Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Позивачка [PERSON], звернулася до суду із позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської районної державної адміністрації про відібрання малолітніх дітей. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та в заяві зазначили, що рішенням Косівського районного суду від 10 листопада 2017 року шлюб між нею та відповідачем по справі розірвано. Цим же рішенням суду малолітню дитину [PERSON], [INFO] залишено на виховання та проживання із батьком, а малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] Лукяна Юрійовича. [INFO] - із матірю, тобто із нею. Постановою Апеляційною суду Івано-Франківської області від 11.01.2018 апеляційну скаргу [PERSON] відхилено, а рішення Косівського районного суду від 10.11.2017 залишено без змін. На даний час вона проживає в [INFO] у орендованому будинку разом зі своєю донькою [PERSON] Інші діти, які за рішенням суду залишено на виховання та проживання із нею, перебувають у відповідача, який утримує їх у себе без її згоди та відмовляється добровільно повертати їх. 23 лютого 2018 року вона спільно з депутатом Вижньоберезівської сільської ради [PERSON] та працівниками Косівського відділу поліції [PERSON] та [PERSON] прийшли до [PERSON] за місцем його проживання та запропонували йому віддати їй дітей, які за рішення суду залишено на проживання із нею. Однак, [PERSON] добровільно віддавати дітей категорично відмовився. У звязку із зазначеними обставинами вона змушена звернутися до суду з позовною заявою про відібрання у [PERSON] малолітніх дітей. Відповідач та його представник в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог заперечили та зазначили, що договір оренди житлового приміщення, в якому проживає позивачка та хоче, щоб проживали їх діти, є фіктивним, а квартира загальною площею 42,1 кв.м., на його думку, жодним чином не забезпечить дітям належних умов проживання. Хоча мати дітей і не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, веде нормальний спосіб життя, до дітей ставиться добре, однак не має постійного житла, на даний час проживає з іншим чоловіком без реєстрації шлюбу, що може несприятливо вплинути на виховання дітей. Вважає, що зміна місця проживання малолітніх дітей негативно вплине на їх розвиток та виховання. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки і піклування Косівської районної державної адміністрації в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Позовні вимоги підтримує. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з'ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв'язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року по цивільній справі № 347/286/17 (а.с.8-11), шлюб між [PERSON] та [PERSON], - розірвано. Малолітню дитину [PERSON], [INFO] - залишено на виховання та проживання із батьком [PERSON] Малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON] Лук'яна Юрійовича, [INFO] - залишено на виховання та проживання із матір'ю [PERSON] Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.01.2018 року (а.с.12-18), апеляційну скаргу [PERSON], - відхилено. Рішення Косівського районного суду від 10.11.2017 року залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 25.04.2018 року, касаційну скаргу [PERSON], - залишено без задоволення. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.01.2018 року, залишено без змін. Як зазначено в мотивувальній частині постанови Верховного Суду від 25.04.2018 року, аргументи касаційної скарги про те, що відповідач не має власного житла, користується орендним приміщенням для проживання, а тому не може забезпечити дітям належних умов для виховання та розвитку, колегія суддів відхиляє. Дана обставина не є такою, що унеможливлює визначити місце проживання дітей з матір'ю. Також, судами не встановлено виняткових обставин, які б свідчили про те, що проживання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] Лук'яна Юрійовича, [INFO] з матір'ю, є небезпечним для їх життя, здоров'я та виховання і є недоцільним. Крім того, правильно враховано думку дітей, а саме: [PERSON], [INFO], яка висловила бажання проживати з батьком, тому суд визначив її місце проживання з позивачем, та [PERSON], [INFO], яка зазначила, що має бажання проживати з матір'ю, що задоволено. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У відповідності до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Як зазначено в ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Окрім того, згідно ч.2 ст.163 СК України, батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Принципом 6 Декларації прав дитини, що прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В даному випадку, відповідач [PERSON] самочинно, без згоди матері [PERSON], забрав малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] Лук'яна Юрійовича, [INFO] від матері, тим самим, змінивши місце їх проживання. При цьому покликання відповідача та його представника на ухвалу Верховного Суду від 22.03.2018 року, якою відкрито касаційне провадження в частині залишення дітей на проживанні з позивачкою в справі, як на правомочну підставу для проживання дітей із батьком, суд знаходить необґрунтованим, оскільки факт самовільної зміни батьком місця проживання дітей здійснено всупереч рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 10.11.2017 року по цивільній справі № 347/286/17, яке вступило в законну силу 11.01.2018 року. Більше того суд розцінює поведінку батька як спосіб зловживання своїми правами з метою приховування та узаконення своїх самоуправних дій, здійснених на зміну місця проживання дітей без згоди з матір'ю. Таким чином, оскільки відповідач самочинно, без згоди матері, змінив місце проживання їх малолітніх дітей, тому необхідно відібрати малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON] Лук'яна Юрійовича, [INFO] у батька [PERSON] та передати їх матері [PERSON] Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80гривень та 1600,00 гривень витрат, повязаних з правничою допомогою адвоката. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 160, 161, 163, 170 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства",

Outcome: approved