Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернувся до Дарницького райсуду м. Києва з позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи позов [PERSON] посилався на те, що [PERSON] та її малолітній син зареєстровані разом позивачем у квартирі [ADDRESS]. Квартиронаймачем вказаної квартири є позивач. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають з 2012 року, речей особистого користування у квартирі немають, витрати по утриманню вказаної квартири [PERSON] не несе, тому позивач просив суд визнати відповідача та її малолітню дитину [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням. У судове засідання позивач та його представник з'явились, позов підтримали та просили суд його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки позивач та його представник не заперечували проти заочного розгляду справи. Третя особа у справі: Служба у справах дітей Дарницької РДА в м. Києві представника у судове засідання не направила, хоча про місце, день і час розгляду справи повідомлялась належним чином. Разом з тим, на адресу суду надіслала пояснення у яких просила суд ухвалити рішення згідно вимог чинного законодавства та за відсутності її представника. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 11.10.2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстровим №109к. Як вбачається з довідки Форми №3 від 20.07.2015 року, яку видано ТОВ "Новобудова", у квартирі зареєстровано три особи: [PERSON] ( власник), [PERSON] (фізична особа), [PERSON] (фізична особа) (а.с. 5). Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частиною 1 статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно актів, які складено службовими особами ЖЕД №2 та за підписами деяких мешканців цього ж будинку (сусідів), від 20.07.2015 року, від 03.11.2015 року, встановлено, що у квартирі [ADDRESS] ні [PERSON], ні її малолітня дитина не проживають, ознак їх перебування не виявлено. Допитані судом, у якості свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами [PERSON], показали, що підтримують дружні відносини з позивачем, а відповідачів не знають та ніколи не бачили. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, зважаючи на те, що обов'язок по доведенню обставин справи покладено на кожну із сторін, суд приходить до висновку про те, що позов необхідно задовольнити, оскільки він ґрунтується на вимогах закону, обставини справи щодо не проживання ні відповідачки ні її дитини понад шість місяців у квартирі, відсутність їхніх речей у квартирі тощо підтверджені певними засобами доказування, тоді як відповідачем [PERSON] не доведено суду належними та допустимими доказами обставини проживання її та дитини у спірній квартирі, наявності її речей та дитячих речей у квартирі, несення витрат по утриманню квартири та сплату житлового-комунальних послуг, перешкоджання їй та дитині у проживанні у квартирі тощо. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved