Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю предмета іпотеки у власність та визнання права власності на предмет іпотеки. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 06.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є «Омега Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0201/0808/88-113, за умовами якого позичальник отримав в банку кредит в сумі 18000 доларів США з розрахунку 12,50% річних на строк з 10.07.2008 року по 06.08.2018 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, кредитором з [PERSON], [PERSON], та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, за умовами якого нерухоме майно- двокімнатну квартиру, загальною площею 32,1 кв.м. по вул.Щусєва,20а/307, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.09.2002 року відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради на підставі рішення виконкому № 534-р від 06.09.2002 року, передана в іпотеку з метою забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором, укладеним з [PERSON] 25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним та іпотечним договорами, укладеними з відповідачами. Вказує, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 160382,93 грн., з яких: 150095,51 грн. заборгованість за кредитом, 10287,42 грн. заборгованість за відсотками, з них прострочена заборгованість за кредитним договором: 24509,48 грн. заборгованість за кредитом, 8745,42 грн. заборгованість за відсотками. На підставі наведеного, просить суд, в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 160382,93 грн., з яких: 150095,51 грн. заборгованість за кредитом, 10287,42 грн. заборгованість за відсотками, з них прострочена заборгованість за кредитним договором: 24509,48 грн. заборгованість за кредитом, 8745,42 грн. заборгованість за відсотками звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором посвідченим приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON] 06.08.2008 року за реєстровим № 3381, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], [PERSON] та [PERSON], шляхом передачі предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем АТ «Дельта Банк», а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 32,1 кв.м., житловою площею 21,8 кв.м., що розташована за адресою: Волинська область, м.Луцьк, вул.Щусєва,20а/307 та належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 06.09.2002 року відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради на підставі рішення виконкому № 534-р від 06.09.2002 року та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ВОБТІ» від 15.07.2008 року за р.№ 23985971 та покласти на відповідачів судові витрати у справі. Представник позивача [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. В судовому засіданні відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] проти задоволення позову заперечили. Суду пояснили, що позивачем не здійснено оцінки нерухомого майна яке було передано в іпотеку на час розгляду справив, встановлено неспівмірність суми боргу та вартості предмету іпотеки, відповідач [PERSON] не отримувала вимоги банку про дострокове погашення боргу, що підтверджується відсутністю повідомлення про вручення вимоги з відповідними відмітками. Крім того, в квартирі, яка передана в іпотеку банку проживають неповнолітні діти відповідача [PERSON]: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], тому у випадку задоволення позову та звернення стягнення на предмет іпотеки будуть грубо порушені права малолітніх дітей на житло. Також вказав, що квартира є місцем постійного проживання відповідачів, у власності відповідачів іншого нерухомого майна немає, загальна площа квартири не перевищує встановленої законом, кредит отримано в іноземній валюті, тобто відповідає всім вимогам, встановленим Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Покликаючись на викладені обставини в задоволенні позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечив. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради [PERSON] проти задоволення позову заперечила та вказала, що в квартирі проживають неповнолітні діти, тому у випадку звернення стягнення на іпотечне майно будуть порушені права дітей на житло. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, зясувавши обставини справи та перевіривши їх докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи судом встановлено, що 06.08.2008 року між ВАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є «Омега Банк» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 0201/0808/88-113, за умовами якого позичальник отримав в банку кредит в сумі 18000 доларів США з розрахунку 12,50% річних на строк з 10.07.2008 року по 06.08.2018 року (а.с.4-6). З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, кредитором з [PERSON], [PERSON], та [PERSON] було укладено Іпотечний договір, за умовами якого нерухоме майно- двокімнатна квартира, загальною площею 32,1 кв.м. по вул.Щусєва,20а/307, яка належить іпотекодавцям на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданим 06.09.2002 року відділом по приватизації житлового фонду виконавчого комітету Луцької міської ради на підставі рішення виконкому № 534-р від 06.09.2002 року передана в іпотеку з метою забезпечення вимог іпотекодержателя за кредитним договором, укладеним з [PERSON]П.(а.с.9-11) 25.05.2012 року ПАТ «Сведбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі і за кредитним та іпотечним договором, укладеними з відповідачами (а.с.26-30). Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» являється новим кредитором у зобовязаннях. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. В судовому засіданні встановлено, що позичальник неналежним чином виконує взяті на себе зобовязання, у звязку з чим станом на 31.07.2015 року утворилась заборгованість за кредитним договором в сумі 160382,93 грн., з яких: 150095,51 грн. заборгованість за кредитом, 10287,42 грн. заборгованість за відсотками, з них прострочена заборгованість за кредитним договором: 24509,48 грн. заборгованість за кредитом, 8745,42 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується письмовим розрахунком заборгованості (а.с. 20). Рішенням Луцького міськрайонного суду від 22.12.2015 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позов задоволено, стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] в користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 160382,93 грн.(а.с. 118-119). Право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та передачі права власності на предмет іпотеки передбачено п.4 Іпотечного договору від 06.08.2008 року (а.с.9-10). Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до договору іпотеки, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку порушення іпотекодавцем термінів виконання якого-небудь із зобовязань по кредитному договору. Відповідно до висновку оцінювача про вартість обєктів оцінки від 21.04.2016 року вартість предмета іпотеки двокімнатної квартири по вул.Щусєва,20а/307 в м.Луцьку становить 471043 грн.(а.с.142). З будинкової книги для реєстрації громадян встановлено також, що по вул.Щусєва,20а/307 в місті Луцьк зареєстрована [PERSON], інші відповідачі за даною адресою не зареєстровані (а.с.144-145). 07.06.2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовзання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України). Положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не передбачено підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів. Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого пунктом 3 цього Закону. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України при розгляді справи № 6-482цс15 від 20 січня 2016 року, яка є обов'язковою до виконання відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України. У зв'язку з наведеним доводи відповідача про застосування цього закону є безпідставними. Відповідачі та Служба у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні пояснили, що у квартирі, яка є предметом іпотеки проживають діти відповідача [PERSON]: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-ЕГ № 079592 від 18.08.2008 року та серії І-ЕГ № 186444 від 04.12.2013 року (а.с. 148, 149-150 ). Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що діти відповідача [PERSON]: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в квартирі за адресою вул.Щусєва,20а/307 у місті Луцьк не зареєстровані, належних та допустимих доказів того, що вони проживають за вказаною адресою суду не надано. Крім того, судом встановлено, що Іпотечний договір між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON], [PERSON], та [PERSON] був укладений 06.08.2008 року, тобто до народження неповнолітніх дітей [PERSON] у 2008 та у 2013 роках, тому останні не мають ніяких майнових прав на квартиру. В судовому засіданні встановлено також, що позичальник [PERSON] частково погасив заборгованість за кредитним договором в розмірі 20000 грн., що підтверджується квитанціями від 12.07.2016 року та від 10.08.2016 року (а.с. 164). Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Із матеріалів справи вбачається, що позивачем на адресу відповідачів та третьої особи [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] надсилалися листи з вимогою про необхідність погашення суми заборгованості по кредиту, в якому вказано попередження банку про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання вимог про усунення порушень умов іпотечного договору, яка позичальником була залишена без задоволення (а.с. 21-25). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором (постанова судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11.12.2013 року у справі № 6-124цс 13). Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0201/0808/88-113 від 06.08.2008 року, укладеним між ВАТ «Сведбанк» та [PERSON], що станом на 31.07.2015 року становить 160382,93 грн. шляхом передачі та набуття ПАТ «Дельта Банк» права власності на предмет іпотеки підлягають до задоволення в повному обсязі. Відповідно до ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави слід стягнути 1603,83 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 12, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.04.2012 року,

Outcome: approved