Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

У грудні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] . Позивач зазначає, що 08 вересня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис № 1272 від 08 вересня 2012 року. Від шлюбу мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві 23.04.2013 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданий виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво - Святошинського району Київської області 09.12.2019, які проживають з позивачем. Так позивач зазначає, що подружнє життя між сторонами не склалось через несумісність характерів, втрати взаєморозуміння та довіри один до одного, протилежність поглядів на життя та життєві цінності. На даний час, шлюбні відносини між сторонами припинено, спільне господарство не ведеться, а отже подальше збереження шлюбу між сторонами є неможливим і суперечитимє інтересам малолітніх дітей та подружжя. Крім того, позивач та підповідач домовилися, що малолітні діти проживатимуть з позивачем, а відповідач сплачуватиме щомісячно позивачу аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. На підставі викладеного позивач просила позов задовольнити. Ухвалою суду від 05.02.2021 р., відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дітей, та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16.02.2021 року залучено до участі у справі № 369/15908/20 [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дітей, третю особу: Виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Витребувано у Виконавчого комітету Вишневої міської ради висновок про доцільність (недоцільність) визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Витребувано у Виконавчого комітету Вишневої міської ради висновок про доцільність (недоцільність) визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] Ухвалою суду від 16.02.2021 закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду від позивача надійшла заява, відповідно якої позивач повністю підтримує позовні вимоги, просить позов задовольнити, а справу просить слухати у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, відповідно якої відповідач проти позовних вимог не заперечує. Від третьої особи - виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області до суду надійшла заяви про розгляд справи за відсутності представника. Також долучено висновок від 26.03.2021 про визначення місця проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у сторін народилися двоє дітей, син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] , син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, серії [NUMBER] . Згідно свідоцтв про народження [PERSON] , [PERSON] , батьками дітей є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Судом встановлено, що після припинення спільного проживання батьків, малолітні діти проживають за місцем реєстрації матері - [ADDRESS] , де і зареєстровані по день звернення до суду. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини і розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з вимогами ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України). Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім`ї або без адекватних засобів підтримки. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2021 (справа № 369/15327/20) розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1272 від 08.09.2012 року. В п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12 червня 1998 року "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України " вказано, що при розгляді вимог про визначення порядку участі у вихованні дітей і спілкуванні з ними того з батьків, який проживає окремо від них, порядку спілкування діда й баби з онуками, якщо батьки не підкоряються рішенню органів опіки і піклування з цих питань, спорів між батьками про місце проживання дітей, вимог про відібрання батьками дітей в інших осіб, про позбавлення або поновлення батьківських прав та інших спорів, пов`язаних із вихованням дітей, обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Вишневої міської ради від 26.03.2021 р. № 73 - [INFO] , беручи до увагу думку членів комісії з питань захисту прав дітей при Виконавчому комітеті Вишневої міської ради, враховуючи обставини, які мають істотне значення, з метою захисту прав і законних інтересів дитини, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю громадянкою [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Частиною 3 ст. 29 ЦК України, визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей, суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, майновий стан батьків, що мають істотне значення, але насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Такий висновок узгоджується з правовою позицією викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18), де вказано, що при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Як вбачається з висновку комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Вишневої міської ради, встановлено, що 26.03.2021 року представниками комісії було здійснено обстеження умов проживання громадянки [PERSON] з її малолітніми дітьми [PERSON] та [PERSON] , про що складено акт від 26.03.2021 року. В ході обстеження було встановлено, що санітарний стан приміщення добрий, підключені всі комунікації, в квартирі чисто, затишно, охайно. Взаємовідносини між матір`ю і дітьми теплі і дружні. Відчувається турбота і любов матері до дітей. Діти виглядають охайно і доглянуто. Комісією визнано, що мати (громадянка [PERSON] ) створює усі належні житлово-побутові умови для проживання, виховання та повноцінного розвитку дітей. Діти мають облаштоване місце для відпочинку, сну, занять. Мати піклується про фізичне та психічне здоров`я дітей, забезпечує духовний та розумовий розвиток. Враховуючи вік дітей, суд вважає, що на даний час проживання малолітніх дітей з матір`ю, яка фактично проживає з ними, буде відповідати саме інтересам дітей, позитивно сприятиме їх розвитку як психологічному так і фізичному. Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а тому вважає за доцільне визначити місце проживання дітей з матір`ю. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, у разі визначення місця проживання дітей з матір`ю, не обмежений у своєму праві на спілкування з дітьми, турботу відносно дітей та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, що позивач [PERSON] має самостійний дохід та постійне місце проживання, крім того, через малолітній вік діти потребують материнського догляду, та не має виняткових обставин, які дають підстави розлучити малолітніх дітей з матір`ю та визначити їх місце проживання з батьком, враховуючи бажання дітей жити з матір`ю, суд приходить до висновку, що проживання малолітніх дітей з матір`ю [PERSON] , відповідає інтересам дітей, у зв`язку з чим суд вважає необхідним визначити місце проживання малолітніх дітей сторін [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю громадянкою [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved