Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про примусове виселення з будинку, без надання іншого жилого приміщення та зняття з реєстрації місця проживання. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона являється власником житлового будинку, що розташований по вул. Мехніна, 12, с. с. Берізки - Бершадські, Бершадського району, Вінницької області. Після смерті її чоловіка, у даному будинку залишились проживати вона та її син [PERSON]. Обоє вони з сином зареєстровані за вказаною адресою. В 2003 році її син [PERSON] одружився із [PERSON], [INFO]. [PERSON] мала від першого шлюбу доньку [PERSON], [INFO]. Всі разом вони стали проживати у її житловому будинку. [PERSON] та її доньку [PERSON] також зареєстрували у її будинку. Позивачка на даний час проживає з іншим чоловіком по вул. Центральній, 116, с. Ставки, Бершадського району, Вінницької області. Останні роки, особисті стосунки її сина зі своєю дружиною [PERSON] значно ускладнились. [PERSON] без всяких на то причин досить часто почала влаштовувати сварки з її сином, при цьому погрожуючи йому фізичною розправою та причиненням тілесних ушкоджень. Погрожувала знищенням та підпалом майна у будинку позивачки. В січні місяці 2015 року син подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу зі своєю дружиною [PERSON]. 14.04.2015 року Бершадським районним судом Вінницької області по справі № 126/4509/14-ц прийнято рішення про розірвання шлюбу між ними. Після цього сварки у їх сімї відбувались майже щоденно. Коли [PERSON] приходила до них, від невістки на її адресу також були нецензурні та брутальні слова, погрози. Позивачка не мала можливості навіть зайти у свій власний будинок. Син неодноразово звертався з усними та письмовими заявами до дільничного інспектора міліції щодо протиправних дій своєї дружини, за що [PERSON] притягували до адміністративної відповідальності по ст. 173-2 ч.І КУпАП, що підтверджено висновком розгляду його заяви працівниками міліції Бершадського РВ УМВС України у Вінницькій області. Наприкінці січня на початку лютого місяця поточного року, коли [PERSON] приходила до сина, у будинку на кахелі грубки вона бачила написи чорним фломастером непристойних слів, у веранді був пошкоджений кахель. У коридорі на стелі частково обдерта вагонка, частково була обдерта шпалера в одній із кімнат. Зі слів сина все це зробила відповідачка. 24.02.2015 року, коли [PERSON] прийшла до себе додому, невістка знову влаштувала сварку виражаючись при цьому нецензурними словами. Під час сварки невістка вдарила її по руці емальованою літровою крушкою, причинивши їй фізичний біль. Згодом, із-за постійного болю у руці, вона звернулась у Бершадську районну поліклініку, де у неї виявили перелом кістки. Пожалівши дітей невістки вона не стала писати заяву до міліції про притягнення її до кримінальної відповідальності. 11.03.2015 року, внаслідок сварки та погроз невістки позивачка вимушена була звертатися по допомогу до працівників міліції. Своєю протиправною поведінкою [PERSON] обмежує та порушує права позивачки щодо вільного користування та розпоряджання своїм власним майном. Вчиняє дії, які загрожують здоровю та життю її сина, в т.ч. і її. Робить неможливим проживання у її ж власному будинку. Систематично здійснює пошкодження та псування її власного майна. З 17.03.2015 року [PERSON] тимчасово переїхала на проживання до своєї матері в с. Ставки, Бершадського району, Вінницької області, де і проживає по даний час. Її дочка [PERSON] продовжує проживати у будинку [PERSON]. Добровільно [PERSON] та [PERSON] виселятись із її будинку та знятись із реєстраційного обліку місця проживання не бажають, а тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні уточнили свої позовні вимоги. Просять визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком розташованим по вул. Мехніна, 12, с. Берізки-Бершадські, Бершадського району, Вінницької області. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, у судовому засіданні встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер витягу № 35050392 від 17.03.2015 року, [PERSON] являється власником житлового будинку, що розташований по вул. Мехніна, 12, с. с. Берізки - Бершадські, Бершадського району, Вінницької області. В цьому будинку крім позивачки прописаний її син [PERSON] та його колишня дружина відповідачка по справі - [PERSON], що підтверджується довідками № 705 від 20.05.2015 року, № 778 від 29.04.2015 року виданими виконкомом Джулинської сільської ради Бершадського району. 14.04 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 17.03.2015 року [PERSON] переїхала на проживання до своєї матері в с. Ставки, Бершадського району, Вінницької області, де і проживає по даний час, що підтверджується також довідкою № 705 від 20.05.2015 року виданою виконкомом Джулинської сільської ради Бершадського району. Після того, як відповідачка переїхала з будинку [PERSON] вона продовжує порушувати порядок проживання в будинку та чинить психологічне насильство в сім'ї щодо позивачки та її сина, через що син неодноразово звертався з усними та письмовими заявами до дільничного інспектора міліції щодо протиправних дій своєї колишньої дружини, за що [PERSON] притягували до адміністративної відповідальності по ст. 173-2 ч. І КУпАП, що підтверджено висновком розгляду його заяви працівниками міліції Бершадського РВ УМВС України у Вінницькій області. Добровільно виселитися з будинку, який належить [PERSON] відповідачка не бажає. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідачкою, яка не бажає добровільно виселитися з житлового будинку, чиняться перешкоди позивачці у здійсненні її прав власника, які полягають у праві користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 156 ЖК України, члени сімї власника жилого будинку зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку, брати участь у витратах по утриманню будинку і придомової території та проведенню ремонту, чого відповідачка [PERSON] не тільки не робить, а навпаки своїми вчинками псує належне позивачці майно. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням внаслідок відсутності такої особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку. В судовому засіданні свідок [PERSON] повністю підтвердив той факт, що з 17.03.2015 року відповідачка не проживає в житловому будинку по вул. Мехніна, 12, с. Берізки-Бершадські, Бершадського району, Вінницької області, але разом з тим, порушує порядок проживання в будинку, чинить психологічне насильство в сім'ї щодо нього та його матері, безпідставно їх ображає та псує належне матері майно. Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Таким чином, позовні вимоги позивачки, є обґрунтованими а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивачка, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved