Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, просить стягнути з останнього матеріальні збитки, завдані неправомірними діями відповідача в розмірі 403грн.70коп. та моральну шкоду в розмірі 20000 гривень, а також судові витрати . Згодом позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди збільшила до суми 643грн.70коп. Позов мотивує тим, що 16.12.2014р. відповідач [PERSON] в ході конфлікту завдав їй легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров»я. 20.05.2015 року Дрогобицькою міжрайонною прокуратурою було скасовано постанову про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] від 04.02.2015 року, а справу направлено на нове розслідування.У ході проведення слідчих дій було проведено слідчі експерименти, одночасний допит свідків та призначено додаткову судово-медичну експертизу, внаслідок чого було встановлено факт нанесення їй легких тілесних ушкоджень, що могли виникнути внаслідок контакту з твердим тупим предметом.Разом з тим, 28 липня 2015 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження з підстав відсутності доказів умисного заподіяння легких тілесних ушкоджень відповідачем, а відтак відсутності складу злочину, передбаченого ч.1ст. 125 КК України. Однак за відсутності умов для притягнення відповідача до кримінальної відповідальності, вважає, що відповідач повинен нести цивільно-правову відповідальність за завдання їй матеріальної та моральної шкоди. Матеріальна шкода полягає в тому, що понесла витрати на придбання лікарських препаратів, а також в оформленні довіреності на представництво її інтересів в суді представником. Тому просить стягнути завдані їй матеріальні збитки в сумі 643,70грн. Також просить стягнути завдану вищезазначеними протиправними діями відповідача моральну шкоду в розмірі 20000гривень, оскільки перенесла фізичні, душевні страждання, порушився її звичайний уклад життя, принижено її гідність. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити, суду пояснила, що 16 грудня 2014року в ході конфлікту відповідач її побив. Внаслідок цього,в неї була забійна рана чола, вона змушена була лікуватись, купувати лікарські препарати. Також пояснила, що їй завдано моральної шкоди в розмірі 20 тисяч гривень, оскільки було принижено її честь діями відповідача, який не просив у неї пробачення, вона змушена лікуватись, порушено її сон та звичний уклад життя. Представник\~позивачки в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги свого довірителя та суду пояснив, що позивачка має право на відшкодування їй матеріальних та моральних збитків, завданих вчиненим відповідачем протиправними діями, а тому вважає, що заявлені позовні вимоги позивача підлягають до повного задоволення. Відповідач в судовому засіданні позову не визнав, пояснив, що дійсно мав місце інцидент 16.12.2014року, однак жодних тілесних ушкоджень він позивачці не завдавав, такі могли бути завдані будь ким з учасників конфлікту. Також не визнає факту спричинення позивачці матеріальних збитків та моральних страждань. Просив в позові відмовити. Разом з тим просив стягнути з позивачки понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 2000грн. Законний представник неповнолітнього відповідача [PERSON]М, також допитаний в судовому засіданні як свідок, позову не визнав, пояснив, що відповідач [PERSON] жодних тілесних ушкоджень позивачці не завдавав, тому відповідно їй не могли бути завдані жодні матеріальні збитки, а також не були спричинені моральні страждання з цього приводу. Просив в позові відмовити, оскільки спричинення шкоди саме відповідачем позивачкою не доведено, також не надано доказів в підтвердження розміру матеріальних збитків та моральної шкоди в розмірі 20000 гривень. Поряд з цим не доведено причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та завданими збитками. Представник відповідача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні просив в позові відмовити, оскільки факту завдання шкоди відповідачем позивачкою не доведено, також не представлено суду належних доказів розміру понесених витрат, тобто матеріальних збитків, розміру моральної шкоди, а також причинного зв»язку між діями відповідача та шкодою, як матеріальною, так і моральною. \~\~Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав. \~Відповідно до висновку експерта №783 від 17.12.2014року у громадянки [PERSON] виявлено тілесні ушкодження у вигляді забійної рани чола, синця на правому оці. Вищевказані тілесні ушкодження могли виникнути в термін декілька діб до моменту огляду, внаслідок контакту з твердим тупим предметом і по ступеню тяжкості відносяться до категорії забійна рана чола - легких тілесних ушкоджень, що викликають короткотривалий розлад здоров»я, синець на правому оці -до категорії легких тілесних ушкоджень.(а.с.5). Як вбачається з постанови про закриття кримінального провадження від 28.07.2015р. оскільки факт умисного заподіяння тілесних ушкоджень [PERSON] ніякими іншими об»єктивними даними, окрім показів потерпілої не підтверджується, то за відсутністю прямого умислу направленого на заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, у даному випадку відсутня суб»єктивна сторона та відповідно і склад злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України. У зв»язку з такими висновками кримінальне проваджерння закрито. Відповідно до ч. 1 ст.\~15\~та п. 8 і 9 ч. 2 ст.\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування збитків, інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.1\~ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо не доведе, що шкоду завдано не з її вини. Особа, яка завдала шкоди , звільняється від її відшкодування ,якщо вона доведе , що шкоди завдано не з її вини. Як передбачено вимогами ст.1179 ЦК України неповнолітня особа ( у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. З абз.1 п.13\~постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна»(з наступними змінами) та\~абз.1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір . Відсутність складу злочину , наприклад в разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами КПК 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності . Відповідно до ч.І ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що дійсно 16.12.2014 року відбувся конфлікт з позивачкою [PERSON] , [PERSON] та іншими, однак відповідач [PERSON] позивачці жодних тілесних ушкоджень не завдавав, такі могли бути нанесені будь ким з учасників конфлікту ненавмисно. З протоколів допиту свідка [PERSON] (а.с.6), [PERSON] (а.с.8-9), протоколу проведення слідчого експерименту від 08.07.2015р. (а.с.34-35) в межах кримінального провадженнявстановлено, що відповідач [PERSON] розмахував руками і дійсно міг нанести позивачці [PERSON] удар. Однак, оскільки умислу у діях відповідача у справі не встановлено, дане провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Виходячи з положень ч.І ст.1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі, зобовязана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Відповідно до п. «в» абз.2 п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ з позовами про відшкодування шкоди», при вирішенні вимог про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, судам належить виходити, в числі іншого, з того, що розмір витрат на ліки, лікування, протезування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість. Відповідно до копії медичної карти [PERSON] (а.с.40) 17.12.2014року зроблено запис про отримання хворою забійної рани чола. Хворій надано медичну допомогу . Суду представлені чеки на придбання ліків на суму 403грн.70коп (а.с.19). Однак з представлених засвідчених копій чеків від 19.12.2014р., на суму 55,85грн., 17.12.2014р. на суму 19,9грн., від 16.12.2014р. на суму 7,70грн. неможливо встановити, які саме лікарські препарати були придбані. Жодних рецептів, виданих лікарями, довідок, суду не представлено. Копією чеку від 02.06.2015р. на суму 320,22грн. підтверджено придбання лікарських препаратів, зазначених у медичній карті [PERSON] у призначеннях лікаря від 02.06.2015року(а.с.40зворот). Однак, надавши оцінку зазначеному доказу, суд не можне взяти такий до уваги як належний та допустимий, оскільки рекомендації лікаря на придбання зазначених препаратів надані зі спливом піврічного терміну після завдання тілесних ушкоджень, а тому такі не можуть підтвердити причинно-наслідковий звязок між діями відповідача та завданням шкоди позивачці. Також суд не може взяти до уваги твердження позивачки про те, що змушена була оформити довіреність на представництво її інтересів в суді представником, чим їй завдано матеріальної шкоди в розмірі 240 грн., оскільки відповідно до вимог ст.38 ЦПК України це є правом, а не обовязком сторони, залучати до участі у справі представника. Оскільки позивачем не доведено причинно-наслідкового звязку між діями відповідача та понесеними нею витратами, то суд вважає, що вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовна вимога позивачки про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 643 грн.70 коп. не підлягає до задоволення. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї. Згідно\~ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 4\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Однак позивачкою не доведений факт заподіяння їй моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного зв»язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувалася позивач, визнаючи розмір морального відшкодування. Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 20000гривень слід відмовити. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відповідно до чеку (а.с.57) відповідачем [PERSON] здійснено оплату здійснено оплату за надання правової допомоги в цивільній справі згідно договору №160 від 20.08.2015року в сумі 2000грн. Оскільки вимоги позивачки не підлягають до задоволення, суд стягує з такої в користь відповідача понесені ним та документально підтверджені витрати на правову допомогу, що є судовими витратами відповідно до п.2 ч.3.ст.79 ЦПК України.

Outcome: approved