Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

У квітні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 березня 2008 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Тульчинського районного управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 18. Від шлюбу сторони дітей не мають. Спільне життя між сторонами не склалось через несумісність характерів, різні погляди на життя. З березня 2015 року сторони проживають окремо, не спілкуються і не підтримують ніяких відносин. Позивач прийшла до переконання, що її з відповідачем шлюб є лише формальністю і подальше його збереження неможливе та буде суперечити її інтересам, у зв'язку з чим просить його розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Зазначила, що з березня 2016 року вони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують. Вважає, що примирення між нею та відповідачем не можливе, а збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Також уточнила, що після розірвання шлюбу не бежає відновлювати дошлюбне прізвище, а бажає надалі іменуватися прізвищем "[PERSON]". Просила шлюб з відповідачем розірвати та стягнути на її користь судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Зазначив, що дійсно вони з позивачем на даний час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу буде суперечити його інтересам. Просив шлюб з позивачем розірвати. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 02 березня 2008 року Відділом РАЦС Тульчинського РУЮ у Вінницькій області, судом встановлено, що 08 травня 1980 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом РАЦС Тульчинського РУЮ у Вінницькій області, про що зроблено актовий запис № 18 (а.с. 3). За змістом ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що спільне подружнє життя між сторонами не склалось. Як встановлено з показань сторін у судовому засіданні вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не спілкуються та не підтримують ніяких відносин. В судовому засіданні і позивач, і відповідач категорично наполягли на тому, що примирення між ними не можливе. За таких обстаивн, суд приходить до висновку, що шлюб сторін носить лише формальний характер, у зв'язку з чим вважає можливим його розірвати, оскільки подальше його збереження буде суперечити інтересам сторін. За змістом ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved