Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-09 00:00:00

Позивачка є спадкоємцем за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 22.06.2009 року за реєстровим №1955, на спадкове майно померлої 19.08.2016 року [PERSON], зареєстрованим місцем проживання на час смерті якої було село Сулими, вул.Центральна, 22 Шишацького району Полтавської області, а фактичним місцем проживання було село Вергеліївка Бєлгородського району Бєлгородської області Російської Федерації. 30.09.2016 року Яснозоренською амбулаторією Бєлгородської ЦРЛ Російської Федерації була видана довідка про смерть [PERSON] Оскільки дана довідка не відповідала установленій формі, Шишацький РВ ДРАЦС відмовив у державній реєстрації смерті [PERSON] та видачі свідоцтва про смерть. Лише у березні 2017 року позивачка змогла отримати свідоцтво про смерть [PERSON] після надання належної довідки про її смерть. Після цього позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та заведення спадкової справи, але їй було відмовлено з тих підстав, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. У звязку з цим позивачка звернулася до суду за захистом своїх прав. Сторони у судове засідання не зявилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивачки подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, тому суд, на підставі ст.224 ЦПК України, розглядає справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів та постановляє заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Однією з підстав виникнення права приватної власності є успадкування майна. Згідно свідоцтва про смерть серії І-КЕ №340517, виданого Шишацьким РВ ДРАЦС Головного ТУЮ у Полтавській області 02.03.2017 року, [PERSON], померла 19.08.2016 року у селі Вергеліївка Бєлгородського району Бєлгородської області Російської Федерації. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно. Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 22.06.2009 року за реєстровим №1955, спадкоємцем майна померлої 19.08.2016 року [PERSON] є позивачка [PERSON] Після отримання 02.03.2017 року свідоцтва про смерть [PERSON] позивач звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та заведення спадкової справи, але нотаріус своїм листом за вих.№122/01-16 від 02.03.2017 року відмовила у прийнятті заяви у звязку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27 червня 2000 року вбачається, що при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Матеріали справи не містять даних щодо наявності заперечень будь-яких осіб щодо переходу до позивача права власності на спадкове майно спадкодавця, щодо наявності спору з приводу спадкового майна та щодо звернення органу самоврядування до суду з заявою при визнання спадщини [PERSON] відумерлою. Враховуючи наведені позивачем обставини щодо недотримання нею шестимісячного строку встановленого ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини, із врахуванням положень ст.8 Конституції України щодо верховенства права, та збереження справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення ЄСПЛ у справі "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року), суд вважає поважною причиною пропуску позивачкою строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом [PERSON] та вважає необхідним з метою захисту прав позивача визначити їй додатковий строк, достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини. На підставі ст.1272 ЦК України,

Outcome: approved