Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Ізмаїльська міська рада Одеської області. У позовній заяві зазначила, що вона є власником ? частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] Власниками іншої ? частини будинку являються відповідачі. Оскільки між співвласниками будинку не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, просить здійснити поділ та виділити в окремий об'єкт нерухомості ? частини житлового будинку, що належить [PERSON], визнати за нею право власності та припинити між нею та відповідачами право спільної часткової власності. У судове засідання сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили позовні вимоги задовольнити, відповідачі проти задоволення позовних вимог - не заперечують. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] належить: - [PERSON] - 1/2 частина житлового будинку на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку (а.с.8-9); - [PERSON], [PERSON] - 1/2 частина житлового будинку, відповідно до відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.12-13). За положеннями ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Виходячи зі змісту загальних засад регулювання права власності, що встановлені ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ч.ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що перебуває в власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної сумісної власності. У відповідності до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.6,7,12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991р. (з подальшими змінами і доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що, виходячи зі змісту ст.115 ЦК, це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку ст. 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об'єкт нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України та п. 10 Порядку присвоєння об'єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 "Про ідентифікацію об'єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них". Відповідно до висновку експерта № 180/2018 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 12.10.2018 року, експерт пропонує виділити належні [PERSON] 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташована за адресою: [ADDRESS], до складу якої входить: частина житлового будинку літ. «А», у складі наступних приміщень: № 2-1 - коридор, площею 8,3 кв.м.; № 2-2 - житлова, площею 15,1 кв.м.; № 2-3 - житлова, площею 15,3 кв.м.; № 2-4 - житлова, площею 18,9 кв.м.; № 2-5 - кухня, площею 8,8 кв.м.; № 2-6 - ванна, площею 4,0 кв.м., № 2-7 - коридор, площею 1,1 кв.м.; № 2-8 - туалет, площею 1,3 кв.м.; № 2-9 - коридор, площею 2,0 кв.м.; № 2-10 - веранда, площею 9,6 кв.м.; загальною площею 84,4 кв.м., у тому числі житловою - 49,3 кв.м.; навіс літ «а2», площею забудови - 11,2 кв.м. (відповідно до висновку експерта № 180/2018 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, складеної 12.10.2018 р. судовим експертом [PERSON].) (а.с. 16-36). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе виділити позивачу належну частину об'єкту нерухомості, відповідно до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 180/2018 від 12.10.2018 року.

Outcome: approved