Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

Представник позивачів - [PERSON] звернувся до суду з зазначеною позовною заявою 08.07.2015 року та просив суд визначити, що [PERSON], померлій [INFO] та [PERSON], померлому [INFO] за життя належало, кожному окремо, по 1/2 частині житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], який складається: з житлового будинку літ. А-1, загальною площею 50,7 кв.м., житловою площею 15,7 кв.м., літньої кухні Б, сараїв В,Г,Д, погрібів Е.Ж, вбиральні З, огорожі № 1-2; водо колонки І, замощення ІІ, визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину зазначеного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO]; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину зазначеного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO] та на 1/2 частину зазначеного житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтовування позовних вимог зазначив, що 24 листопада 1951 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище - «[PERSON]». В період шлюбу, а саме 11 жовтня 1989 року [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS]. Оскільки зазначений житловий будинок набутий в період шлюбу, тому він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. За життя подружжя [PERSON], їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не були виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності за життя належало по 1/2 частці нерухомого майна. [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. 21.06.2007 року позивачам видані свідоцтва про право на спадщину за законом, кожному окремо, по 1/2 частині земельної ділянки площею 4,680 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. Чоловік померлої - [PERSON] від своєї частини майна відмовився. [INFO] помер [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина на належну йому за життя частку будинку [ADDRESS] Криворізького району Дніпропетровської області. 21.02.2007 року [PERSON] здійснив розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно якого заповів [PERSON] земельну частку (пай) розміром 4,690 га, майновий пай в розмірі 8 290 грн., грошові вклади на ощадних книжках. Крім того, 21.02.2007 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів в рівних долях [PERSON] та [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями, яке належить йому на підставі Свідоцтва на право власності, виданого 11.10.1989 року виданого Міським бюро технічної інвентаризації записано в реєстраційну книгу № 20-184 під реєстром 7236. [PERSON] після смерті батька подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини за заповітом. При зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що нерухоме майно придбавалося у шлюбі, частки співвласників у праві спільної сумісної власності не виділені і в досудовому порядку їх виділити не можливо, у нотаріуса та у реєстраційної служби відсутні підстави для реєстрації вищезазначених часток за померлими, нотаріус оформити спадщину у нотаріальній конторі не має можливості. Крім того, після [PERSON], померлої раніше свого чоловіка була прийнята спадщина її дітьми - [PERSON] та [PERSON]. Оскільки вони не мають змоги оформити спадщину в нотаріальній конторі, вони вимушені звернутися до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивачі та їх представник не з'явилися. Представник позивачів подав заяву про розгляд справи за його та позивачів відсутності. Заявлені вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні(а.с. 43). Представник відповідача - Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи по суті, в судове засідання не з'явилися, надали суду заяву, в якій просили розглядати справу без їх присутності. Заявлені вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення (а.с. 44). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено та письмовими матеріалами підтверджено, що 24 листопада 1951 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], який посвідчений Гурівським РАЦС Долинського району Кіровоградської області, актовий запис № 30, що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER]. Після укладення шлюбу подружжю присвоєно прізвище - «[PERSON]» (а.с. 15). В період шлюбу, а саме 11 жовтня 1989 року [PERSON] видано свідоцтво про право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], право власності на житловий будинок зареєстровано в КП "Криворізьке БТІ" 11.10.1989 року за реєстровим № 7236, що підтверджується копією свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок (а.с. 16). Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Таким чином, оскільки житловий будинок [ADDRESS] Криворізького району Дніпропетровської області набутий в період шлюбу, тому вказане нерухоме майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Відповідно до ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки за життя подружжя [PERSON], їх частки, як співвласників у праві спільної сумісної власності на будинок не виділені, між ними не було жодних домовленостей з приводу зміни рівності часток у праві спільної сумісної власності, також принцип рівності їх часток, як співвласників у праві спільної сумісної власності не змінений законом чи рішенням суду, тому частки кожного із них, як співвласників будинку є рівними, і кожному окремо, на праві приватної власності за життя належало по 1/2 частці нерухомого майна. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її смерть [NUMBER] (а.с. 12). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй за життя майно. 21.06.2007 року позивачам видані свідоцтва про право на спадщину за законом, кожному окремо, по 1/2 частині земельної ділянки площею 4,680 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Кіровської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO] (а.с. 20,21). Чоловік померлої - [PERSON] від своєї частини майна відмовився. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його смерть [NUMBER] (а.с. 11). Згідно ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Після його смерті відкрилася спадщина на належну йому за життя частку будинку [ADDRESS] Криворізького району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 21.02.2007 року [PERSON] здійснив розпорядження своїм майном на випадок смерті, склавши заповіт, згідно якого заповів [PERSON] земельну частку (пай) розміром 4,690 га, майновий пай в розмірі 8290 грн., грошові вклади на ощадних книжках (а.с. 23). Крім того, 21.02.2007 року [PERSON] склав заповіт, згідно якого заповів в рівних долях [PERSON] та [PERSON] домоволодіння [ADDRESS] з надвірними будівлями, яке належить йому на підставі Свідоцтва на право власності, виданого 11.10.1989 року виданого Міським бюро технічної інвентаризації записано в реєстраційну книгу № 20-184 під реєстром 7236 (а.с. 22), зазначений заповіт не змінювався та не скасовувався, про що свідчить інформаційна довідка зі спадкового реєстру № 41082917 від 30.07.2015 року (а.с. 41-42). З листа Шостої криворізької державної нотаріальної контори № 1114/02-14 від 31.07.2015 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлого [INFO] з заявою про прийняття спадщини за заповітом 24.04.2014 року звернувся син померлого [PERSON] - позивач по справі, з заявою про відмову від спадщини звернулася донька померлого [PERSON], крім них з заявою про прийняття або відмову від спадщини після померлого [PERSON] до нотаріальної контори ніхто не звертався (а.с. 37). При зверненні [PERSON] до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого [INFO] нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що оскільки нерухоме майно придбавалося у шлюбі, частки співвласників у праві спільної сумісної власності не виділені і в досудовому порядку їх виділити не можливо, у нотаріуса та у реєстраційної служби відсутні підстави для реєстрації вищезазначених часток за померлими, нотаріус оформити спадщину у нотаріальній конторі не має можливості. Кірм того, після [PERSON], померлої раніше свого чоловіка була прийнята спадщина її дітьми - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 24). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7 у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд вважає встановленим та підтвердженим матеріалами справи той факт, що спадковий будинок придбаний батьками позивачів у шлюбі, але право власності на будинок в державних органах реєстрації нерухомого майна зареєстровано лише за батьком позивачів - [PERSON]. У зв'язку з тим, що будинок є об'єктом права спільної сумісної власності померлих батьків позивачів, частки яких за їх життя не були виділені, подружня частка матері позивачів - [PERSON] у праві власності на будинок є прихованою, визначення їх часток у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно не є підставою для реєстрації права власності на будинок за ними в державних органах реєстрації нерухомого майна, що в свою чергу позбавляє можливості позивачів оформити спадщину, що залишилася після смерті їх батьків у нотаріальній конторі. Після смерті матері позивачів - [PERSON], померлої [INFO] позивачі прийняли частково спадщину у рівних частках, по 1/2 частині кожному, а тому вважаються такими, що прийняли і 1/2 частину житлового будинку, яка належала їх матері, як її подружня частина у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно в рівних частинах, кожний по 1/4 частині житлового будинку. У зв'язку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину, що залишилась після смерті їх батьків, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved