Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача, такою, що втратила право користування житловим приміщення, а саме будинком [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] ., що зареєстровано в установленому законом порядку. Разом з позивачкою у будинку зареєстровано місце проживання двох її дочок [PERSON] і [PERSON] , та трьох дітей останньої. [PERSON] більше двадцяти років тому вийшла заміж і з позивачкою за місцем реєстрації не проживає. На даний час відповідачка розлучилась із чоловіком та проживає зі співмешканцем, її адресу та місце роботи позивачка не знає. Позивачка неодноразово просила [PERSON] знятися з реєстрації, але вона цього так і не зробила, хоча більше двадцяти років у будинку не проживає, там немає її речей. Позивачка є пенсіонеркою, має третю групу інвалідності, і реєстрацію місця проживання відповідачки у будинку перешкоджає оформити субсидію на комунальні послуги. Таким чином позивачка, як власниця зазначеного будинку, позбавлена права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з чим, вимушена звернутися з вказаним позовом до суду. Ухвалою судді від 26.08.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням учасників справи, призначено судовий розгляд. Сторони у судове засідання не з`явилися. Від позивачки надійшла до суду заява про розгляд справи за її відсутності, наполягає на задоволенні заявлених позовних вимог, у випадку неявки відповідачів не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, судова повістка направлялась за зареєстрованим місцем проживання і була повернута підприємством поштового зв`язку за закінченням терміну зберігання. На підставі ч. 8 ст. 128 ЦПК України суд вважає відповідачку належним чином повідомленою про дату, час і місце судового засідання. З урахуванням викладеного, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2\~ст. 247 ЦПК України, з урахуванням клопотань позивачки про слухання справи за її відсутності та в зв`язку з неявкою відповідачів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить 13/20 частин житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 25.11.2020 року № 234088997. Співвласником інших 7/20 частин вказаного житлового будинку є [PERSON] . Згідно з довідкою про склад сім`ї від 12.08.2020 року, у будинку [ADDRESS] до складу сім`ї входять: [PERSON] , [PERSON] (дочка), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук), [PERSON] (онук) /а.с.6/. Крім того, у вказаному будинку також зареєстровано місце проживання [PERSON] /а.с. 12/. Відповідно до довідки голови квартального комітету № 47, зареєстрована у буд. [ADDRESS] , [PERSON] , з 1990 року не мешкає за даною адресою. В силу того, що місце проживання відповідача зареєстроване за вказаною адресою у будинку, що належить позивачці, але не проживає там тривалий час понад 20 років, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно з частиною 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна \~має \~право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Оскільки відповідачі мешкали за однією адресою разом з позивачкою як члени її сім`ї, суд приходить до висновку про застосування при вирішенні спору норм ст. 156\~ЖК України та ст. 405 ЦК України. Так, відповідно до ст. 156\~ЖК України та ст. 405\~ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405\~ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Відповідно до ст. 156\~ЖК України члени сім`ї власника квартири, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157\~ЖК України сам факт припинення сімейних відносин з власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім`ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже, виходячи з зазначених положень закону, член сім"ї власника зберігає право користування займаним приміщенням саме на тих умовах, на яких він поселився в житлове приміщення і користується ним нарівні з власником, а втрачає\~член сім"ї власника право користування цим будинком лише з підстав,\~\~передбачених ч. 2 ст. 405 ЦК України. Оскільки, як було встановлено судом, відповідачка як член сім`ї власника будинку не мешкає у будинку [ADDRESS] без поважних причин, понад 20 років, інше не встановлено домовленістю між ними, тому на підставі статті 405 ЦК України, відповідачка може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, і тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved