Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-22 00:00:00

Прокурор звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачки, в якому просить стягнути з останньої на користь Управління освіти Дрогобицької РДА 28751 грн. шкоди завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування позову покликається на те, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду від 11.11.2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України. Розмір завданої шкоди, внаслідок кримінального правопорушення становить 28751,62 грн. і така на даний час не відшкодована. Прокурор Курлятович Р. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задоволити. Відповідач та її представник адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилися, не повідомивши причин, хоча повістка їм була направлена своєчасно на останню відому судові адресу, суд вважає цю особу повідомленою про час та місце судового засідання. При таких обставинах суд визнав їх неявку неповажною та розглянув справу у їх відсутності, оскільки неявка спрямована на затягування розгляду справи. Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити з таких міркувань. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, а відповідно до ч.4 цієї статті вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно зі\~ст.45 ЦПК України\~прокурор здійснює у суді представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому цим Кодексом та іншими законами, іможе здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу. Судом встановлено, що вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2013 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, зокрема у тому, що вона обіймаючи посаду начальника Меденицького виробничого управління житлово-комунального господарства неналежно виконала свої службові обовязки через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди державним інтересам, а саме 60981,6 грн., зокрема районному бюджету 28751,62 грн. Цивільний позов у кримінальній справі не заявлявся. Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. З цих підстав, суд вважає доведеною вину відповідачки [PERSON] у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, прямим результатом якого стало заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 28751,62 грн. З абз.1 п.13 постанови Пленуму Верховного [PERSON] України №3 від 31.03.1989р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі. Пленум розяснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст.440, 450 ЦК України (ст.ст.1166, 1187 ЦК України 2004 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи вище наведене, зокрема те, що вина [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України доведена, шкода заподіяна позивачу повязана із вчиненням даного суспільно-небезпечного діяння, відомостей про неплатоспроможність відповідачки суду не представлено, а тому суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 28751,62 грн. заподіяної злочином матеріальної шкоди. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України, ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 640 грн..

Outcome: approved