Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

Позивач у 10.02.2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.04.2004р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції, актовий запис № 64 від 17.11.2004р. Шлюб було розірвано 25.04.2014року на підставі Рішення (заочного) Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 1005/10578/2012 за позовом [PERSON] Від шлюбу з Відповідачкою маю сина, [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.12.2004р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 200 від 25.12.2004р.), який проживає разом з ним, тобто з батьком. Позивач матеріально утримує та виховує сина [PERSON] сам, допомоги від Відповідачки не отримує, хоча є повна згода відповідачки на те щоб син проживав разом з ним . В той же час мати дитини погрожує відібрати сина. В судовому засіданні позивач не з'явилася, але надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представила, тим самим позбавила суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Але 13.05.2015р. надала суду заяву, що не заперечує проти задоволення позову також у своїй заяві зазначає, що не має постійного місця проживання, та стабільного доходу для забезпечення нормального життя для дитини. Представник органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомили. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача, представників третіх осіб та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, враховуючи згоду відповідача з позовом, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача та представників третьої особи, згідно ч. 2 ст. 169 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON], свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 17.04.2004р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Татарбунарського районного управління юстиції, актовий запис № 64 від 17.11.2004р. Шлюб було розірвано 25.04.2014року на підставі Рішення (заочного) Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області у справі № 1005/10578/2012 за позовом [PERSON] Від шлюбу з Відповідачкою мають сина, [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 25.12.2004р., видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 200 від 25.12.2004р.), який проживає з позивачем. Також суд бере до уваги що в матеріалах є нотаріально завірена заява [PERSON] від 29.05.2008 року якою надана згоду на зняття з реєстрації малолітнього [PERSON] і реєстрації його разом із батьком - [PERSON] (а.с. 14). Також [PERSON] 13.05.2015 року надала суду заяву про те, що не заперечує проти визначення проживання [PERSON] разом із батьком також у своїй заяві зазначає, що не має постійного місця проживання, та стабільного доходу для забезпечення нормального життя для дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. На підставі зібраних даних,

Outcome: approved