Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу між її батьками [PERSON] та [PERSON], кожен з них отримав право власності на ? частину їх спільно придбаного житлового будинку [ADDRESS]. Після повторного одруження батько позивачки [PERSON] зареєстрував, у належній йому частині житлового будинку, сина своєї другої дружини [PERSON]. Після смерті батька позивачка [PERSON] отримала у власність в порядку спадкування зазначену ? частину вказаного будинку, де [PERSON] уже більше двох років не проживає, не допомагає утримувати будинок та не бере участі в оплаті комунальних послуг, тому позивачка просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання позивачка та її представник не з»явилися, однак надіслали заяву про розгляд справи в їх відсутності, заявлені вимоги підтримують та просять суд задовольнити їх в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з"явився з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причин неявки в судове засідання. У зв"язку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Згідно копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 травня 2010 року по справі № 2-834/2010р. та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, [PERSON] належить на праві приватної спільної часткової власності ? частина житлового будинку [ADDRESS] (а.с.5,6). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, ? частина житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] (а.с.9). Як вбачається з копії домової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку [ADDRESS], за вказаною адресою зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Згідно копії акту обстеження матеріально-побутових умов [PERSON] без номера від 31.08.2017 року, [PERSON] не є членом родини власників та фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що [PERSON] не проживає в вищезазначеному житловому будинку, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки відповідач перешкоджає позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. На підставі викладеного,

Outcome: approved