Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

У грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку номер сто двадцять девять по вулиці Сумська в с. Самотоївка Краснопільського району Сумської області. На обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що означений будинок належить їй на праві приватної власності, але у ньому залишається зареєстрованим її племінник [PERSON] Відповідач з 7 листопада 2011 року зареєстрований в даному будинку, але фактично з 9 листопада 2011 року за означеною адресою не проживає, виїхав в невідомому напрямку, участі в утриманні будинку та сплаті за комунальні послуги не приймає, однак враховується у склад мешканців будинку при нарахуванні державної субсидії на оплату комунальних послуг, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном на власний розсуд. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином в порядку, передбаченому частиною пятою статті 74 Цивільно-процесуального кодексу України /далі ЦПК України/ /ас 21-22/, причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позовних вимог на адресу суду не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності та клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. Третя особа явку представника в судове засідання не забезпечила, повідомлена належним чином, відповідно до поданої заяви просили справу розглянути за відсутності їх представника, не заперечують проти задоволення позову /ас 29/. Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб на підставі наявних у ній доказів та зі згоди позивача ухвалити заочне рішення відповідно до положень статей 211, 223, 247,280 Цивільного процесуального кодексу України /далі ЦПК України/. Допитані за клопотанням позивача свідки [PERSON], [PERSON], кожен окремо, суду показали, що позивач є їхньою сусідкою, проживає одна, відповідача ніколи не бачили, зі слів відомо, що він її племінник, якого позивач зареєструвала за своєю адресою: с. Самотоївка, вул. Сумська, буд. 29 Краснопільського району Сумської області. Заслухавши позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України /далі ЦК України/, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За статтею6 Європейської конвенції з прав людини, яка відповідно до статті9 Конституції України є частиною національного законодавства України, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено і таке підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями під номером двадцять девять по вулиці Сумська в селі Самотоївка Краснопільського району Сумської області /копії ас 7-10/. Відповідач [PERSON], [INFO], значиться зареєстрованим у будинку під номером двадцять девять по вулиці Сумська в селі Самотоївка Краснопільського району Сумської області, але за означеною адресою не проживає з 09 листопада 2011 року по даний час /ас 6/. Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних\~ правовідносин та врегульовані нормами Житлового та Цивільного кодексів України. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-BP "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку (квартири) визначені статтею ЦК України та статтею150 Житлового кодексу України /далі ЖК України/, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Правовою підставою вимог про зобов'язання не чинити перешкод в користуванні житлом є положення статті 391 ЦК України, яке визначає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно, позивач звернувся до суду з негаторним позовом, підставою для подання якого є вчинення дій, які ускладнюють здійснення власником повноважень користування та розпорядженням майном. Однією з умов подання такого позову - є триваючий характер правопорушення і його наявність в момент подання позову, що встановлено в ході розгляду справи, й не спростовується відповідачем, та є підставою для застосування до вказаної особи санкції про зобов'язання не чинити перешкод позивачу в користуванні житлом. Згідно з правилами частини другої\~статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно\~статті 71 ЖК України\~особа, яка понад шість місяців без поважних причин відсутня за місцем проживання, втрачає право користування жилим приміщенням. Згідно положень\~статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Суд розглядає справу у відповідності до вимог статті 13 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами у відповідності до вимог статей 81, 84 ЦПК України, дотримуючись засад змагальності у цивільному судочинстві. Згідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Викладені позивачем обставини свідчать про те, що відповідач, добровільно залишив спірний будинок і не проживає у ньому понад пять років, з часу залишення будинку, відповідач житловою площею у ньому не цікавляться, участі в утриманні не приймають, і доказів на спростування цих обставин відповідачем взагалі не надано. Суд уважає, що, оскільки починаючи із листопада 2011 року по цей час [PERSON] жодного дня не проживав за місцем паспортної реєстрації, наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку номер двадцять девять по вулиці Сумська в с. Самотоївка Краснопільського району Сумської області. Таким чином, позов є обґрунтованим і підставним до задоволення у повному обсязі. Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку, передбаченому частиною першою статті 141 ЦПК України, згідно до Закону України Про судовий збір, тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 640 грн 00 коп. судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved