Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

Путивльська РДА, як орган опіки та піклування, звернулася до суду і свої вимоги мотивує тим, що [PERSON], відповідач по справі, є матір'ю дитини - [PERSON], [INFO]. Батько дитини в свідоцтві про народження записаний зі слів матері. Мати дитини матеріальної допомоги дитині не надає, її вихованням не займається, залишила сина в березні 2013 року, виїхала з її слів до м. Києва, і з цього часу долею дитини не цікавиться, про своє місце знаходження не повідомляє, всі обов'язки по вихованню і утриманню дитини взяла не себе бабуся неповнолітнього - [PERSON]. В зв'язку з цим позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітньої дитини - [PERSON], а також враховуючи те, що вона не надає матеріальної допомоги своїй дитині, стягнути з неї аліменти на утримання її дитини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через засоби масової інформації (а. с. 65). Суд, заслухавши пояснення представника позивача, який вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, думку прокурора, який підтримав заявлений позов, - вважає, що позов підлягає задоволенню зі слідуючих підстав. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 18 названої постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до статті 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що дійсно, відповідач - [PERSON], [INFO], є одинокою матір'ю відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 6) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 7). Відповідач [PERSON] в березні 2013 року залишила свою дитину і з цього часу вихованням сина не займається, життям та здоров'ям дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, повністю самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Вихованням малолітньої дитини займається на теперішній час його бабуся [PERSON], яка є пристарілого віку та проживає одна. Ці обставини підтвердили допитані судом в якості свідків [PERSON] - сільський голова, [PERSON] - бабуся дитини, [PERSON] - тітка відповідача, які суду показали, що дійсно мати дитини [PERSON], батько якої записаний зі слів матері, в березні 2013 року повідомила про те, що вона пішла на роботу, і більше з цього часу до дитини не поверталася. Пізніше вони дізналися, що нібито вона виїхала до м. Києва чи Київської області. З часу залишення матір'ю своєї дитини, вона її долею не цікавиться, не телефонує, дитину не відвідує, матеріальної допомоги не надає. Всі обов'язки по вихованню малолітньої дитини взяли на себе [PERSON] - бабуся дитини та [PERSON], яка є тіткою відповідача. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, Чорнобривкинська сільська рада Путивльського району та її виконавчий комітет неодноразово зверталися до Путивльської райдержадміністрації, як органу опіки та піклування, прокурора, райвідділу міліції про вирішення питання позбавлення батьківських прав відповідача, встановлення місця її проживання та розшуку (а. с. 12, 14, 16, 18, 19). Я вбачається із висновку органу опіки та піклування - Путивльська РДА та служба у справах дітей РДА вважає за доцільне при таких обставинах вирішити питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її сина [PERSON], [INFO], оскільки вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо виховання свого неповнолітнього сина (а. с. 38-39). Таким чином, проаналізувавши вищевикладені докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки відповідач будучи матір'ю неповнолітньої дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не займається вихованням та піклуванням про її фізичний і духовний розвиток, підготовкою її до самостійного життя, тобто повністю самоусунулася від виконання свої батьківських обов'язків, тому, при таких обставинах, вона дійсно повинна бути позбавлений батьківських прав відносно її дитини. Крім того, згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Як встановлено судом, відповідачка, яка є матір'ю неповнолітньої дитини, матеріальної допомоги на утримання її дитини не надає, місце знаходження та роботи її не відомо, проконтролювати її заробіток чи дохід на даний час не можливо, тому при таких обставинах, суд вважає за можливе до встановлення її місця роботи та заробітку, аліменти на утримання її дитини стягувати в твердій грошовій сумі, які не можуть бути меншими ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved