Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 1987 року і по даний час вона мешкає у кімнаті [ADDRESS]. 29.09.2010 року Сумською міською радою було прийняте рішення про продаж 1-4 поверхів правої і лівої сторони будівлі по [ADDRESS] СМГО «Медик-32», а 04.11.2011 року між управлінням майна комунальної власності СМР та СМГО «Медик-32» було укладено договір купівлі-продажу за яким у власність СМГО «Медик-32» було відчужено 1-4 поверхи правої сторони будинку [ADDRESS], в тому числі житлове приміщення яке вона займає. Посилаючись на те, що вказаний договір не відповідає вимогам закону, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, порушує її права на приватизацію житла, а тому просить визнати його недійсним. Позивач та її представник у судовому засіданні позов підтримали. Позивач також пояснила, що займає в даний час кімнати позначені на плані поверху номерами 11 та 24, а також частину приміщення 12. Надана їй кімната №407 на плані 4 поверху позначена номером 11. Представник відповідача Сумського міського громадського об'єднання мешканців «МЕДИК-32» позов заперечив та пояснив, що позивач увесь час знала про відчуження спірної частини будівлі об'єднанню «Медик-32». Учасники об'єднання «Медик-32» (мешканці спірної будівлі) провели значний обсяг робіт та вклали значні кошти для виконання вимог Сумської міської ради, які були висунуті як умов укладення спірного договору. Пояснив, що відсутній належний ордер для заселення позивача у житлове приміщення по [ADDRESS]. Окрім того, позивач самовільно зайняла додатково інше приміщення, яке їй не надавалося у користування. Зазначив, що позивачу пропонували інше житлове приміщення, але остання відмовилася. Просить відмовити у задоволенні позову. Іншій відповідач повідомлений про час та місце розгляду справи, але його представник до суду не з'явився. Суд, заслухавши позивача та його представника, представника Сумського міського громадського об'єднання мешканців «МЕДИК-32», пояснення позивача, дослідивши фактичні обставини справи в межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Будинок [ADDRESS] був збудований як гуртожиток та перебував на балансі Сумської обласної клінічної лікарні. У відповідності до ст. 129 ЖК України в 1987 році позивачу була надано койко-місце у вказаному гуртожитку, а в подальшому позивачу надана для проживання кімната № 407 вказаного гуртожитку, у якій позивач метке до цього часу. В 2003 році вказаний гуртожиток за адресою [ADDRESS] був прийнятий у комунальну власність територіальної громади м. Суми , а рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради № 99 від 03.02.2004 року був змінений статус вказаного будинку з гуртожитку на житловий будинок для проживання малих сімей. Зазначені висновку суду підтверджуються матеріалами судової справи №2-2647 (копією позову СОКЛ, копією ордеру, копією рішення суду від 13.07.2001 року у справі за позовом СОКЛ до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані комунальні послуги), матеріалами судової справи №2-2733/06 (копіями рішень виконавчого комітету СМР №260 та 99, адресною довідкою, копією форми та рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27.12.2006 року, яким відмовлено Сумській міській раді у задоволенні позову до [PERSON], [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням розташованим у [ADDRESS]) З Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 27.12.2006 року вбачається, що позивачу було надане у користування житлове приміщення кімната [ADDRESS], у якому позивач зареєстрована та яким позивач користується. Також встановлено, що 29.09.2010 року Сумською міською радою було прийняте рішення про продаж жилої будівлі по [ADDRESS] (1-4 поверхів правої та лівої сторони) СМГО «Медик-32», доручено управлінню майна комунальної власності укласти відповідний договір за символічну плату в 1 грн. (а.с 9) 04 листопада 2011 року між Управлінням майна комунального власності Сумської міської ради (продавець) та Сумським міським громадським об'єднанням мешканців гуртожитку по [ADDRESS] «МЕДИК-32» (покупець) укладений договір купівлі-продажу 16/100 частин житлової будівлі по [ADDRESS], якій був посвідчений приватним нотаріусом Сумського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 10-11), якій зареєстрований у встановленому законом порядку та в даний час вказані 16/100 частин житлової будівлі зареєстровані на праві приватної спільної часткової власності за СМГО «Медик-32) (а.с. 94) Також встановлено, що за вказаним спірним договором СМГО «Медик-32» було відчужені наступні приміщення 4 поверху: № 2 - житлова, №4 - хол, № 16 - житлова, № 7 - житлова,№ 8 - кухня, № 9 - житлова, № 10 житлова, № 11 - житлова, № 12 - хол, № 13 - коридор, № 14 душ, № 16 - вмивальник, № 19 та 20 - вбиральні, № 21 - вмивальник, № 22 - кладок, № 23 - коридор, № 24 - житлова, також інші приміщення 1 - 3 поверхів. З пояснень сторін та матеріалів даної судової справи встановлено, що житлова кімната № 407 (яка була надана у користування позивачу та якою вона користується до даного часу) на плані 4 поверху (а.с. 113-114, 103-105) позначена номером 11. З наведеного вбачається, що за наслідками укладення спірного договору купівлі-продажу, у приватну спільну часткову власність СМГО «Медик-32» передане житлове приміщення, яке займає на законних підставах позивач (кімната №407 позначена на поверховому плані під № 11) та яке до цього перебувало у комунальній власності. На думку суду вказаний договір не відповідає вимогам закону та порушує права позивач. Так, за положеннями Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ. Особливості приватизації житлових приміщень у гуртожитках визначаються законом. В той же час, за наслідками укладення спірного договору було змінено форму власності житлового приміщення, яке займає позивач, що унеможливлює реалізацією нею права на приватизацію, оскільки положення зазначеного Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» не поширюються на житлові приміщення, які перебувають у приватній власності. Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України. У відповідності до ч. 2 ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. За положеннями ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України), забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України). Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. В супереч зазначених вище вимогам закону, Сумська міська рада (яка уповноважила управління комунального майн СМР укласти відповідний договір) провела відчуження СМГО «Медик-32» не лише житлового приміщення, яке займає позивач, але й допоміжні приміщення 4 поверху будинку [ADDRESS] (холи, коридор, вбиральні, вмивальники, кладову), які перебувають у загальному користуванні усіх мешканців. При цьому, суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що при укладенні спірного договору Сумська міська рада дотрималася вимог ст. 369 ЦК України щодо розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності. Посилання представника СМГО «Медик-32» на те, що позивач, окрім наданого їй у користування житлового приміщення, самовільно захопила й інші приміщення та провела самовільне перепланування, а також те, що позивач мала можливість зайняти інше житлове приміщення, яке їй пропонувалося та яке не було предметом спірного договору купівлі-продажу, не впливають на зміст рішення у даній у справі, оскільки при вирішенні даного спору суд виходить з того, що позивач користується на законних підставах житловим приміщенням, яке з порушенням встановленого законом поряду було відчужено, чим порушені права позивача. Також не заслуговують на увагу посилання представника СМГО «Медик-32» на те, що ордер виданий на ім'я позивач не відповідає вимогам закону. Факт надання позивачу у порядку визначеному законом у користування кімнати №407 та користування позивачем вказаною кімнатою, підтверджується наведеними вище судовими рішеннями та реєстрацією позивача у цій кімнаті. З наведеного вбачається, що спірний договір не відповідає зазначеним вище вимогам закону та Конституції України, а відтак за приписами ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 203 ЦК України є недійсним, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов у повному обсязі.

Outcome: approved