Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач, посилаючись на те, що після смерті його батька відкрилась спадщина, до якої входить, з поміж іншого, житловий будинок та дві земельні ділянки, виникла необхідність прийняти спадщину, однак в нотаріальній конторі йому відмовляють у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, спадкодавець зробив розпорядження у вигляді заповіту, яким заповів все своє майно своїм дітям та дружині однак інші спадкоємці відмовились від прийняття спадщини на його користь, позивач фактично вступив у спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори, іншим чином ніж шляхом звернення до суду йому спадкові права не набути, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок та земельні ділянки. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був належним чином повідомлений, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що батько позивача [PERSON], помер 08.10.2010 року, згідно свідоцтва про смерть серії 1-ТП №151506, він був власником: - цілого житлового будиноку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в с. Верлок, Радомишльського району Житомирської області по вул. Весняна, №10, - земельної ділянки розміром 2,3004 га (кадастровий номер 1825081200:05:000:0005), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Верлоцької сільської ради Радомишльського району Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 421132 від 10 листопада 2008 року, виданого на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 25 від 21.02.2005 року на імя «Кривошеєнко Володимир Олексійович», - земельної ділянки розміром 0,1349 га (кадастровий номер 1825010100:11:000:0047), цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Радомишльської міської ради Житомирської області, і яка належала на праві приватної власності [PERSON] згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 421133 від 10 листопада 2008 року, виданого на підставі розпорядження голови Радомишльської РДА № 25 від 21.02.2005 року на імя «Кривошеєнко Володимир Олексійович». 15.04.2004 року спадкодавець зробив розпорядження у вигляді заповіту, яким заповів все своє майно своїм дітям та дружині в рівних частинах. Встановлено, що крім позивача іншими спадкоємцями є його рідні сестри та його мати, які відмовились від прийняття спадщини на його користь шляхом подання відповідних заяв до нотаріуса та суду. Також встановлено в судовому засіданні те, що після смерті батька, позивач фактично прийняв спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріуса, внаслідок чого була заведена спадкова справа № 445/2010. Згідно довідки Виданої Житомирським БТІ право власності на нерухоме майно за адресою: с. Верлок, Радомишльського району Житомирської області по вул. Весняна, №10, У звязку з тим, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо суд задовольняє його позовні вимоги. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.1261-1265 ЦК. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «… у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги» Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.5 ст. 1268 незалежно від відкриття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до п. 10 додатку №1 до п.2.1. "Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 р. N 7/5 документом для реєстрації права власності може бути рішення судів про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (ст. 327 ЦК України). Однією з таких підстав, відповідно до ст. 1217 ЦК України, є спадкування майна, в тому числі за законом. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилалась позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Приймаючи до уваги викладене та те, що іншим шляхом права позивача на спадкове майно захистити неможливо, суд його позовні вимоги задовольняє.

Outcome: approved