Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом 6 вересня 2019 року, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка зазначає наступне. З 12 липня 2014 року вона та [PERSON] перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народилась дитина - син [PERSON] . 11 січня 2018 року шлюб між сторонами розірвано за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, яке набрало законної сили 13 лютого 2018 року. Після пологів замість того, щоб допомагати позивачці, дбати про стан здоров`я дитини та підтримувати матеріально, купувати предмети першої необхідності для дитини, а також доглядати сина, дбати про нього, чоловік цього не робив взагалі, його постійно не було вдома і вона була сама з сином. У зв`язку з тим, що відповідач взагалі жодного разу не допомагав їй утримувати сина, вона була вимушена звернутися до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. Такий наказ судом видано, виконавчий документ вона отримала однак на примусове виконання до ДВС не подала, повіривши обіцянкам відповідача, що він надаватиме їй матеріальну допомогу на утримання сина добровільно. Фактично відповідач ввів її в оману, добровільно допомогу не надаючи. Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вказана правова норма також встановлена в ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до якої батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання, навчання, і розвиток дитини є обов`язком кожного з батьків, і ухилення від виконання цих обов`язків тягне за собою відповідальність. Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно положень ч.2 ст.157 СК України той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Пунктом 44 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) від 6 грудня 2006 року передбачено, що позбавлення батьківських прав є виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України, однією із підстав позбавлення судом батьківських прав є ухилення батьком від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і з атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя, приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. За приписами п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Окрім того ч.2 ст. 78 ЦПК України вказує, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідач [PERSON] умисно ухилявся від утримання сина, не виконував своїх батьківських обов`язків по догляду за дитиною, не займався вихованням дитини. Він не піклувався ні про фізичний, ні про духовний розвиток сина, не забезпечував для дитини необхідного харчування, медичного догляду та лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток, як складову виховання дитини, не спілкувався з сином, не жив інтересами дитини, не сприяв засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до внутрішнього світу, не створював умов для отримання освіти, виявляючи тим самим повну байдужість до долі сина. Таким чином, позивачка вважає, що відповідач [PERSON] свідомо із власної волі ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків та наданих йому прав, і тому є підстави для позбавлення його батьківських прав. Ухвалою суду від 12 листопада 2019 року закрито підготовче провадження по справі з призначенням до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивачки пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні. В подальшому в судове засідання не з`явився, подав заяву, згідно якої просить розглянути справу за відсутності позивачки та його як представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим належним чином. Згідно нотаріально посвідченої заяви, позовні вимоги визнав, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав у відношенні малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала, надавши лист про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав з урахуванням його згоди на це та підтримала свою попередню позицію. Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнання, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.

Outcome: approved