Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з наведеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що в шлюбі з відповідачем у них народилась донька - [PERSON], [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між сторонами розірвано, дитину залишено проживати з матір'ю. В цьому році [PERSON] має намір поїхати з дитиною за кордон для її всестороннього розвитку в туристичних та оздоровчих цілях, у зв'язку із чим в березні цього року вона уклала договір на туристичне обслуговування із туроператором. Батько дитини добровільної згоди для виїзду за кордон не надає, що суперечить інтересам дочки. За вказаних обставин просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд доньки за кордон без згоди батька [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі. Додатково суду пояснила, що планує поїхати з дитиною на відпочинок разом із своїм «цивільним» чоловіком [PERSON], а тому він, окрім неї та дитини, також зазначений, як «турист» в договорі на туристичне обслуговування. Виїзд дитини за кордон на період що не припадає на літні канікули істотно не вплине на повноцінність та якість отримання освіти дочкою в школі, так як мати її «цивільного чоловіка» є шкільною вчителькою та допоможе дитині у вивченні шкільної програми за упущений в туристичній подорожі навчальний період. Відпочинок дитини на південному узбережжі України в період політичної нестабільності в державі може створити загрозу для життя та здоров'я їй та дитині, а тому вважає, що для належний відпочинок та оздоровлення на даний момент можливий лише за межами території держави. Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили з мотивів наведених в письмових запереченнях проти позову. Суду пояснили, що згоди на виїзд дитини в Болгарію відповідач не надасть, так як позивачка суду не надала жодних лікарських висновків чи рекомендацій з приводу необхідності відпочинку дитини на морі. Дитину у подорож він не бажає відпускати із незнайомим йому чоловіком, який буде проживати в одному номері з позивачкою та дочкою. Окрім того, запланована [PERSON] подорож до Болгарії порушить право дитини на здобуття освіти, так як вона припадає на навчальний період. Сам відпочинок в м. Несебр, що в Болгарії може створити загрозу для дитини по тій причині, що Болгарія перебуває в зоні Чорноморської військово-політичної напруженості, і тому не виключена можливість здійснення терористичних актів на період подорожі. Позивачка не обґрунтувала необхідність відпочинку саме за кордоном, а тому в задоволенні позову просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є колишнім подружжям. Шлюб їх розірвано на підставі рішення суду від 13 березня 2013 року. Після розірвання шлюбу дитину [PERSON], [INFO] залишено на проживанні з матір'ю (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 22 травня 2007 року відділом РАЦС Івано-Франківського МУЮ (а.с.4) сторони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Метою виїзду позивачки та дитини за кордон є туристична подорож до «Сонячного Берегу» країни Болгарія, що підтверджується копією договору 14/03/01 на туристичне обслуговування від 14 березня 2014 року укладеним між [PERSON] та туроператором ТзОВ «КЕЙ ТУР». Згідно договору термін подорожі триватиме з 20 серпня 2014 року по 05 вересня 2014 року. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання . У відповідності до п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року за № 57 чітко визначено, що виїзд за межі України громадян , які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред`явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Статтею 7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено, що правила оформлення і видачі паспортів, їх тимчасового затримання та вилучення визначаються відповідно до цього Закону Кабінетом Міністрів України і підлягають опублікуванню. На виконання ст.7 ЗУ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» постановою Кабінету Міністрів 31.03.1995 року за № 231 затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини , їх тимчасового затримання та вилучення. Пунктом 18 Правил зазначено, що оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В силу дії ч.ч. 1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач [PERSON] добровільно не надає згоди на виїзд неповнолітньої доньки за кордон. Позиція відповідача в спірних правовідносинах судом розцінюється такою, що не відповідає інтересам дитини. Тому такий дозвіл слід надати позивачці. Пунктом 5 Правил перетинання державного кордону громадянами України визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Позивачка просить надати їй надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без згоди батька на період з 15.08.2014 року по 15.09.2014 року. Суд вважає, що даний проміжок часу перебування дитини за межами України не створить істотних перешкод в отриманні дитиною освіти чи суттєво обмежить право на її отримання, так як навчальний період припадає лише на половину терміну перебування дитини за кордоном (з 01 вересня 2014 року по 15 вересня 2014 року). Однак, такий термін подорожі є достатнім для повноцінного відпочинку та оздоровлення і ніяким чином не обмежить відповідача, як батька, в правах щодо дочки, так як виїзд за кордон має тимчасовий характер, та не стосується питання визначення місця проживання дитини. Твердження відповідача про неприпустимість виїзду дитини разом із співмешканцем позивачки суд розцінює як безпідставні та такі що не ґрунтуються на законі, так як сімейне законодавство (ст. 3 СК України) надає право створювати сім'ю особам які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, за умови якщо вони спільно проживають, пов'язані спільним побутом і мають взаємні права та обов'язки. Право на те, з ким створювати сім'ю належить виключно позивачці, а доказів на те, що чоловік з яким позивачка на даний час проживає якимось чином негативно вплине на дитину відповідачем суду не надано. Судом не встановлено що м. Несебр, Республіки Болгарія на даний час є місцем бойових дій чи терористичних актів, а тому суд не вважає твердження представника відповідача про високий ризик здійснення теракту в Болгарії загальновідомими обставинами в розумінні ч. 2 ст. 61 ЦК України. Загрози життю чи здоров'ю дитини в зв'язку із виїздом на відпочинок до Болгарії у визначений позивачкою період судом не вбачається. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно ст. ст. 2,4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п.п.2,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, п.п. 18, 19 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України, затверджених постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31.03.1995 року, ч.ч.1 та 2 ст. 155 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved