Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

У березні 2016 року позивач [PERSON] предявила через суд позов до [PERSON] на предмет вселення в житлове приміщення, посилаючись на те, що на підставі ордеру №539 від 25.04.1975 виданого Південним машинобудівним заводом [PERSON], який є дідусем позивача, на сімю з трьох чоловік було надано в користування житлове приміщення в квартирі [ADDRESS]. Позивач з дня народження у 1983 році зі своєю матірю стала проживати в зазначеній квартирі. 05 березня 2010 року дідусь позивача [PERSON] помер. Після його смерті в квартирі залишилися проживати позивач, двоє її малолітніх дітей та відповідач. 14 грудня 2015 року відповідач [PERSON] змінила замки на вхідних дверях, не впускає в квартиру позивача та її дітей, чим порушує житлові права останніх, у звязку з чим вони вимушені тимчасово проживати в іншому житловому приміщенні. Таким чином, позивач просить суд визнати відсутність її та її малолітніх дітей в квартирі [ADDRESS] з поважних причин та вселити позивача [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявилася, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. Доказів на підтвердження причин неявки не представила, не надала заяву про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи органу опіки та піклування Кіровської районної у м. Дніпропетровську ради [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Третя особа Комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради» будучи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, свого представника до суду не направили. Суд, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин. Судом встановлено, що на підставі ордеру №539 від 25.04.1975 виданого Південним машинобудівним заводом [PERSON] на сімю з трьох чоловік - його, його дружину [PERSON] та доньку [PERSON] було надано в користування житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. З часу свого народження у 1983 році в квартирі [ADDRESS] проживає позивач [PERSON], а з 2000 року є зареєстрованою в спірній квартирі, що підтверджується відомостями про місце проживання позивача зазначені у її паспорті. 1/2 квартири [ADDRESS] належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 вересня 1993 року, та 1/2 квартири належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 квітня 2016 року, виданого нотаріусом П?ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON], після спадкодавця [PERSON], померлого 05 березня 2010 року. На теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані - позивач [PERSON] та її малолітні діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], відповідач [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради». Протягом всього періоду позивач, а в подальшому і її діти, користувалися вказаним вище житловим приміщенням, а також зареєстровані у ньому із дотримання встановленого порядку вселення та із ініціативи власників [PERSON] та [PERSON], що відповідає вимогам ст.ст.64,109,150,156 ЖК України. За ст.47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.9 Житлового Кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1\~ст. 405 ЦК України. Згідно з ч. 2\~ст. 405 ЦК України\~\~член сім'ї (в тому числі колишній член сім'ї) власника будинку втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч.4 ст.156 Житлового Кодексу України до членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Абзацом 7 ч. 1\~ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто право користування житлом пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи, про що робиться відповідний запис. Зовнішнім проявом реалізації права користування житловим приміщенням, як місцем проживання, є реєстрація фізичної особи. Таким чином, [PERSON] з часу реєстрації місця проживання набула право користування жилою площею в спірній квартирі. Крім того, як зазначено вище з часу народження позивач проживає в [INFO]. В судовому засіданні також встановлено, що відповідач на даний час чинить перешкоди позивачу та її малолітнім дітям у користуванні квартири [ADDRESS], що підтверджується показами допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], тому суд вважає за можливе вселити [PERSON] та її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в квартиру [ADDRESS]. Вирішуючи відповідно до вимог ст.88 ЦПК України питання щодо розподілу судових витрат, суд приходить до висновку стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved