Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-04 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача надміру виплачених коштів в розмірі 12 456,91 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним. З 22.09.2016 р. по 14.12.2016 р. Північним офісом Державної аудиторської служби України проведено ревізію фінансово - господарської діяльності Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за період з 01.12.2012 р. по 01.09.2016 р. У ході ревізії були виявлені порушення фінансової дисципліни на підприємстві, про що зазначено в акті ревізії від 21 грудня 2016 року № 05-30/296. Зокрема, ревізією проведено перевірку дотримання законодавства при здійсненні операцій з оплати праці внутрішніх сумісників, встановлено 2 випадки надання сумісництва керівникам структурних підрозділів, а саме: завідувачем господарсько-обслуговуючим персоналом [PERSON]. та начальнику відділу з ремонту медтехніки та зв`язку [PERSON] , чим порушено п.4 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245, а також п.4 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України №43 від 28.06.1993. Внаслідок вище зазначеного, за період з 01.04.2013 по 01.08.2016 зайво виплачено заробітної плати на загальну суму 19401,54 гри. та відповідно, зайво перераховано єдиного соціального внеску 7042, 76 гривень. Зазначені порушення призвели до матеріальної шкоди (збитків) Лікарні на загальну суму 26444,30 гривень. Позивач вважає, що начальником відділу з ремонту медтехніки та зв`язку [PERSON] завдано матеріальної шкоди позивачу, що призвело до збитків на загальну суму 12 456,91 грн. Оскільки виявлене в ході ревізії зазначене порушення не відшкодовано, Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.10.2017 р. провадження у справі відкрито. Відповідно до п. 9 ч.1 Перехідних положень ЦПК України (за редакцією ЗУ № 2147-УІІІ від 03.10.2017 р., в дії з 15.12.2017 р.), заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2018 р. продовжено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якій він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на те ,що позивачем не надано доказів розміру прямої дійсної шкоди та не вказано конкретно якими неправомірними діями відповідача її заподіяно, не надано доказів того, що саме внаслідок невиконання [PERSON] його трудових обов`язків завдано шкоду позивачу. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Судом встановлено, що з 22.09.2016 по 14.12.2016 Північним офісом Державної аудиторської служби України проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Київської міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги за період з 01.12.2012 по 01.09.2016 року. У ході ревізії були виявлені порушення фінансової дисципліни на підприємстві, про що зазначено в акті ревізії від 21 грудня 2016 року № 05-30/296. Зокрема, ревізією проведено перевірку дотримання законодавства при здійсненні операцій з оплати праці внутрішніх сумісників, проведеною суцільним способом, за період з 01.12.2012 по 01.09.2016, шляхом співставлення особових рахунків по заробітній платі, табелів обліку робочого часу, наказів по Лікарні, графіків роботи працівників Лікарні, розрахунково-платіжних відомостей, встановлено 2 випадки надання сумісництва керівникам структурних підрозділів, а саме: завідувачем господарсько-обслуговуючим персоналом [PERSON] та начальнику відділу з ремонту медтехніки та зв`язку [PERSON] , чим порушено п.4 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.1993 №245 (надалі - Постанова №245). а також п.4 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України №43 від 28.06.1993 (надалі - Положення №43). Внаслідок цього, за період з 01.04.2013 по 01.08.2016 зайво виплачено заробітної плати на загальну суму 19401,54 гри. та відповідно, зайво перераховано єдиного соціального внеску 7042, 76 гривень. Листом Північного офісу Державної аудиторської служби від 04.01.2017 року № 26-05-14-14 /48 Київську міську клінічну лікарню швидкої медичної допомоги зобов`язано усунути з виявлені порушення законодавства (а.с. 4-8). Відповідачем 28 грудня 2016 року надано пояснення що дана вимога про повернення матеріальної шкоди (збитків) є незаконною та безпідставною, від повернення коштів відмовився (а.с. 9). Відповідно до ст. 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не поверненого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5, 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію; 3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Згідно із ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Разом з тим, відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Положеннями ст. 1215 ЦК України, передбачено, що підставами за яких безпідставно набутим майном не підлягає поверненню, крім іншого є заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплату проведено фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Таким чином, аналізуючи норми даної статті можна стверджувати, що законодавець встановлює два виключення із цього правила: якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату та у разі недобросовісності з боку набувача. Таким чином, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення надміру виплачених коштів підлягають задоволенню. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.. 127 КЗпП України, ст. 1212, 1215 ЦК України, та

Outcome: approved