Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що між ними 05 травня 2007 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім`ї було зареєстровано шлюб, про що зроблено актовий запис № 461. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, тривалий час сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає подальше спільне життя з відповідачем та збереження сім`ї неможливим, у зв`язку з чим просить ухвалити рішення про розірвання їх шлюбу. 04.01.2018 року відповідачем подано зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та поділу спільного сумісного майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватися з дітьми, що виявляється у постійному перешкоджанню зустрічам з дітьми, вилученню у дітей засобів комунікації та зміну місця перебування дітей без погодження з батьком, а тому визначити способи участі [PERSON] у вихованні дітей [PERSON] та [PERSON] . Крім того зазначив, що під час шлюбу подружжям було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] . Враховуючи те, що [PERSON] не бажає здійснювати добровільний поділ даного майна, відповідач просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] та провести поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] у наступний спосіб: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 19.06.2018 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без розгляду. Водночас, 11.01.2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна, набутого в період шлюбу, особистою приватною власністю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана за її особисті кошти, а тому дана квартира має бути визнана особистою приватною власністю [PERSON] . Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 24.01.2019 року дану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з недоліками. 18.02.2019 року [PERSON] подана заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначила, що спірна квартира була придбана позивачкою та її матір`ю за спільні кошти в рівних долях до укладення шлюбу з відповідачем. 04.10.2013 року позивачка уклала договір купівлі-продажу цінних паперів № 242718-Бв з ТОВ «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс», що діяло від свого імені та в інтересах і за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Міністерський», яке відповідно до разового замовлення № 99-Б від 04.10.2013 року до договору обслуговування на ринку цінних паперів № 226194-БО від 05.09.2013 року, за якими позивачка зобов`язалась придбати лот облігацій з відповідними характеристиками, що надавало право при погашенні лоту облігацій отримати у власність оскаржувану квартиру [ADDRESS] . 08.08.2016 року [PERSON] стала власницею спірної квартири. Зазначила, що у зв`язку з тим, що частину грошових коштів для придбання даної квартири були надані [PERSON] її мамою, нею були написані боргові розписки на загальну суму 660 271,50 грн. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, просив їх задовольнити та визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя. Представник відповідача [PERSON] наполягав на задоволенні об`єднаних позовних вимог та визнання спірної квартири її особистою власністю. Заслухавши учасників справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що в період з 05.05.2007 по 29.10.2018 сторони перебували у зареєстровано шлюбі. 08.08.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі договору резервування об`єкта нерухомості №3/105-175 від 28.09.2013 та інших документів, виданих у відповідності до умов цього договору, що підтверджують повний розрахунок за договором, приймання-передачі об`єкту нерухомості, договору купівлі-продажу цінних паперів, тощо. Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За загальним правилом ст.60 СК, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина й чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка, визначено в ст.57 цього кодексу. Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане в шлюбі, є особистою власністю одного з подружжя, покладено на останнього. Відповідно до ч.1 ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Судом встановлено, що 28.09.2013 року позивачкою з ПАТ «Енергополь-Україна» укладено договір резервування об`єкта нерухомості № 3/105-175, відповідно до якого за нею була зарезервована квартира в об`єкті будівництва з характеристиками, відповідно до п. 2.4 Договору резервування. 04.10.2013 року позивачка уклала договір купівлі-продажу цінних паперів № 242718-Бв з ТОВ «Компанія з управління активами «Імідж Фінанс», що діяло від свого імені та в інтересах і за рахунок Венчурного закритого недиверсифікованого пайового інвестиційного фонду «Міністерський», яке відповідно до разового замовлення № 99-Б від 04.10.2013 року до договору обслуговування на ринку цінних паперів № 226194-БО від 05.09.2013 року, яке діє через ТОВ «Аструм Капітал», яке за вказаним договором визначено як «Торговець». Відповідно до розділу 2 договору КП-ЦП позивачка зобов`язалась придбати лот облігацій з відповідними характеристиками, що надавало право при погашенні лоту облігацій отримати у власність квартиру [ADDRESS] . Додатковою угодою від 25.03.2014 року № 1 до вищевказаного договору встановлено порядок розрахунків з вересня 2013 року по жовтень 2015 року на загальну суму ціни лоту облігацій, що становить 660 271,50 грн без ПДВ. Відповідно до свідоцтва про відкриття рахунку у цінних паперах, на ім`я позивачки було відкрито рахунок у цінних паперах № [NUMBER] , зберігач цінних паперів ТОВ «Аструм Капітал». Актом до Договору КП-ЦП від 04.04.2014 року встановлено, що позивачка отримала цінні папери та оплатила їх, що підтверджується випискою про стан рахунку в цінних паперах від 04.04.2014 року. Доказами оплати лоту облігацій підтверджується платіжними дорученнями: -№ 1 від 08.10.2013 року на суму 400 грн, призначення платежу: за іменні облігації згідно Договору № 242718-БВ від 04.10.2013 року без ПДВ; -№ 2 від 08.10.2013 року на суму 334 262 грн призначення платежу: за іменні облігації згідно Договору № 242718-БВ від 04.10.2013 року без ПДВ; -№ 3 від 08.11.2013 року на суму 12 860 грн призначення платежу: за іменні облігації згідно Договору № 242718-БВ від 04.10.2013 року без ПДВ; -№ 4 від 05.12.2013 року на суму 12 860 грн призначення платежу: за іменні облігації згідно Договору № 242718-БВ від 04.10.2013 року без ПДВ; -№ 5 від 11.01.2014 року на суму 12 860 грн призначення платежу: за іменні облігації згідно Договору № 242718-БВ від 04.10.2013 року без ПДВ; -№ 6 від 05.02.2014 року на суму 51 440 грн призначення платежу: за іменні облігації згідно Договору № 242718-БВ від 04.10.2013 року без ПДВ; -№ 7 від 25.03.2014 року на суму 235 989,50 грн призначення платежу: за іменні облігації згідно Договору № 242718-БВ від 04.10.2013 року без ПДВ. Усього за іменовані облігації позивачкою сплачено 660 271,50 грн. Довідкою про повний розрахунок № 423 від 14.07.2016 року за підписами службових осіб ПрАТ «Енергополь-Україна» підтверджено факт виконання сторонами договору резервування взаєморозрахунків, при цьому фінансових претензій сторони не мали. Довідка була видана для пред`явленням за місцем вимоги як документ, необхідний для оформлення права власності на профінансовану квартиру [ADDRESS] . 14.07.2016 року був складений акт приймання-передачі об`єкту нерухомості та документів, відповідного до якого позивачка отримала квартиру [ADDRESS] та пакет документів необхідних для оформлення власності на неї серед яких є технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] заявлено вимоги про визнання спірної квартири її особистою власністю, посилаючись на те, що грошові кошти, сплачені нею для придбання цінних паперів у розмірі 660 271,50 грн протягом 2013-2014 років належали їй особисто, оскільки були надані їй в борг матір`ю. За це [PERSON] було подаровано матері Ѕ частку належної їй квартири [ADDRESS] . При цьому будь-яких доказів укладання договорів позики з матір, їх умов [PERSON] не надано. Встановити те, чи були ці договори укладені в інтересах сім`ї чи ні суд позбавлений можливості. Факт дарувачння частини належної кавртири не підтверджує жодним чином внесення [PERSON] особистих коштів для придбання спірної квартири. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем за об`єднаним позовом [PERSON] не надано належних, допустимих та достовірних доказів придбання спірної квартири за її особисті кошти. Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для визнання квартири [ADDRESS] особистою приватною власністю дружини [PERSON] , що є підставою для відмови у задоволенні заявлених нею вимог про це. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В силу ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. За таких обставин, суд вважає правильним визнати квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] і здійснити її розподіл шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на Ѕ частку цієї квартири, задовольнивши позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі.

Outcome: approved