Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

У зв'язку з тим, що він з 26 квітня 2001 року перебуває з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, спільно проживають, ведуть господарство та мають спільний бюджет, на момент укладення шлюбу у власності відповідачки перебувала земельна ділянка площею 0,18 га в с.Ясениничі Рівненського району Рівненської області, на якій за час їхнього подружнього життя за кошти спільного сімейного бюджету вони побудували житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], який в КП РОБТІ зареєстрований на праві власності за відповідачкою, протягом останнього часу в стосунках між ними виникли деякі непорозуміння, а тому позивач звернувся з позовом до суду і просить визнати житловий будинок та призначену для його обслуговування земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя із встановленням рівних часток кожного із співвласників. Рішенням Рівненського районного суду від 09.07.2012 року позов [PERSON] було задоволено і визнано житловий будинок та призначену для його будівництва і обслуговування земельну ділянку спільною сумісною власністю подружжя із встановленням рівних часток кожному із співвласників. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 17.08.2012 року вказане рішення частково скасовано і відмовлено у визнанні земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.12.2012 року рішення суду першої інстанції і апеляційного суду були скасовані, а справа передана до Рівненського районного суду для продовження розгляду. В ході судового розгляду позивач [PERSON] подав уточнену та доповнену позовну заяву, в якій додатково просить провести розподіл в натурі вищевказаного житлового будинку згідно запропонованого ним варіанту розподілу та виділити йому у власність 1/2 частину присадибної земельної ділянки призначеної для обслуговування житлового будинку площею 0,09 га пропорційно його частині у праві власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди. В суді позивач [PERSON] позов підтримав, пославшись на обставини, викладені в уточненій позовній заяві, пояснив, що з грудня 1989 року він з відповідачкою почав жити разом. У 1994 році для них була виділена земельна ділянка з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку в с.Ясениничі Рівненського району, яка була приватизована [PERSON] В 1996-1997 роках на вказаній земельній ділянці вони розпочали будівництво. Будівельні матеріали купували за спільні кошти, оскільки проживали разом і вели спільне господарство. 26 квітня 2001 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. На той час уже був зведений зруб і накритий дах, однак до 2004 року будівництво було заморожене. В 2005 році вони добудували будинок, а з 2006 року вселилися в нього, провели світло, газ, вибили свердловину на воду. На даний час проживають там разом і користуються будинком спільно, хоча дві кімнати на другому поверсі залишаються необлаштованими. Земельною ділянкою вони також користуються спільно. Після проведення експертизи, просить виділити йому будь-яку частину будинку відповідно до першого варіанту розподілу, а також розподілити земельну ділянку між ним та відповідачкою відповідно до розміру часток, у майні, що є їх спільною сумісною власністю, а тому просить позов задоволити. Представник позивача, адвокат [PERSON] в суді позов підтримав, пояснив, що житловий будинок повинен бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя, оскільки вони будували його на спільні кошти і це сторони визнають. При зверненні до БТІ йому пояснили, що нова технічна документація на житловий будинок може бути виготовлена лише на підставі заяви [PERSON], оскільки житловий будинок зареєстрований за нею. Позивач претендує на 1/2 частину житлового будинку, який повинен бути поділений в натурі між співвласниками відповідно до першого варіанту розподілу, а також на половину земельної ділянки відповідно до розміру його частки у житловому будинку. Окрім того вважає, що доцільно встановити земельний сервітут з метою забезпечення можливості для обох сторін отримувати доступ до септика, свердловини і лічильників. В зв'язку з цим просить позов задоволити, а судові витрати розподілити між сторонами порівну. Відповідачка [PERSON] в суді позов визнала частково, пояснила, що проживала разом із позивачем з грудня 1989 року. Вони разом працювали у с.Верхівськ, а тому на підставі рішення Верхівської сільської ради їй була виділена земельна ділянка в с.Ясениничі і вона отримала державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Будинок вони будували разом за спільні кошти. На час реєстрації між ними шлюбу, було збудовано зруб, зведено дах, поштукатурено будинок і літню кухню, побудовано гараж. Вона не проти розподілити будинок відповідно до першого варіанту розподілу і хоче щоб для неї залишилися частина будинку з кухнею та господарськими будівлями. В часині визнання за позивачем права власності на частину земельної ділянки позов не визнала і пояснила, що рішенням сесії сільської ради вказана земельна ділянка була виділена особисто для неї і вона зареєструвала своє право власності, а тому вона згідна лише на виділення позивачу частини земельної ділянки для обслуговування його частини будинку. Представник відповідачки, адвокат [PERSON] в суді позов визнала частково, пояснила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2001 року. До того часу на земельній ділянці, що належить відповідачці на праві власності, сторонами був зведений зруб і зроблена свердловина, а тому доцільно відмежувати те майно, яке збудоване до укладення шлюбу і те, яке добудоване після, визначити які кошти кожної із сторін були затрачені на будівництво і визнати житловий будинок із надвірними спорудами спільною частковою власністю сторін, а тому просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] суду дав покази, що сторони будували будинок для себе. Чи був у них спільний бюджет йому не відомо, однак працювали вони на будівництві разом. [PERSON] підвозив цеглу і інші будівельні матеріали, які брав в його батька, а [PERSON] привозила їжу. До 2000 року вже була побудована літня кухня, зведений зруб і дах. Чи були всередині перегородки йому не відомо, він лише знає, що ні вікон ні дверей не було. Після завершення будівництва десь у 2006 році до будинку підвели газ. Вся проектна документація була розроблена на замовлення [PERSON], так як вона є власницею земельної ділянки на якій побудовано будинок. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на прохання [PERSON] він посприяв у виділенні земельної ділянки, на якій з 1996 року розпочалося будівництво будинку. [PERSON] вів будівельні роботи для чого користувався трактором з підприємства, де він працював, а [PERSON] привозила харчі. За які кошти будували будинок йому невідомо. Завершилося будівництво десь у 2000 році. Весь час сторони жили добре, а зараз між ними почали виникати конфлікти. Свідки [PERSON] і [PERSON] суду дали покази, що в 1996-1997 роках їх найняв [PERSON] для будівництва будинку. Він же доставляв їм будівельні матеріали і платив за роботу, однак за рахунок яких коштів їм не відомо. Вони думали, що [PERSON] його дружина, оскільки вона періодично раз в один два тижні приїздила на будівництво. Вони збудували фундамент, зруб, накрили дах і відповідно до плану побудували перегородки. Оздоблювальні роботи всередині будинку робив хтось інший, а тому їм не відомо коли саме закінчилося будівництво. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] (дочка і зять відповідачки) пояснили, що сторони проживали разом у цивільному шлюбі десь з 1989 року, а після 2000 року зареєстрували шлюб в органах РАЦСу. Спільними зусиллями збудували будинок, в якому проживають і досі як подружжя. У [PERSON] є квартира в місті Рівному, яку він пропонував для них купити. Вони дали для нього близько двох тисяч доларів США завдатку, але нотаріально ніяких документів не оформляли. Позивач квартиру для них так і не продав, завдатку досі не повернув, а гроші витратив на будівництво будинку в с.Ясениничі, зокрема із розмов в сім'ї їм відомо, що за ці гроші було газифіковано будинок. Свідок [PERSON] суду пояснила, що сторони будували будинок разом, будівельні роботи були зроблені швидко і в 1996 році уже був готовий зруб і накрито будинок. Вона разом із своїм чоловіком допомагали на будівництві, обкладали будинок пінопластом, робили доріжки. Крім того вони вкладали і власні гроші у будівництво (приблизно дві тисячі доларів США). Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що сторони вели будівельні роботи разом за спільні кошти, чиї ще гроші були вкладені у будівництво їм невідомо, оскільки в їх сімейні справи не втручаються. На будівництві вони не були, а приїздили коли будинок вже був завершений. Другого поверху там і дотепер немає, а лише горище. Сторони жили добре, однак на грунті релігійних протиріч у них почали виникати сварки. [PERSON] останні два роки не обробляє огород. Свідок [PERSON] в суді також ствердила, що будинок будувався сторонами спільно. З 1991 року вони разом працювали, але на будівництві вона не була. Судом встановлено, що рішенням Верхівської сільської ради Рівненського району № 7 від 27.12.1994 року [PERSON] була виділена земельна ділянка площею 0,18 га в с.Ясениничі Верхівської сільської ради Рівненського району з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. На підставі вказаного рішення [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РВ № 002769 від 17 лютого 1997 року. 26 квітня 2001 року між [PERSON], та [PERSON] було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 26.04.2001 року, видане Великожитинською сільською радою Рівненського району Рівненської області. Ще до реєстрації шлюбу, а саме з грудня 1989 року сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали разом, вели спільне господарство, що підтвердили вони самі в своїх поясненнях у судовому засіданні і всі свідки у своїх показах. Ще до укладення шлюбу сторони на вищевказаній земельній ділянці розпочали будівництво житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS]. Відповідно до акту № 195 державної приймальної комісії Рівненської районної державної адміністрації, закінчений будівництвом житловий будинок був прийнятий в експлуатацію 04 червня 2007 року. 27.11.2007 року на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а 03.12.2007 року право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано в КП РОБТІ. Технічний паспорт на будинок 04.12.2007 року виготовлено КП РОБТІ на ім'я [PERSON] Згідно зі ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Стаття 61 Сімейного кодексу України передбачає, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно ст.63 цього ж Кодексу дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. А ст.70 СК України встановлює, що в разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.368, 369, 370 Цивільного кодексу України. У суду не виникло сумніву, що житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належить [PERSON] і [PERSON] на праві спільної сумісної власності подружжя, оскільки цей будинок хоч і почав будуватися до укладення між ними шлюбу, однак в цей час сторони перебували у фактичних шлюбних стосунках, проживали спільно, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, на будівництво будинку затрачали спільні кошти і добудували житловий будинок після укладення шлюбу, що стверджується відповідними документами, копії яких долучені до матеріалів справи, а також визнанням цієї обставини як позивачем, так і відповідачкою. А відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № Е-07/14 від 10.07.2014 року вказано два варіанти поділу будинковолодіння. Допитана в судовому засіданні експерт [PERSON] експертний висновок підтримала повністю, пояснила, що під час проведення експертизи був оглянутий вказаний житловий будинок з метою його ідентифікації і визначення ринкової вартості, оскільки згідно технічного паспорту інвентаризаційна вартість будинку становить 106853 грн. Пояснила, що в будинку є кухня і санвузол, які були облаштовані самочинно в приміщеннях згідно технічного паспорту 1-1 та 1-6. Також ствердила, що в господарстві є свердловина на воду та облаштовано септик для водовідведення, але оскільки вони не вказані в технічному паспорті, то вона не включала їх у розподіл. Крім того, згідно технічного паспорту було розроблено найбільш оптимальні варіанти розподілу житлового будинку на частини. При цьому було неможливим виділити для співвласників ідеально рівні частки, тому на підставі ринкової вартості будинку визначено розмір компенсації. Другий поверх є мансардним, на даний час він повністю не облаштований і на нього можливо влаштувати вхід як ззовні будинку, так і з середини. Що стосується господарських будівель, то одному із співвласників можливо виділити погріб, а іншому - господарську будівлю. Висновок експерта та її пояснення в суді є обґрунтованими і сумніву у суду не викликають. Сторони висновок експерта не оспорювали і дійшли згоди, що житловий будинок з надвірними будівлями має бути розподілений між ними відповідно до першого варіанту із відшкодуванням одним із співвласників на користь іншого різниці у вартості часток відповідно до зробленого експертом розрахунку. Враховуючи побажання сторін, їх доводи в судовому засіданні, суд вважає, що є законні підстави визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя і розділити його між сторонами по першому варіанту поділу, визначеному висновком експерта, виділивши відповідачці, за її бажанням, ту половину будинку, де облаштована кухня і до якої віднесено господарську будівлю. Позивач же погодився на любу частину будинку при його поділі по першому варіанту. Приймаючи рішення про поділ будинковолодіння по першому варіанту, суд виходить з того, що цей варіант є більш наближеним до часток кожного із співвласників у будинковолодінні, ніж другий. В зв'язку з тим, що при поділі будинковолодіння по першому варіанту частка позивача є більшою за частку відповідачки, то з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] компенсацію за різницю в частках будинковолодіння і ця сума компенсації визначена експертом. Що стосується визнання за позивачем права власності на 1/2 частину земельної ділянки пропорційно його частці у праві власності на житловий будинок, господарські будівлі і споруди, то суд приймає до уваги його уточнену і доповнену позовну заяву і погоджується з тим, що земельна ділянка не може бути визнана спільною сумісною власністю, а позивачу має бути виділена частина земельної ділянки, яка відповідає його частці у праві на будинковолодіння. Відповідно до ч.2 п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", якщо на земельній ділянці, одержаній громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, яка є його особистою приватною власністю, знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою, переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України. Відповідно до ст.120 Земельного кодексу України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Згідно ст.377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). За таких обставин суд приходить до висновку, що земельну ділянку, на якій побудовано житловий будинок [ADDRESS], слід поділити між сторонами відповідно до частки кожного із співвласників у будинковолодінні за запропонованим експертом першим варіантом поділу земельної ділянки. Оскільки на земельній ділянці розміщені свердловина і септик, то до влаштування кожним із співвласників будинковолодіння інженерних комунікацій у своїх частинах будинку, ці споруди слід залишити у користуванні сторін за їх домовленістю з дотриманням правил добросусідства. Після влаштування інженерних комунікацій, свердловину і септик залишити тому із співвласників земельної ділянки, на чиїй земельній ділянці вони знаходяться, або за домовленістю між сторонами залишити їх у спільному користуванні постійно. Доводи представника відповідача адвоката [PERSON] про те, що в задоволенні позову слід відмовити, у зв'язку з тим, що будинок може бути спільною частковою власністю сторін, суд не може взяти до уваги. В даному випадку визначити розмір часток кожної із сторін неможливо, будинок будувався за спільні кошти і відсутні будь-які докази того, яку конкретно суму грошей затратив на будівництво [PERSON], а яку затратила [PERSON] Будь-яких доказів на підтвердження цих доводів ні відповідачка, ні її представник, адвокат [PERSON], суду не надали. Крім того, сторони не заперечують факту, що житловий будинок з надвірними будівлями є їх спільною сумісною власністю. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково тому, що будинок ділиться за запропонованим експертом варіантом, а не за вимогою позивача. В зв'язку з частковим задоволенням позову, відповідно до ст.88 ЦПК України між сторонами слід розподілити судові витрати. Зокрема з відповідачки [PERSON] належить стягнути недоплачений позивачем при подачі позову до суду судовий збір в сумі 1542 грн. 36 коп., так як позивач є інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору, а на користь [PERSON] стягнути 1/2 частину від оплати за проведення експертизи в сумі 2000 гривень. Оскільки позивач не просить стягнути сплачену ним частину судового збору в сумі 250 грн. 44 коп., то ця сума на його користь стягненню не підлягає.

Outcome: approved