Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У позовній заяві позивачка вказує, що з 28 вересня 2013 року позивачка перебувала в шлюбі з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу. 02 серпня 2017 року шлюб розірвано рішенням Масонського районного суду від 02.08.2017 року. Від шлюбу з відповідачем народився син [PERSON] , [INFO] . Оскільки сімейні відносини не склалися і сумісне проживання стало неможливим, то після розлучення син проживає з позивачкою, окремо від батька. Рішенням Малиновського районного суду від 19.10.2017 року відповідачу встановлені аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000,00 грн. щомісячно. Однак, [PERSON] ніякої участі у вихованні та утриманні малолітнього сина не приймає, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, долею та здоров`ям дитини не цікавиться ухиляється від участі в вихованні дитини, не піклується про сина, матеріальної та моральної допомоги не надає, аліменти, відповідно вищезазначеного рішення суду не сплачував. Відповідно до довідки Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 24000 від 16.07.2021 року відповідач має заборгованість станом на 01.07.2021 року - за період з 07.08.2020 року по 01.07.2021 року (виконавчий лист №947/2170/20) - 30467,03 грн.; за період з 13.06.2017 року до 07.08 2020 року (виконавчий лист №521/8967/17) - 3792,20 грн, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 34259,23 гривень. Згідно інформації Одеського спеціалізованого дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №193 компенсуючого типу Одеської міської ради Одеської області від 27.08.2020 року № 76/1-15 батько дитини, відповідач у справі, у дошкільному закладі (дирекції, вихователів психологів, медичного персоналу, логопедів і т.д.) життям, розвитком та станом здоров`я сина не цікавився, на протязі 2020 року дитину не відвідував, у навчальний заклад не з`являвся. З довідки Одеської початкової школи №53 Одеської міської ради Одеської області № 121 від 19.04.2021 року син [PERSON] , навчається у 1 класі з 01.09.2020 року, батько дитини - [PERSON] успіхами дитини не цікавиться, дитину не відвідує. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце проведення якого належним чином повідомлена, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого належним чином повідомлений. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Вивчивши, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , мати [PERSON] , батько [PERSON] . Відповідно до довідки Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 24000 від 16.07.2021 року відповідач [PERSON] має заборгованість станом на 01.07.2021 року - за період з 07.08.2020 року по 01.07.2021 року (виконавчий лист №947/2170/20) - 30467,03 грн.; за період з 13.06.2017 року до 07.08 2020 року (виконавчий лист №521/8967/17) - 3792,20 грн, загальна заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 34259,23 гривень. Згідно з висновком Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.11.2021 року №3302/01-20 вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 164 СК України, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб , які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Частинами 2, 3 ст. 166 СК України встановлено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. З урахуванням наведених правових положень та встановлених обставин справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved