Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач просить суд визнати за нею, право власності на земельну ділянку площею 2,5787 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,7313 га та площею 1,8474 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області в порядку спадкування, після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. У судове засідання позивач не з'явилась, подавши письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, на задоволенні позову настоює. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі. Відносно задоволення позову не заперечує. За викладених умов, відповідно до ст.169, ч.4 ст.174, ч.2 ст.197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 05.08.2016 року Радехівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області вбачається, що [INFO], у віці 83 роки, померла баба позивачки [PERSON]. За життя спадкодавцем було здійснено розпорядження своїм майном на користь позивачки [PERSON], склавши заповіт, який було посвідчено 02.02.1989 року, секретарем виконкому Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за №3. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 02.03.2002 року Лопатинською селищною радою Радехівського району вбачається, що позивач одружилася з [PERSON], і після одруження змінила прізвище з «Слимак» на «Климчук». Спадкове майно, що залишилось після смерті спадкодавця становить земельна ділянка площею 2,5787 га, яка складається із двох земельних ділянок площею 0,7313 га та площею 1,8474 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Лопатинської селищної ради Радехівського району Львівської області та належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого Радехівською районною радою 17.07.2000 року, на підставі рішення XII сесії III демократичного скликання Радехівської районної ради від 23.06.2000 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №10364. Фактично прийнявши спадщину, позивач вступила в управління та володіння майном спадкодавця, та маючи намір оформити свої права на спадкове майно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ, а саме державний акт на право власності на земельну ділянку, було видано після смерті спадкодавця. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ч.1 ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до вимог статей 548 та 549 ЦК УРСР (був чинним на момент виникнення правовідносин) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій, передбачених цією статтею: фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом положень ст.ст.560,561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову та визнання за позивачем одноосібного права власності на земельні ділянки, в порядку спадкування після смерті її баби [PERSON]. Прийняття такого рішення судом, як фактичному володільцю на законних підставах земельних ділянок, забезпечить його право власності вільного володіння, користування та розпорядження такими.

Outcome: approved