Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований Рай-бюро Загсу Марківського району Луганської області, 20.07.1969, актовий запис №32. Від шлюбу мають двох дітей, які досягли повнолітнього віку. Позивач в своїй заяві просить розірвати шлюб, посилаючись у своїх вимогах на те, що чоловік не піклується про створення нормальних сімейних відносин, не дбає про взаємоповагу один до одного та про матеріальне забезпечення сім'ї. Навпаки, його ставлення до неї привели до розладу і фактично припинення шлюбних відносин. Протягом тривалого часу вони не можуть знайти спільну мову з питань сімейного життя. Відповідач не бере участі у веденні спільного господарства, не вносить внесок до сімейного бюджету. Вважає, що сімя розпалась і її збереження неможливе. Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримала та пояснила, що сімейне життя з відповідачем не склалося внаслідок розбіжності характерів, та особистих неприязних стосунків, втрати почуття поваги та любові один до одного, за таких обставин сім'я фактично розпалася, миритися з відповідачем вона не бажає, бо збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що не має наміру розривати шлюб із позивачкою та бажає зберегти сім'ю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статей 10, 11 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи і розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про одруження, 20.07.1969 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Єрмоленко) Г. М. в Рай-бюро Загсу Марківського району Луганської області зареєстровано шлюб, актовий запис №32 /а.с.4/. Від шлюбу вони мають двох дітей, які досягли повнолітнього віку. Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін фактично припинені, позивач не має наміру зберегти сім'ю, оскільки в неї почуття до чоловіка втрачені, а тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Судом вживалися заходи щодо примирення подружжя, які не дали позитивного результату. З урахуванням вищевикладеного суд прийшов до висновку, що сімя розпалася остаточно і її збереження неможливе, в зв'язку з чим вважає за необхідне задовольнити заявлений позов та розірвати шлюб. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. П. 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв'язку з цим, суд вважає за доцільне [PERSON] залишити шлюбне прізвище "Баркова", оскільки вона звернулася до суду з цією вимогою. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved