий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по вул. [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON]. На випадок смерті батько скалав заповіт, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів [PERSON]. Після смерті батька вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про праву на спадщину на спадковий житловий будинок, оскільки він є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його станнім членом. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Просить позов задовольнити. Відповідачі подали заяви про слухання справи у їх відсутності, позов визнають в повному обсязі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази в їх сукупності, суд приходить до переконання що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що мати позивачки [PERSON] померла [INFO] року в с. Млиниська Жидачівського району Львівської області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 02 лютого 2013 року. Батько позивачки [PERSON], помер [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 27 квітня 2016 року, виданим виконкомом Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області. Судом досторівно встановлено той факт, що позивачка [PERSON], [INFO], була дочкою [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 05 листопада 1977 року та свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 10 липня 2000 року. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 26 березня 1990 року виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по вул. [ADDRESS], належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно заповіту, складеного 05 лютого 2013 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Млиниської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 4, [PERSON] все належне йому на день смерті майно заповів [PERSON]. Згідно матеріалів спадкової справи № 517/2016 від 16 вересня 2016 року, відкритої після смерті [PERSON], [PERSON], спадкоємець за заповітом, прийняла спадщину після смерті батька у встановленому законом порядку та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2016 року на земельні діляки площею 1.0348 га, 0.3792 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та 0.2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд . Постановою нотаріуса № 958/02-31 від 14.11.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про праву на спадщину на житловий будинок, розташований по вул. [ADDRESS], оскільки він є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померлий не є його станнім членом. Згідно довідки № 585 від 12 липня 2016 р., виданої виконкомом Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, у господарстві по вул. [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON], до дня смерті, яка настала [INFO]. Разом з ним без реєстрації на день його смерті проживала дочка [PERSON]. Від імені [PERSON], в сільській раді посвідчено заповіт на користь [PERSON] за № 4 від 05.02.2013 року, який на день смерті [PERSON] не змінено і не скасовано. Заборони та арешту на майно немає. Згідно витягу № 586 від 12 липня 2016 року з погосподарських книг Млиниської сільської ради Жидачівського району Львівської області, у господарстві по вул. [ADDRESS] станом на 1990 рік, були зареєстровані та проживали: [PERSON], - голова двору, дружина [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON] та дочка [PERSON]. Господарство відноситься до суспільної групи - "колгоспний двір". У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/5 частина колгоспного двору. Після смерті членів колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON], відкрилася спадщина на 2/5 частини житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по вулиці [ADDRESS]. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що житловий будинок по вул. [ADDRESS] є власністю колгоспного двору, частки яких не визначені, позивачка є членом двору, якій належить 1/5 частина майна колгоспного двору. Інші спадкоємці майна за законом, які згідно витягу погосподарських книг і станом на 30.06.1990 року проживали у будинку: [PERSON] та [PERSON] від належних їм часток у майні колгоспного двору та від права на спадкування частки, яка належала їх матері та батькові - відмовилися в користь позивачки [PERSON], про що свідчать подані ними письмові заяви. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи докази в справі у їх сукупності, суд вважає, що позивачка є такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті батька, тому за нею слід визнати право власності на 2/5 частини житлового будинку [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]; на 1/5 частину що належить їй як члену колгоспного двору, та на 2/5 частини, враховуючи відмови членів колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] від належних їм часток, а в загальному на цілий житловий будинок. На підставі викладеного,

Outcome: approved