Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вищевказаним позовом до відповідача, підставність якого обґрунтував таким. [PERSON] є власником земельної ділянки площею 2.7557 гектарів, кадастровий номер - 0522255500:03:000:1205, розташованої на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, яку набула у власність шляхом її успадкування після смерті [PERSON], яка померла 23 жовтня 2013 року. Ще за життя, 12.09.2009 року, спадкодавець [PERSON] уклала договір оренди землі, згідно якого передала вказану земельну ділянку CAT «Турбівське» строком на п'ять років. Після отримання свідоцтва про право на спадщину та закінчення термін дії договору оренди укладеного між [PERSON] та CAT «Турбівське», Позивач вирішила передати набуту нею земельну ділянку в оренду Фермерському господарству «Україна». При зверненні до державного реєстратора Реєстраційної служби Липовецького районного управління юстиції було зясовано, що право оренди на зазначену земельну ділянку уже зареєстроване за Публічним акціонерним товариством «Сільськогосподарське підприємство «Турбівське» згідно договору №739/10 від 12.02.2014 року підписаного [PERSON]. Ураховуючи те, що на момент підписання правочину від 12.02.2014 року [PERSON] померла 23.10.2013 року, отож свого волевиявлення для настання змін за таким договором не висловлювала, іншого сторонами у договорі та чинним законодавством не передбачено, що вказує на порушення прав позивача, оскільки спадщина їй належить з моменту відкриття спадщини, тому позивач просить суд, з урахуванням заяви від 31.10.2016 року, визнати недійсним договір оренди землі №739/10 від 12.02.2014 року, уклдений між [PERSON] та ПАТ «СП «Турбівське», право оренди за яким зареєстроване Реєстраційною службою Липовецького районного управління юстиції за номером 7568847, зобовязати ПАТ «СП «Турбівське» повернути позивачу земельну ділянку загальною площею 2,7557 га, кадастровий №0522255500:03:000:1205, що знаходиться на території Турбівської селищної ради Липовецького району Вінницької області, а також вирішити питання судових витрат. В судове засідання позивач та його представник не зявились, однак представник позивача надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання також не зявився, хоча про день та час розгляду справи був оповіщений в установленому законом порядку, на що вказує рекомендоване поштове відправлення, що додане до матеріалів справи. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у його відсутності до суду не направив. Ураховуючи те, що представник позивача використав надане йому ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у його відсутності, а не явку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак не вбачає підстав для відкладення розгляджу справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов висновку про таке. Як убачається із [PERSON] з технічної документації з нормативної грошової оцінки землі від 19.03.2015 року за №14-28-0.1-1102/2-15 (а.с.19), [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 2,7557 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Турбівської селищної ради, кадастровий номер 0522255500:03:000:1205, на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ №782498. Судом встановлено, що 12.02.2014 року між ПАТ «Турбівське» та [PERSON] було укладено Договір оренди землі №739/10, відповідно до якого [PERSON] передала ПАТ «Турбівське» належну їй згідно Державного акта серія ЯЖ №782498 земельну ділянку у строкове платне користування строком на 5 років (а.с.5-6). Право оренди зареєстроване за ПАТ «СП «Турбівське» [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі (а.с.8), судом зясовано, що [PERSON] померла 23.10.2013 року. Спадкоємцем майна [PERSON] є позивач у справі [PERSON], яка успадкувала належну спадкодавцеві земельну ділянку в підтвердження чому є Свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.7). За загальними вимогами, які є необхідними для чинності правочину, що визначені ст.203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. [PERSON] ст.30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Отже, наявність необхідного обсягу цивільної дієздатності є однією з необхідних умов визнання договору дійсним. Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки та орендарем. Наведене кореспондується і з приписами Закону України "Про оренду землі", який є спеціальним законом при вирішенні справ щодо оренди землі. Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною /сторонами/ вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсний правочин, згідно ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Ураховуючи те, що зібрані у справі докази підтверджують наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, а саме відсутність в особи цивільної дієздатності, оскільки на момент укладення оспорюваного правочину особа вже померла, відтак не могла самостійно набувати, здійснювати та створювати цивільні обовязки, тому суд дійшов до переконання, що вимоги за позовом є обґрунтовані, а оскільки позивач є спадкоємцем майна [PERSON], отож йому належить спадщина з моменту відкриття спадщини, що доведено також належними та допустимими доказами, тому допущення відповідачем порушення прав позивача є очевидним, відтак вони підлягають захисту судом, що ним обраний у спосіб визнання договору недійсним та зобовязання повернути набуте нерухоме майно за договором, який є недійсним. За таких обставин, суд задовольняє позов у повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат, суд керується ст.88 ЦПК України, а тому присуджує із відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved