Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

У грудні 2018 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] . У будинку зареєстрована [PERSON] - відповідачка по справі. З 2016 року та по теперішній час відповідачка не проживає у будинку, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Реєстрація відповідачки перешкоджає позивачці користуватись квартирою. Просила визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивачка до суду не з`явилась, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, вимоги підтримала та просила задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Ухвалою суду від 25.10.2019 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору купівлі-продажу № 9838 від 27.12.1988 року, посвідченого Третьою маріупольською державною нот конторою та рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя № 2-1327/07 від 24.05.2007 року належить будинок [ADDRESS] , отже позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до повідомлення відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] , [INFO] в [ADDRESS] з 14.04.2015 року. Згідно з актом від 18.12.2018 року селищного голови Сартанської селищної ради [PERSON] , 1977 року народження у будинку [ADDRESS] не мешкає з 2016 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в спірному будинку понад рік, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved