Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка послалася на наступне. 25 листопада 2006 року [PERSON], уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області і перебувають на повному її утриманні. Одруження із відповідачем виявилося невдалим. Чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не дбає про взаємоповагу один до одного та виховання дітей. Навпаки, його ставлення до сім'ї привело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. З вини чоловіка сім'я повністю розпалася. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з вересня 2014 року, позивачка разом з дітьми, почала проживати окремо від чоловіка. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу із [PERSON] суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення із відповідачем. На розірванні шлюбу наполягає, шлюб сторони розривають вперше. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом з позивачкою. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини призвело те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дітей, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Позивачка змінила свої позовні вимоги та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягнути із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частина з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову, тобто з 15 вересня 2014 року до повноліття [PERSON], тобто до [INFO] , а потім у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття [PERSON], тобто до [INFO]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність , на позовних вимогах наполягала . Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про визнання позову, просив справу слухати у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Від шлюбу сторони мають двоє малолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Діти проживають разом з позивачкою, що підтверджується довідкою Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області і перебувають на повному її утриманні. Одруження із відповідачем виявилося невдалим. Чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, не дбає про взаємоповагу один до одного та виховання дітей. Навпаки, його ставлення до сім'ї привело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин. З вини чоловіка сім'я повністю розпалася. Шлюбні стосунки між сторонами припинені з вересня 2014 року, позивачка разом з дітьми, почала проживати окремо від чоловіка. За таких обставин подальше спільне життя та збереження шлюбу із [PERSON] суперечить інтересам сім'ї та унеможливлює примирення із відповідачем. На розірванні шлюбу наполягає, шлюб сторони розривають вперше. Після розірвання шлюбу діти залишаються проживати разом з позивачкою. Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з наведеного , враховуючи , що позивачка не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, відповідач проти позову не заперечує, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню . Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, фактично живуть окремим один від одного життям, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення . Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд також вважає , що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей призвело те, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню дитини, не надає матеріальної допомоги в добровільному порядку. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на повному її утриманні та вихованні. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття . Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини , пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка просить стягнути аліменти щомісячно до досягнення дітьми повноліття, враховуючи рівність батьків щодо обов'язку по утриманню дитини беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини , виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі як того просить позивачка. Враховуючи вищенаведене, так як відповідач даний позов визнав, не оспорює, та підтверджує всі фактичні обставини у справі, суд вважає , що рішення по справі можливо постановити при проведені попереднього судового засідання. Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку , встановленому ст.174 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивачку на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, та вищезазначене суд , вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved