Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про визнання [PERSON] , [INFO] , громадянина Республіки Білорусь батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , вказавши батьком дитини відповідача, місце проживання якого с. Тєрєховка Добрушского району Гомельської області та стягнути з нього аліменти у розмірі ј частки від всіх видів доходів щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття та судові витрати по справі. В позовній заяві позивач зазначила, що вона є громадянкою України, а відповідач є громадянином Республіки Білорусь. З [PERSON] вона познайомилася в 2013 році під час відпочинку на морі в м. Коблєво Україна. Тривалий час спілкувалися, а в серпні 2016 року відповідач приїхав до неї в смт. Компаніївка Кіровоградської області, після чого вони поїхали відпочивати на море до м. Одеси. Після відпочинку відповідач повернувся до Білорусії. У вересні 2016 року вона поїхала до відповідача, де він познайомив її зі своєю мамою, друзями, вони планували одружитися, після чого вона мала переїхати до нього жити. Мама відповідача підшукувала для неї роботу в дитячому садочку. Декілька місяців вони їздили один до одного, щоб побути разом. 30.10.2016 року вона дізналася, що вагітна, про що повідомила відповідачу, який дуже зрадів. Але в її родині сталося лихо, вбили її рідного брата [PERSON] . Її мама дуже важко переживала втрату сина, відповідач наполягав на її переїзді до нього, але вона не могла залишити свою матір сам на сам з горем та залишилася в смт. Компаніївка Кіровоградської області. Відповідач не міг зрозуміти її почуттів, в них було різне відношення до горя, яке спіткало її родину і вона не змогла б спокійно створювати родину з людиною, яка не поділяла її поглядів. Вона відмовилася їхати до Білорусії, минуло дуже мало часу з похорон брата, вони знову посварилися з відповідачем і він повернувся до Білорусії. [INFO] вона народила сина. Оскільки вони з [PERSON] не перебували в шлюбі, то вона записала сина як [PERSON] . Про народження сина вона повідомила відповідача. В січні 2018 року він приїздив до нього щоб побачити. Привіз іграшки, дитяче харчування, проживав у неї тиждень, після чого знову повернувся додому. Вони продовжували спілкуватися в телефонному режимі, але більше з приводу дитини. Син народився з дисплазією тазобедренного суглобу та вродженого несприйняття лактози і глютену, що потребувало коштів на лікування, однак відповідач їй відмовляв. В лютому 2018 року він знову приїхав до неї та вмовляв матір, щоб вона вплинула на неї та вона таки погодилася переїхали до Білорусії. Але після всіх скандалів та відношення відповідача до неї її почуття до нього прохололи. Літом 2019 року відповідач повідомив її, що хоче приїхати до дитини, але вона повідомила йому, щоб відповідач винайняв собі житло, оскільки вона проживає вже не сама. Після цього, відповідач перестав з нею спілкуватися та цікавитися життям сина. Вона намагалася налагодити спілкування, заради сина, але останній перестав відповідати на всі її смс повідомлення. Відповідач працює, отримує заробітну плату та може надавати дитині допомогу. Оскільки відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, хоча має таку можливість, вважає за необхідне заявити вимогу про стягнення аліментів на утримання сина з 20.06.2017 року. 01.11.2021 року позивачкою подано до суду заяву про залишення позову в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частки від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 20.05.2021 року до досягнення повноліття дитиною, тобто до [INFO] , оскільки ними досягнуто згоду щодо добровільної сплати аліментів. 03.11.2021 року позивачкою подано до суду уточнення до позовної заяви, в якому вона просить залишити прізвище дитини в актовому записі про народження, в графі прізвище дитини « [PERSON] ». Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В судове засідання Компаніївського районного суду Кіровоградської області відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення доручення про вручення документів до суду Добрушського району Гомельської області Республіки Білорусь через Південно-Східне міжрегіональне управління юстиції (м. Дніпро) у Кіровоградській області. З аудіо запису, доданого до протоколу судового засідання від 09.07.2021 року, встановлено, що відповідач позов визнав в повному обсязі та підтвердив, що він є батьком дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином про причини неявки суд не повідомили. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На виконання вимог п.2 ч.3 ст.265 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) суд зазначає заяви та клопотання, що подавались під час судового розгляду справи. Ухвалою суду від 24.05.2021року відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі та призначено розгляд в загальному позовному провадженні. Ухвалою суду від 03.11.2021 позовну вимогу про стягнення аліментів залишено без розгляду. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. Судом встановлені слідуючи факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.06.2017 року позивачка є матір`ю [PERSON] . В графі «батько» зазначено відомості « [PERSON] . (а.с.10). Як вбачається з фотографій наданих позивачкою, сторони перебували у стосунках та відповідач відвідував дитину. (а.с. 11-16). Згідно з ч.2 ст.10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Як випливає із змісту п.4 ст. 1, п.12 ст.76 Закону України «Про міжнародне приватне право», виходячи із принципу вибору права сторонами, який полягає в тому, що учасники правовідносин вправі самостійно визначати право якої держави підлягає застосуванню до цих правовідносин з іноземним елементом, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, у випадках, визначених законом України та міжнародним договором України. Згідно ст. 31 Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, від 22.01.1993 року, встановлення і заперечення батьківства або материнства визначається за законодавством Договірної Сторони, громадянином якої дитина є за народженням. Відповідно до ст. 32 ч.1 Мінської Конвенції - правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти. Оскільки, дитина народилася та проживає разом з позивачкою в Україні, відтак, Компаніївський районний суд Кіровоградської області є компетентним судом у розгляді цієї справи про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання дитини і до правовідносин сторін може застосовуватись законодавство України. У відповідності до ст.13 Мінської Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені закладом чи спеціально на те уповноваженою особою в межах її компетенції і за встановленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на території інших Договірних Сторін без будь-якого спеціального посвідчення. Документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на території Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Відповідно ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Стаття 125. СК України визначає, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України - за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ШТК України згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2008 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213.215 ЩІК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Також, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За згодою позивачки судові витрати залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: approved