Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

У жовтні 2015р. [PERSON] звернувся до суду уточненим та доповненим в подальшому позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (далі [PERSON] «СК «Україна»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог: [PERSON], Товариство з обмеженою відповідальністю «Одеський коровай» (далі - ТОВ «Одеський коровай»), посилаючись на те, що 13 січня 2015р. о 08:20 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Гайдара,25, в м. Одесі, виїжджаючи з двору будинку №58 на вул. Гайдара не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по вул. Гайдара, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 16.02.2015р. [PERSON] був визнаний винним в порушенні п.10.2 ПДР України і у вчиненні ДТП, та був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 425,00грн. У звязку з тим, що на момент ДТП, цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в [PERSON] «СК «Україна» за полісом №А1 0665859 від 30 квітня 2014р., позивач 15 січня 2015р. повідомив [PERSON] «СК «Україна» про настання страхового випадку. 13 травня 2015р. позивач звернувся до [PERSON] «СК «Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, додавши до зазначеної заяви усі необхідні документи, які були отримані останнім 18 травня 2015р. Позивач зазначав, що відповідно до звіту №01-059 від 26 січня 2015р. експертного авто товарознавчого дослідження по встановленню матеріальної шкоди, спричиненої власнику автомобіля [NUMBER], яка визначається як сума вартості відновленого ремонту без врахування фізичного зносу деталей, що змінюються та складає 8727,68 грн., з яких вартість відновлюваного ремонту автомобіля з урахуванням фізичного зносу складає 14938,28 грн. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в [PERSON] «СК «Україна» за полісом №А1 0665859 від 30 квітня 2014р., позивач посилаючись на вимоги Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-1У) просив суд винести рішення, яким стягнути з [PERSON] «СК «Україна» на його користь суму страхового відшкодування за мінусом франшизи у розмірі 7727,68грн. (8727,68 -1000,00), витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 900,00грн., пеню в сумі 568,25 грн. Представник позивача, діючий за довіреністю від 04 вересня 2015р. в судовому засіданні зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити (а.с.38). Представник відповідача [PERSON] «СК «Україна» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце слухання справи повідомлявся в порядку ст.74 ЦПК України (а.с.62,70). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] та його представник в судове засідання не зявилися, про дату, час і місце слухання справи повідомлялися в порядку ст.74 ЦПК України (а.с.71). Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський коровай», діючий за довіреністю від 20 квітня 2015р. в судовому засіданні залишив вирішення питання щодо позовних вимог на розгляд суду (а.с.69). Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку з неявкою відповідача та не повідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди представника позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України №1961-1У) та розділом третім главою 82 книги пятої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що 13 січня 2015р. о 08:20 годині [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], рухаючись по вул. Гайдара,25, в м. Одесі, виїжджаючи з двору будинку №58 на вул. Гайдара не надав дорогу транспортному засобу, який рухався по вул. Гайдара, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням [PERSON] В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль [NUMBER], належить на праві власності [PERSON] (а.с.8). Відповідно до довідки ДАІ, виданої на імя [PERSON], в результаті ДТП, яка сталася 13.01.2015р. автомобіль [NUMBER] отримав механічні пошкодження (а.с.8). Причиною зіткнення транспортних засобів стало порушення водієм [PERSON] п.10.2 ПДР України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306. Вина [PERSON] підтверджується постановою Суворовського районного суду м.Одеси від 16.02.2015р., відповідно до якої останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 4250,00грн. (а.с.30). Згідно зі звітом №01-059 від 26 січня 2015р. експертного авто товарознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена власнику автомобіля [NUMBER] , складає 8727,68 грн.(9-29). З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу, а саме автомобіля [NUMBER], яким керував [PERSON], була застрахована [PERSON] «СК «Україна» за полісом №А1 0665859 від 30 квітня 2014р. (а.с.35). Встановлено, що 15 січня 2015р. позивач повідомив [PERSON] «СК «Україна» про настання страхового випадку, а 13 травня 2015р. звернувся до [PERSON] «СК «Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, додавши до зазначеної заяви усі необхідні документи, які були отримані останнім 18 травня 2015р., але страховиком до теперішнього часу виплату страхового відшкодування не здійснено (а.с.31-34). Згідно із частинами другою, пятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з абзацом третім пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003р.\~№ 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада\~2003р. за № 1074/8395 із змінами (далі Методика) - вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Пунктом 2.4. Методики зазначено, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ. Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. Отже, за змістом указаних положень законодавства вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Таким чином, відповідно до звіту №01-059 від 26 січня 2015р. експертного авто товарознавчого дослідження вартість матеріальної шкоди, яка була спричинена власнику автомобіля марки «Volkswagen», д/н ВН0583С, складає 8727,68 грн. Згідно з роз'ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992р. N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов'язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв'язку із заподіянням шкоди майну. Постановляючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, проте має певну цінність, суд одночасно повинен обговорити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Відповідно до ст.3 Закону України №1961-1У обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України № 1961 -1У у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи. Статтею 9 Закону №1961-1У встановлено, що розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Згідно з ч.3 ст.1 Закону України №1961-1У потерпілі - це треті юридичні та фізичні особи, життю, здоровю та/або майну яких внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобом заподіяна шкода. Статтею 29 Закону України №1961-1У передбачено, що у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством... Пунктом 36.2 ст.36 Закону України №1961-1У передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Судом встановлено, та сторонами не заперечувалося, що станом на теперішній час [PERSON] «СК «Україна» не виплатило позивачу страхове відшкодування. Пунктами 36.4., 36.5 ст. 36 Закону України №1961-1У передбачено, що виплата страхового відшкодування здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування, лікування потерпілих та інші послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків. Виплата страхового відшкодування здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Відповідно до полісу №А1 0665859 від 30 квітня 2014р. ліміт суми за шкоду заподіяну майну потерпілої, становить 50000,00грн., розмір франшизи становить 1000,00 грн. (а.с.35). Згідно ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Тобто, франшиза це ті збитки, попередньо прописані в договорі, які страховик не відшкодовує в разі виникнення страхового випадку. Таким чином, сума страхового відшкодування за мінусом суми франшизи, становить 7727,68 грн., яка підлягає стягненню з [PERSON] «СК «Україна» на користь позивача. Згідно з п.19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013р. з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (п.5 ч.1 ст. 989 ЦК, п.5 ч.1 ст.991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися , чи є ця подія страховим випадком. Власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Відповідно до ст.992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобовязаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з [PERSON] «СК «Україна» на користь позивача слід стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 7727,68 грн., суму пені в розмірі 568,25 грн., витрати за проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 900,00 грн. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судовий збір у справі складає 487,20 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved