Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

ТОВ « АІА Фінанс Груп» звернулося до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 29678,00 грн. Крім того, просить стягнути з відповідача на їх користь сплачений судовий збір у розмірі 2102,00 грн. В обґрунтування позову зазначено, що 22.05.2018 року між ТОВ « АІА Фінанс Груп» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 1712761 від 22.05.2018 року. Договір укладено в електроній формі на умовах пропозиції ( оферти) укладання договору про надання кредиту, що опублікована на веб - сайті, підписана електроним цифровим підписом позивача 20.03.2018 року та акцептована відповідачкою 22.05.2018 року, шляхом підписання електроним підписом відповідача. Після укладання договору повідомлення про його укладання було направлено на електрону пошту відповідачки, зазначену в особистому кабінеті на сайті. Грошові кошти у розмірі 3000 грн перераховані 22.05.2018 року на особистий рахунок відповідачки в ПАТ КБ « Приват Банк», про що свідчить платіжне доручення № 14012 від 22.05.2018 року. Отже позивачем, як кредитодавцем відповідачки, належним чином виконано зобов.язання, передбачені договором. Термін для повернення відповідачкою кредиту та нарахованих процентів за договором до 21.06.2018 року. Однак відповідачкою у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено. Відночас відповідачкою вносились платежі для відтермінування строку повернення кредиту. Станом на 25.02.2020 року заборгованість відповідачки становить 29678,00 грн. У зв.язку з чим вони вимущені звернутись до суду із зазначеним позовом. Ухвалою судді від 04 березня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по вищевказаній справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 27.11.2020 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 24.12.2020 року задоволено клопотання представника позивача про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції за допомогою системи EASYCON поза межами судового приміщення. 25.11.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно якого відповідач [PERSON] заперечує проти задоволення позовних вимог, просить в позові відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що проценти, про стягнення яких, заявляє позивач були нараховані після спливу погодженого сторонами строку кредитування, оскільки відповідно до умов договору про надання кредиту від 22.05.2018 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 3000,00 грн, строк повернення кредиту складає 30 днів, кредит повинно було повернути до 21.06.2018 року. Як вбачається із графіку розрахунків до договору сукупна вартість кредиту складає 3950,00 грн, проценти за користування кредитом складають 950,00 грн. Відповідач вважає, що даним договором сторони погодили строк кредитування та розмір процентів в рамках даного строку, а тому право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред,явлення до позичальника вимоги. Крім того, відповідач зазначає,що відповідно листа Нацкомфінпослуг від 27.01.2020 року позивачем порушено порядок укладання електронного договору від 22.05.2018 року. Це порушення полягає у відсутності належної оферти та акцепту договору, що є порушенням порядку та форми укладання договору, встановленої Законом України « Про електрону комерцію», наслідком чого є недійсність договору. У зв,язку з чим Нацкомфінпослуг складено акт про правопорушення від 02.01.2020 року. Також відповідач просить суд застосувати строк позовної давності, оскільки до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені строк позовної давності в один рік. 09.12.2020 року до суду, від представника позивача, надійшла відповідь на відзив, у якому він не погодився з наведеними у відзиві доводами та твердженнями відповідача, посилаючись на те, що лист Нацкомфінпослуг, на який посилається відповідач, не може бути правовстановлюючим документом. Крім того, договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції ( оферти) укладання договору про надання кредиту, що опублікована на веб- сайті, підписана електронним цифровим підписом позивача 20.03. 2018 року та акцептована відповідачкою 22.05.2018 року шляхом підписання електронним підписом відповідачки про укладання договору кредиту на обраних відповідачкою умовах. Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і , відповідно укладання договору здійснюється наступним чином: коли клієнт на веб- сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки, договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ - сервіс надсилається на телефоний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оперетора SMS- відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними. Безпосередньо дії відповідача в інформаційно - телекомунікаційній системі відображені в реєстрі дій клієнта та ТОВ « АІА Фінанс Груп» щодо укладення договору. Представник позивача також зазначив, що відповідно до Закону України « Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Договір, укладений у формі електронного документу складається з двох невід,ємних частин ( оферти та заявки) і згідно з положеннями ст.ст. 207,639 ЦК України та ст.ст.11,12 Закону України « Про електронну комерцію» є таким, що за правовим статусом прирівнюється до укладеного в письмовій формі. Крім того, позивач зазначає, що умовами договору, укладеного між позивачем та відповідачем визначено порядок нарахування плати за користування у випадку прострочення повернення кредиту п. 7.4 визначено: «у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору сторони не звільняються від обов,язку виконання зобов,язань, що виникли під час його дії. При цьому непогашені грошові зобов,язання повертаються стороною, що прострочила з урахуванням положень п.2 ст. 625 ЦК України з процентами у розмірі згідно п. 2.11 договору. Тобто договором між позивачем та відповідачем встановлено порядок нарахування процентів в період після прострочення. Щодо строків позовної давності позивач зазначив, що цей строк може бути збільшено в договірному порядку. П 5.2. договору передбачено, що сторони договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов,язаннями сторін, що виникають з умов договору, в тому числі щодо сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків становить 5 ( п,ять) років. Договір був укладений 22.05.2018 року, а останній платіж за договором відповідач здійснювала 21.07.2018 року, тому договірна позовна давність за договором на даний час не сплинула, у зв,язку з чим просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 24.12.2020 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила у задоволенні позовних вимог позивача відмовити у повному обсязі посилаючись на те, що заявка , яка нею підписана 22.05.2018 року електронним підписом одноразовим ідентифікатором № 1712761, відповідно до змісту якої, вона звернулась до позивача з проханням надати кредит на наступних умовах: сума кредиту - 3000,00 грн. строк повернення кредиту складає 30 днів, сукупна вартість кредиту складає 3950,00 грн, проценти за користування кредитом складають 950,00 грн не містить порядку розрахунку компенсаційних виплат на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України. Відомості із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ залежить від волевиявлення і дій однієї сторони ( банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила кредитування. Крім того, зазначила, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. 24.12.2020 року до суду від відповідача надійшли заперечення, які за своїми посиланнями аналогічні посиланням відзиву на позовну заяву відповідача, який також надійшов до суду 24.12.2020 року. 16.01.2021 року до суду надійшли додаткові пояснення у справі від представника позивача, в яких він зазначив, що відповідач у своїх запереченнях пояснень, міркувань чи аргументів щодо наведених у відповіді на відзив тез не наведено взагалі. Замість цього відповідач повністю змінює вектор власної стратегії поведінки, в контексті чого підіймає питання, яке не було частиною відзиву, і відповідно позивач не міг заперечити з цього приводу у відповіді на відзив. Заперечення відповідача не містять належним чином обгрунтованих аргументів і спростовуються поясненнями та доказами позивача. Практика Верховного Суду, на яку посилається відповідач, не підтверджує її заперечення, оскільки вона або не стосується предмету спору, або навпаки, підтверджує правову позицію позивача. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з,явилась, про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. Частиною 1ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими. Пунктом 1 частини 2 статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог). Судом встановлені наступні фактичні обставини. Судом встановлено, що 22.05.2018 року між ТОВ « АІА ФІНАНС ГРУП» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 1712761 від 22.05.2018 року. Договір укладено в електронній формі на умовах пропозиції ( оферти) укладення договору про надання кредиту, що опублікована на веб-сайті credit.365ua, підписана електронним цифровим підписом позивача 20.03.2018 року та акцептована відповідачкою 22.05.2018 року, шляхом підписання електронним підписом відповідача заявки відповідача № 1712761 від 22.05.2018 року про укладання договору кредиту на обраних відповідачем умовах. Після укладення договору, повідомлення про його укладення було направлено на електрону пошту відповідача, зазначену ним в особистому кабінеті на сайті credit.365ua - [INFO] . Генерація і надсилання одноразового ідентифікатора, використаного для підписання заявки і , відповідно укладання договору здійснюється наступним чином: коли клієнт на веб- сайті натискає відповідну кнопку для підписання заявки, договору, силами програмного забезпечення генерується одноразовий ідентифікатор ключа для підписання, доступу до якого працівники товариства не мають. Вказаний ключ автоматично через АРІ - сервіс надсилається на телефоний номер клієнта, верифікований в його особистому кабінеті на сайті. Для цього використовуються послуги оператора SMS- відправлень. Після введення клієнтом згенерованого ключа у відповідне поле для підписання, програма звіряє згенерований та введений ключі, і у випадку їх співпадіння заявка/договір вважаються підписаними. Безпосередньо дії відповідача в інформаційно - телекомунікаційній системі відображені в Реєстру (Log File) дій клієнта та ТОВ « АІА ФІНАНС ГРУП» щодо укладення зазначеного договору. Відповідно до п. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Згідно пунктів 12-13 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно п. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Даних , щодо оскарження укладеного кредитного договору суду надано не було. Суд вважає, що позивач посилаючись на обставини укладання між сторонами зазначеного вище договору про надання кредиту в електронній формі, відповідає положенням Закону України « Про електронну комерцію», ця обставина підтверджується заявкою № 1712761 від 22.05.2018 року , де відповідач [PERSON] зазначеною заявою ідентифікувала себе в інформаційно- телекомунікаційній системі суб,єкта електронної комерції, надавши про себе відповіді , данні паспорту, банківського ( карткового) рахунку та банківської установи, та шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом про е-комерцію, підписала зазначену заяву. Умови договору містяться в розділі 111 оферти. Згідно п. 1.1 договору: « кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов,язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника. Згідно п. 2.1 договору: « договір укладається за кожною окремою погодженою заявкою позичальника на строк кредиту, визначений в такій заявці» Згідно п. 2.2. договору: « сума кредиту та строк повернення кредиту в межах, визначених договором зазначається в заявці позичальника, що формується позичальником у власному особистому кабінеті на підставі умов договору. Згідно п. 2.6 договору: « датою надання кредиту вважається дата зарахування грошових коштів на рахунок позичальника. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в день надання кредиту. Відповідно платіжного доручення № 14012 від 22.05.2018 року вбачається, що грошові кошти у розмірі 3000 грн перераховані 22.05.2018 року ( з урахуванням наведених положень договору, умови кредитування відповідачки вказані в заявці) на особистий рахунок відповідачки в ПАТ КБ « Приватбанк» - [NUMBER] . Згідно п. 3.2. договору: « кредитодавець зобов,язується надавати позичальнику кредит а порядку і на умовах визначених договором. Отже позивачем, як кредитодавцем відповідача, належним чином виконано зобов,язання. Згідно п. 2.10 договору: « позичальник зобов,язаний повернути кредит та сплатити проценти за кредитом, визначені п. 2.8 договору, в останій день строку користування кредитом. Тому, термін для повернення відповідачем кредиту та нарахованих процентів за договором до 21.06.2018року. Відповідачем у вказаний термін кредит не повернуто, проценти не сплачено, однак 20.06.2018 року та 21.07.2018 року були сплачені грошові суми для відтермінуванння строку повернення кредиту. Згідно п. 2.11 договору: «починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом процентна ставка за користування кредитом нараховується щоденно і становить 1,5% від суми кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов,язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування» Згідно п. 7.4 договору: « у випадку припинення дії, або закінчення строку дії договору сторони не звільняються від обов,язку виконання зобов,язань, що виникли під час його дії. При цьому непогашені грошові зобов,язання повертаються стороною, що прострочила з урахуванням положень п.2 ст. 625 ЦК України, з процентами у розмірі згідно п. 2.11 договору». Відповідно до п. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов,язання, на вимогу кредитора зобов,язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як вбачається з матеріалів справи позивачем вимога у відповідності до п.2 ст. 625 ЦК України була відправлена 10.02.2020 року. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов,язання. Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно п. 2.11 договору « починаючи з другого дня за останнім днем строку користування кредитом плата за користування кредитом збільшується настпуним чином: процентна ставка за користування кредитом нарахову\\ться щоденно і становить 1,5% від суми отриманого позичальником кредиту за кожен день з моменту закінчення строку користування, до моменту фактичного повернення кредиту. Обов,язок сплати процентів згідно даного пункту договору виникає у позичальника в день, наступний за днем їх нарахування» Тобто договором між позивачем та відповідачем встановлено порядок нарахування процентів в період після прострочення, і цей порядок повністю збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду в постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 Правовідносини у даній цивільній справі регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Законом України «Про електронну комерцію». Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлена неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань. Відповідно до ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України у встановлений строк. У відповідності до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеном статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Частина 5 статті 11 вказаного Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. У п.9.1 договору кредиту відповідач підтвердив, що він ознайомлений, повністю розуміє, зобов`язується і погоджується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщено на сайті кредитодавця. Таким чином, суд вважає, що між ТОВ « АІА Фінанс Груп» та [PERSON] правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився. Суд доходить висновку про те, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін відповідають приписам статей 6 та 627 ЦК України, статей 11 та 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором. Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). Відповідно до укладеної угоди між ТОВ « АІА Фінанс Груп» та [PERSON] грошові кошти у розмірі 3000,00грн 22.05.2018 року були перераховані на особистий рахунок відповідача, а саме на картовий рахунок в АТ КБ « Приватбанк» № [NUMBER] . Не виконуючи належним чином зобов`язання за вказаним договором, відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови кредитного договору. Так, із наданого позивачем графіку розрахунків вбачається, що сукупна вартість кредиту складає 3000,00 грн та включає в себе: проценти за користування кредитом від суми кредиту в розмірі 25880,00 грн, інфляційні втрати - 348,00 грн, пеня - 450,00 грн . Всього заборгованість позичальника станом на 25.02.2020 року становить 29678,00 грн. За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці. У межах строку кредитування відповідач повинен був повертати кредит і сплачувати проценти щомісячними платежами до 27 числа кожного місяця та мав обов,язок незалежно від пред,явлення вимоги позивачем, повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування. Відповідач не надав суду доказів на спростування факту наявності заборгованості у вказаному розмірі, тому вказана заборгованість, на думку суду, є обґрунтованою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Що стосується акту правопорушення, вчинення ТОВ « АІА Фінанс Груп» на ринку фінансових послуг від 20.01.2020 № 2/16-/5/15 , на який в своїх запереченнях посилається відповідач,то він не спростовує доводів представника позивача та висновку суду про необхність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, визнання правочину недійсним в силу ст. 204 ЦК України є виключно прерогативою суду, Нацкомфінпослуг вказаних повноважень не має. Щодо посилання відповідача на застосування спеціальної позовної давності до нарахованої пені за договором в 1 рік, суд виходить з наступного Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Згідно п.5.2 договору « сторони договору погодили, що на підставі ст. 259 ЦК України позовна давність за всіма зобов,язаннями сторін, що виникають з умов договору, в тому числі щодо сплати неустойки, процентів та відшкодування збитків становить 5 ( п,ять) років. Враховуючи, що договір укладено 22.05.2018 року, а останій платіж за договором відповідач здійснювала 21.07.2018 року, договірна позовна давність за договором на даний час не сплинула. Згідно ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову. Враховуючи викладене, позовні вимоги в частині стягнення судових витрат у розмірі 2102,00 підлягають задоволенню. Згідно ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 п. 1 ч. 2 ст.76, ч. 1,2ст.77, ч. 1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Частиною 1,3ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч. 1, 2, 5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів. За таких обставин, враховуючи, що відповідач не виконав свої зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитним договором в установлені договором строки, позивач внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору,а тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню . На підставі викладеного,

Outcome: approved