Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання як повнолітньої дитини, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до закінчення навчання. В обґрунтування позову зазначає, що вона є рідною дочкою відповідача. Шлюб між її батьками було розірвано 08.09.2017. Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 08.11.2018 з відповідача стягувалися аліменти на користь матері, на її утримання (позивачки), так як вона знаходилась і перебуває на її утриманні. На даний час, вона проживає з матір`ю, не одружена і не працює, навчається на 4 курсі КЗ «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» ЧОР на денній формі навчання за бюджетні кошти. Оскільки відповідач у добровільному порядку не надає кошти на її утримання, змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належно, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. У разі неявки відповідача, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належно, до початку розгляду справи по суті подав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і, співставивши їх з матеріалами справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка є дочкою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого 17.07.2002 Плосківською сільською радою Таращанського району Київської області, актовий запис № 03. Батьки позивачки - [PERSON] та [PERSON] (відповідач) перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 08.09.2017, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 08.09.2017 Таращанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 13. Як вбачається з копії рішення Таращанського районного суду Київської області від 08.11.2018 у справі єдиний унікальний номер 379/1260/18, з відповідача, зокрема, стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі однієї чверті його заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць, починаючи з 04.10.2018. Стягувачці видано виконавчий лист 14.11.2018 зі строком пред`явлення виконавчого листа до виконання - до 08.07.2020. Рішення суду набрало законної сили 10.12.2018. На даний час, позивачка досягла повноліття, проживає з матір`ю, не одружена, не працює. Відповідно до довідки № 160 від 28.07.2020, виданої КЗ «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради, позивачка є студенткою 4 курсу групи Б спеціалізації «Сестринська справа КЗ «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради. Навчається на денній формі за бюджетні кошти. Строк навчання закінчується 30.06.2021. Згідно довідки про доходи № 136 від 10.08.2020, виданої КЗ «Чернігівський базовий фаховий медичний коледж» Чернігівської обласної ради, позивачка отримує стипендію, загальна сума доходу за період з 01.01.2020 по 31.07.2020 становить 7660,66 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітня дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст.199-201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обов`язку сплати аліментів, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Відповідно до вищевказаних правових норм, виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. У відповідності до роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище платника аліментів. Судом встановлено, що позивачка навчаючись на денній формі навчання не має можливості працевлаштуватися та отримувати власний дохід, у зв`язку з чим перебуває на повному утриманні своєї матері. Надані позивачкою докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів. В свою чергу відповідачем не надано в судове засідання доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували позовні вимоги взагалі. Відповідач перебуває в працездатному віці, у зв`язку з чим має можливість надавати кошти на утримання дочки, яка продовжує навчання. Зазначене кореспондується з висновками Верховного Суду викладених у постанові від 27.02.2019 року по справі № 760/17457/16-ц провадження № 61-34814св18. Отже, в даній ситуації суд знаходить, що відповідач зобов`язаний утримувати свою повнолітню дитину, яка продовжує навчання, при цьому: дитина, яка підлягає утриманню має вік більше 18 років, але менше 23; вона продовжує навчання; потребує у зв`язку із цим матеріальної допомоги; відповідач має можливість надавати таку допомогу, у зв`язку із чим з відповідача необхідно стягнути аліменти. Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача суд відповідно до статті 200 СК України, враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів на утриманні неповнолітніх дітей або непрацездатних осіб, відсутність в матеріалах справи доказів про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; відсутність в матеріалах справи доказів про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. При цьому суд вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку [PERSON] . Виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, закріплених у ст. 7 СК України, і з урахуванням інтересів дочки-студентки, а також, беручи до уваги вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України і доводи сторін, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів у розмірі однієї четвертої частини усіх видів доходів платника аліментів. Визначивши зазначений розмір аліментів, суд виходить із розумності та справедливості по відношенню до всіх учасників правовідносин та вважає, що така частина є достатньою, а також не буде порушувати баланс між батьками щодо утримання повнолітньої дочки. Відповідно до ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. В даному випадку позов подано до суду 03.09.2020. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. В силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В матеріалах справи міститься заява відповідача про визнання позову. У зв`язку з чим, з позивача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 454,00 грн (908,00 грн*50%/100%), інша частина судового збору підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved