Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення відповідача права користування квартирою, посилаючись на те, що 21.06.1999 року нею була придбана трикімнатна квартира [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу, укладеному на Універсальній товарній біржі «Новокаховська». На підставі судового рішення Новокаховського міського суду від 30.04.2010р судом визнаний дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №102 від 21.06.1999року, зареєстрований на товарній біржі «Новокаховська», укладений між позивачкою та [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також визнане за позивачкою право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. До теперішнього часу за даною адресою продовжує бути зареєстрованим один із колишніх власників, [PERSON] Де знаходиться [PERSON] їй невідомо, його особистих речей в квартирі немає, з часу продажу квартири він жодного разу до квартири не з'являвся, комунальні платежі не сплачував, тому просила суд позбавити [PERSON], права користування житловим приміщенням - трикімнатною квартирою [ADDRESS]. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не з'явилися, в своїх заявах просили суд розглядати справу в їх відсутність; позовні вимоги підтримують; проти винесення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, з матеріалів справи вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності власності [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 21.06.1999 року, укладеному на Універсальній товарній біржі «Новокаховська»; рішенням Новокаховського міського суду від 30.04.2010р, яким визнано дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №102 від 21.06.1999року, укладений на товарній біржі «Новокаховська», між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також визнано за [PERSON] право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]; витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Каховське БТІ» Херсонської обласної ради №26174864 від 20.05.2010 року. Відповідно до довідки від 04.06.2014р за адресою: [ADDRESS], окрім позивачки зареєстрований також [PERSON], 1977 р.н. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені, на користування житлом. Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири). Тобто чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Частина 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що на підставі Рішення Новокаховського міського суду від 30.04.2010р, яке зареєстровано в реєстрі прав власності 20.05.2010р, позивачка є власницею квартири [ADDRESS] В квартирі [ADDRESS], окрім позивачки зареєстрований [PERSON], колишній власник квартири і який не має жодного відношення до позивачки. Отже з урахуванням того, що позивачка набула право власності на квартиру на підставі Рішення суду від 30.04.2010р та договору купівлі-продажу, укладеного 21.06.1999 року на Універсальній товарній біржі «Новокаховська», вона є новим власником квартири та не давала згоди на реєстрацію у квартирі відповідачеві, а останній був зареєстрований в квартирі, як один із колишніх власників та зважаючи на те, що після зміни власника квартири відповідач не набув самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо - ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України). Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1)позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи є судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. ( ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). У відповідності із ст.ст. 29, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved