Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання фізичних осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . У її житловому будинку крім неї та її сім`ї зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] , які не проживають в її будинку з 2016 року без поважних на те причин та не приймають участі у витратах на утримання будинку, однак зняти реєстрацію місця свого проживання не бажають, чим порушують її право власності . Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та повідомила, що вона є власником житлового будинку, в якому були зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . Вона самостійно попросила [PERSON] виписатись із її будинку, однак останній відмовлявся. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно, належним чином, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення. Доказів про наявність поважних причин своєї неявки, заяв про розгляд справи за його відсутності та відзиву не надав. [PERSON] в судове засідання не з`явився. Судом здійснювались виклики відповідача відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а також шляхом направлення на зазначену адресу місця проживання відповідача судових повісток. Поштове відправлення було повернуте до суду. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на ті обставини, що позивач не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи, суд вважає можливим провести такий розгляд на підставі наявних у справі доказів . Тому суд в усному порядку виніс ухвалу про проведення заочного розгляду справи у відповідності до вимог ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є власником будинку з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою : [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № витягу 206435532 від 09.04.2020. Згідно з домовою книгою для прописки громадян, котрі проживають в будинку [ADDRESS] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 09.10.2009 та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 22.03.2013. З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № витягу НВ-3506094662018 від 02.10.2018 встановлено, що [PERSON] має в користуванні земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS] , цільове призначення якої будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), категорія земель землі житлової та громадської забудови. Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданої виконкомом Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області від 04.05.2018 встановлено, що за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1948 року народження, [PERSON] ,1941 року народження, [PERSON] ,1944 року народження, [PERSON] , 1986 року народження, [PERSON] , 1976 року народження (по господарська книга за 2016-2020 роки №12, особовий рахунок №010531-01). Відповідно до довідки виконавчого комітету Помічнянської міської ради Добровеличківського району Кіровоградської області від 13.08.2019 №154 встановлено, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в [ADDRESS] , разом з [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Також за даною адресою зареєстровані її син [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані в домовій книзі, але згідно свідчень сусідів не проживають за даною адресою з 2016 року. Згідно з ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено у ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно з вимогами ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні свідок [PERSON] надала показання, що вона проживає неподалік будинку позивачки у [ADDRESS] . Та пам`ятає що спочатку приблизно у 2013-2014 роках проживав із дружиною [PERSON] близько 1 місяця. Приблизно у 2014-2015 роках близько місяця проживав [PERSON] . В подальшому у будинку проживала [PERSON] . Отже суд доходить до висновку, що відповідачі, які протягом трьох років без поважних на те причин не проживають в будинку позивача втратили право на користування цим житлом . Факт знаходження на реєстраційному обліку відповідачів в домоволодінні позивача позбавляє останню можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком. Відповідно до вимог статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Аналізуючи зібрані по справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житлом та зняття за місцем проживання, що належить позивачеві . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір необхідно стягнути з відповідачів у розмірі 1536 гривень 80 копійок.

Outcome: approved