Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

У грудні 2013 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], Кам’янопотоківської сільської ради, треті особи: Кам’янопотоківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, Реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції, Управління Держземагенства у Кременчуцькому районі про розподіл майна подружжя, визнання права власності. В позові вказував, що він з 28 січня 1989 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON]. Але одруження виявилося невдалим, шлюбні відносини між ними фактично припинені, сімейних стосунків не підтримують. Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01.03.2012 року шлюб між ними було розірвано. За час перебування з відповідачем у шлюбі позивач побудував житловий будинок з господарськими будівлями [ADDRESS]. Вказане нерухоме майно знаходиться на приватизованій земельній ділянці площею 0,18 га, переданої для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями, що належить відповідачу [PERSON] Оскільки будинок з господарськими будівлями набутий у власність в період шлюбу, то вважає, що останній є спільним сумісним майном подружжя. На підставі викладеного та в силу ст.ст. 60, 70 СК України просив суд винести рішення, яким: - Визнати за ним, [PERSON] та [PERSON] право власності кожному по 1/2 частині на житловий будинок з господарськими будівлями, що розташовані в [ADDRESS].; - Визнати недійсним державний акт на право власності на землю, виданий 22 червня 2000 року Кам’янопотоківською сільською радою на ім'я [PERSON] та скасувати його; - Визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,18 га, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Судові втрати розділити між сторонами порівну. 21 січня 2014 року до канцелярії Кременчуцького районного суду Полтавської області від позивача [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог відповідно до якої позивач просить суд ухвалити рішення, яким : - Визнати за ним, [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані в [ADDRESS]; - Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що розташовані в [ADDRESS]; - Визнати за ним, [PERSON], право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,18 га переданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS]; - Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,18 га, переданої для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS]; Судові витрати покласти на відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву про слухання справи за його відсутності,уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, на адресу суду надіслала заяву про слухання справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги визнала. Просила суд відмовити в стягненні з неї судових витрат, оскільки на утримані має двох дітей студентів. Представник відповідача Кам’янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав клопотання про слухання справи за його відсутності, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Представники третіх осіб - Реєстраційної служби Кременчуцького районного управління юстиції, Управління Держземагенства у Кременчуцькому району Полтавської області в судове засідання не з'явилися, на адресу суду надіслали заяву про слухання справи за їх відсутності. Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 28 січня 1989 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який відповідно до рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 01 березня 2012 року ( справа « 2-137/12) було розірвано. В період шлюбу сторонами по справі було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований за адресою: : [ADDRESS], що підтверджується будівельним паспортом №237 від 05.1991 року виданий на ім'я [PERSON] та технічним паспортом № 578 від 19.12.1996 року і не оспорюється сторонами. Відповідно до рішення виконкому Кам’янопотоківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 12 від 25 жовтня 1996 року [PERSON] була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,18 гектарів для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, яка розташована на території села Кам'яні Потоки Кам’янопотоківської сільської ради, що підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ПЛ№ 030844 від 22 червня 2000 року. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ч.2 ст.370 цього Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що спірне майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка площею 0,18 га призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою [ADDRESS], належать [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, як таке, що набуте подружжям за час шлюбу. В силу ст.60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, при вирішенні питання про визнання права власності на домоволодіння, яке придбано подружжям за час шлюбу, суд враховує вимоги ст.ст.69-71 СК України згідно яких дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності; дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі; якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, при цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення; неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені із цивільного обороту), незалежно від того на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] майно не ділили, шлюбного договору чи домовленості щодо майна між ними не було. Відповідач інших варіантів поділу майна не пропонувала. Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та земельна ділянка площею 0,18 га призначена для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташовані за адресою [ADDRESS] є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вирішуючи спір у відповідності до положень статей 10, 11 ЦПК України на засадах змагальності сторін та диспозитивності, в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. ст. 60, 70, 71 СК України, ст.ст. 368,372 ЦК України ст.ст. 10,11,60, 61,88, 212-215ЦПК України,

Outcome: approved