Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Лозівської міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 23 грудня 2013 року вона була прийнята на посаду лаборанта бактеріологічного відділу Лозівської міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини з випробувальним строком 3 місяці. За весь час роботи вона не мала жодного зауваження,стягнення чи догани, пройшла стажування на робочому місці бактеріологічного відділу Харківської регіональної державної лабораторії ветеринарної медицини, освоївши відповідні методики . Та,незважаючи на це,наказом №5 від 21 березня 2014 року її було звільнено з займаної посади по закінченню випробувального строку. Вважає, що наказ виданим з порушенням закону, оскільки тримісячний випробувальний термін закінчувався 23 березня,тобто в неділю,тому наказ повинен бути від 24 березня 2014 року, а не за 2 дня раніше. Крім того,законом не передбачено звільнення працівника на підставі закінчення випробувального терміну,оскільки ч.2 ст.28 КЗпП України передбачає розірвання трудового договору у разі встановлення під час строку випробування невідповідності працівника роботі,на яку його прийнято, тому просить суд скасувати накази та поновити його на роботі, стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а також моральну шкоду. Позивачка під час розгляду справи позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача - директор Лапта Н.Є. позов не визнала, вказуючи на те, що порядок звільнення позивачки був дотриманий, оскільки під час випробування [PERSON] не належним чином виконувала обов'язки лаборанта, на її зауваження не реагувала. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, виходячи з наступного: Відповідно до ч. 1 ст. 26 КЗпП України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Тобто, під час випробування працівник вважається прийнятим на роботу, але з умовою, що укладений з ним трудовий договір буде розірвано, якщо він не витримає випробування. Згідно зі ст. 28 КЗпП України розірвання трудового договору з працівником під час терміну випробування не можна визнати таким, що провадиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, оскільки працівник при прийнятті на роботу, даючи згоду на випробування, фактично дає згоду і на можливість розірвання з ним трудового договору, якщо протягом строку випробування буде встановлено невідповідність його роботі, на яку його прийнято. Звільнення за результатами випробування оформляється наказом власника або уповноваженого ним органу. При цьому в наказі й трудовій книжці дається посилання на статтю 28 КЗпП, а підстава звільнення формулюється як "за результатами випробування". Відповідно до ч.2 ст.28 КЗпП України якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника роботі, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір. Розірвання трудового договору з цих підстав може бути оскаржене працівником в порядку, встановленому для розгляду трудових спорів у питаннях звільнення. В той же час, із наказу про звільнення позивачки №5 від 21 березня 2014 року (а.с.16) не вбачається, які конкретно факти свідчать про її невідповідність роботі, на яку її було прийнято. У наказі про звільнення абсолютно відсутня описова частина із зазначенням конкретних (за часом, місцем та колом осіб) подій, які б свідчили про невідповідність позивачки займаній посаді, проведених іспитів чи атестації, які б встановили причинний зв'язок між цими подіями та недостатньою кваліфікацією позивачки та мотивувальна частина, яка б наводила доводи необхідності застосування саме такої міри, як звільнення. Невідповідність працівника займаній посаді встановлюється, зокрема, шляхом іспитів, атестації, однак цих заходів щодо [PERSON] відповідач протягом її роботи не вчиняв. Отже,на підставі наданих доказів суд встановив, що відсутні підстави для звільнення позивачки в відповідності до ст. 28 КЗпП України, оскільки представник відповідача не надав будь-якого доказу, який би заслуговував на увагу про те, що [PERSON] не відповідає посаді лаборанта бактеріологічного відділу Лозівської міжрайонної державної лабораторії ветеринарної медицини. Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом,який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір,одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Порядок розрахунку середнього заробітку встановлений Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (з наступними змінами та доповненнями). Так, відповідно до п.8 розділу IV цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Як вбачається з довідки, середньоденна заробітна плата позивача становила 89,59 грн. (а.с.18). Оскільки з часу звільнення, тобто з 22 березня по 24 квітня 2014р., тобто на день винесення рішення, робочих днів було 24, середній заробіток за цей час складе 2150,16 грн. (24 дні х 89,59грн.). який і підлягає стягненню з відповідача. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд приходить до висновку,що позивачкою не доведено,що наслідком її звільненян стали моральні страждання, або якісь інші негативні наслідки, передбачені ст..237-1 КЗпП України, тому в цій частині позовних вимог слід відмовити. Не підлягають задоволенню і вимоги про стягнення витрат на оплату правової допомоги,оскільки ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» компенсації підлягають тільки витрати,які понесла сторона в разі участі адвоката в розгляді справи в суді. Адвокат же участі у справі не приймав. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в доход держави. А тому,

Outcome: approved