Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

Представник позивача у листопаді 2013 року заявив позов про стягнення з [PERSON] витрат в розмірі 25743,40 грн. пов'язаних з навчанням в Державній установі «Кримський державний медичний університет ім. С.І. Георгіївського». Вимоги позову мотивовані тим, що [PERSON] з 01.09.2000 року навчався в Державній установі «Кримський державний медичний університет ім. С.І. Георгіївського» та знаходився на повному державному забезпеченні. Проте, після закінчення зазначеного закладу, в порушення вимог законодавства [PERSON] не відпрацював три роки за місцем направлення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати вартість навчання, в добровільному порядку відшкодувати витрати не бажає. Представник позивача Бєдаш Ю.О. подала заяву, за якою вимоги позову підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала, просила розглянути справу без її участі. [PERSON] в суд не з'явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Оскільки, у справі достатньо даних про права взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі. Судом встановлено таке. 01.09.2000 року між Державною установою «Кримський державний медичний університет ім.С.І. Георгіївського» та [PERSON] укладено договір №122/2000 про підготовку фахівців з вищою освітою. З матеріалів справи вбачається, що навчання здійснювалось на бюджетній основі. Згідно з п.2 Указу Президента України від 23.01.1996 р. № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання і отримання відповідної кваліфікації відпрацювати в державному секторі народного господарства не менше трьох років. Відповідно до договору укладеного між сторонами 03.09.2000р., студент зобов'язаний після закінчення університету прибути на місце направлення та відпрацювати не менш трьох років. У випадку відмови працювати за призначенням студент зобов'язаний відшкодувати в бюджет вартість навчання у встановленому порядку. Дані вимоги договору засновані та узгоджуються з приписами ч. 2 ст. 52 Закону України "Про освіту" та узгоджуються та Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 992 від 22.08.1996р. Відповідно до картки працевлаштування випускника Державної установи «Кримський державний медичний університет ім. С.І. Георгіївського», [PERSON] був направлений до Сімферопольської центральній районної клінічної лікарні на посаду лікаря-педіатра. Відповідач з наказом був ознайомлений та погодився працювати на зазначеній посаді, про що свідчить його підпис на наказі (а.с.4 зворот). Проте, [PERSON] до місця призначення не прибув. З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2013 р. на адресу відповідача був направлений лист з вимогою надати інформацію стосовно того, чому після закінчення навчання в інтернатурі, не відпрацював 3 роки на посаді лікаря-педіатра. Проте, дана вимога залишена без відповіді. З наданих розрахункових документів вбачається, що на навчання [PERSON] державою витрачено 25743,40 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд визнає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати у справі відповідно до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved