Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивачка, звернувшись в суд із даним позовом, посилається на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON], згідно свідоцтва про право власності від 10 листопада 1992 року за № 208. Станом на 01 липня 1990 року у вищевказаному житловому будинку проживали: голова двору - [PERSON], його зять - [PERSON], дочка - [PERSON] та двоє онуків - [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], в зв»язку із чим відкрилася спадщина на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку, а [INFO] помер [PERSON], її батько. Оскільки за життя померлі заповіту не склали, а її мати, відповідачка по справі, [PERSON] не претендувала на спадкове майно ні після смерті свого батька і не претендує на частку після смерті чоловіка, то вона, позивачка, звернулася до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримати свідоцтво про право на спадщину не в змозі, оскільки спадкове майно зареєстроване за померлим головою колгоспного двору, [PERSON], іншим членам колгоспного двору частки у вищевказаному господарстві не виділялися, а тому право власності на частки інших померлих членів двору припинилося. Просить суд визнати за нею право власності на зазначене спадкове майно. Справу просить розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, подали до суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності, щодо задоволення позову не заперечують, від своїх часток в майні колгоспного двору відмовляються в користь позивачки. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи заяви сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був, станом на 01 липня 1990 року [PERSON], а після його смерті головою двору став батько позивачки, [PERSON], про що йому, як голові колгоспного двору, 10 листопада 1992 року видано свідоцтво на право особистої власності, на підставі рішення виконкому Коломийської районної ради № 26 від 29 жовтня 1992 року (а.с. 11). Станом на 01 липня 1990 року у житловому будинку проживали та були зареєстровані : [PERSON], голова колгоспного двору, дід позивачки, його зять - [PERSON], батько позивачки, з дружиною [PERSON] та двома дітьми [PERSON] та [PERSON], який являється позивачці братом, що підтверджується довідкою Печеніжинської селищної ради об'єднаної територіальної громади с. Княждвір, Коломийського району Івано-Франківської області від 21 червня 2018 року № 684 ( а.с. 15 ). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після його припинення, мають ті члени двору, котрі станом до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які набули право спільної сумісної власності на спірне будинковолодіння, то їх частки у вказаному майні рівні, тобто по 1/5 частині кожному, однак належно належні їм частки у майні колишнього колгоспного двору вони не виділили. [INFO] помер [PERSON], про що виконавчим комітетом Княждвірської сільської ради Коломийського району Івано - Франківської області 25 грудня 1991 року складено відповідний актовий запис № 58 (а.с.7). Після його смерті відкрилась спадщина за законом на частку в майні колгоспного двору, яку прийняла онука померлого, позивачка по справі, вступивши в управління спадковим майном, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала. 19 листопада 1997 року [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] у Княждвірській сільській раді Коломийського району, Івано-Франківської області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище «[PERSON]». [INFO] помер [PERSON], про що Виконавчим комітетом Печеніжинської селищної ради об»єднаної територіальної громади, Коломийського району, Івано-Франківської області 17 жовтня 2016 року складено відповідний актовий запис за № 150. (а.с. 8). Після його смерті відкрилась спадщина на належну йому частинку спірного будинковолодіння. Спадкоємцями першої черги за законом були його дружина [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON]. Однак [PERSON] та [PERSON] на спадкове майно не претендували, а тому позивачка фактично прийняла спадщину, у зв»язку із чим стала фактично власницею спірного господарства. Згідно поданої постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що 17 жовтня 2017 року, [PERSON], з метою оформлення спадщини після смерті спадкодавця звернулася до Першої Коломийської районної державної нотаріальної контори, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в зв»язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно зареєстровано лише за померлим головою колгоспного двору, частки членів колгоспного двору не виділено до дня смерті. [PERSON] та [PERSON], відповідачі по справі, на спадщину після смерті [PERSON] не претендують та не заперечують щодо визнання права власності на спадкове майно за позивачкою ( а.с. 47, 48 ). Відповідно до висновку про вартість майна від 02 липня 2018 року ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS], загальною площею 49 кв.м., житловою 36 кв.м. становить 147 040 грн. (а.с.18). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Пункт 1 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачає, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідност. 392 ЦК України власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Виходячи з того, що позивачка є спадкоємицею за законом на майно, яке належало спадкодавцю на праві власності у встановленому законом порядку і це право не порушує нічиї права і охоронювані законом інтереси, відповідачі не заперечують проти визнання права власності на спадкове майно, суд вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності на вказане спадкове майно шляхом задоволення позову. На підставі наведеного та ст.ст. 346, 392, 1233, 1262, 1268, 1270 ЦК України,

Outcome: approved