Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

У жовтні 2013 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання договору дарування недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що рішенням загальних зборів ТИОВ Фірма «Наталі і Ко», прийнятого на підставі пункту 2 протоколу №7 загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко» від 04.08.2011 року, задоволено вимогу [PERSON] про виділення і передачу останньому нерухомого майна у якості компенсації вартості внеску до статутного капіталу ТОВ Фірма «Наталі і Ко», а саме вбудованого нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч по вул.. Юних Ленінців, 7/42 . Вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі передано третьої особою на користь позивача 08.08.2011 року. Отже, позивач [PERSON] фактично набув права на нерухоме майно з моменту фактичної передачі майна, тобто з 08.08.2011 року. Рішенням виконавчого комітету Керченської міської ради №229 від 28.04.2012 року «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по вул.. Юних Ленінців № 7/42 у м. Керчі» за [PERSON] оформлено право власності на вбудоване нежиле приміщення магазина-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м. розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42, таким чином [PERSON], набув у власність дане вбудоване нежиле приміщення. 20.03.2012 року між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та [PERSON] було укладено договір дарування нежилого приміщення, відповідно до умов якого ТОВ Фірма «Наталі і Ко» подарувало, а [PERSON] прийняла у дар нежиле приміщення, розташоване у м. Керч, по вул.. Юних Ленінців7/42. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] та зареєстровано у реєстрі за №179. Вважає, що даний договір дарування нежилого приміщення від 20.03.2012 року суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому підлягає визнанню недійсним, оскільки згідно ч.1 ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному капіталі. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Рішення загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко», прийняте на підставі п.2 протоколу №7 загальних зборів від 04.08.2011 року, є формою відчуження майна. Однак, п. 7 оскаржуваного правочину, договору дарування, передбачено, що нежиле приміщення іншим особам не відчужене., що не узгоджується з фактичними обставинами справи та суперечить положень ч.1 ст. 203 ЦК України, що за правилом ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Враховуючі ту обставину, що договір дарування від 20.03.2012 року зачіпає права та законні інтереси [PERSON] він звернувся з даним позов до суду. На підставі викладеного просив суд позов задовольнити та визнати недійсним договір дарування частки статутного капіталу ТОВ Фірма «Наталі і Ко» від 20.03.2012 року нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч вул.. Юних Ленінців, 7/42, який укладено між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] за реєстровим № 179. Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити у повному обсязі на підставі обставин викладених у позові та документів які містяться у матеріалах справи. Адвокат [PERSON], яка представляє інтереси [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні позов свого довірителя підтримала у повному обсязі та просила суд його задовольнити у повному обсязі на підставі того, що рішенням загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко», прийнятим на підставі п.2 протоколу №7 загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко» від 04.08.2011 року, задоволено вимогу [PERSON] про виділення і передачу останньому нерухомого майна в якості компенсації вартості внеску до статутного капіталу ТОВ Фірма «Наталі і Ко», а саме вбудованого нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м.. розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. Даний протокол оскаржувався відповідачами у Господарському суді АР Крим та на даний час залишений в силі. Вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі передано третьою особою на користь позивача 08.08.2011 року. Даний акт прийому-передачі був підписаний [PERSON], як директором ТОВ Фірма «Наталі і Ко», який виконував свої обов'язки директора на підставі протоколу №7 від 04.08.2011 року та наказу про призначення [PERSON] директором. Отже, останній прийняв на себе обов'язки директора ТОВ Фірма «Наталі і Ко» з моменту видачі такого наказу. Також просила звернути увагу суду на те, що даним актом приймання-передачі [PERSON] як директор ТОВ «Наталі і Ко» не відчужував нерухоме майно [PERSON], а лише засвідчив факт такої передачі майна, відчуження якого відбулось за протоколом №7 від 04.08.2011 року. Отже [PERSON] фактично набув права на нерухоме майно з моменту фактичної передачі майна, тобто з 08.08.2011 року. Рішенням виконавчого комітету Керченської міської ради №299 від 28.04.2012 року «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по вул.. Юних Ленінців № 7/42 у м. Керчі» за [PERSON] оформлено право власності на вбудоване нежиле приміщення магазина-аптеки (літ.»А») площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. Таким чином, [PERSON] набув у власність дане вбудоване нежиле приміщення. Проте при реєстрації рішення №299 від 28.04.2012 року у КРП «Бюро технічної інвентаризації м. Керч» позивач дізнався, що 20.03.2012 року між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та [PERSON] було укладено договір дарування даного нежилого приміщення, відповідно до умов якого ТОВ Фірма «Наталі і Ко» подарувало, а [PERSON] прийняла у дар нежиле приміщення по вул.. Юних Ленінців, 7/42 у м. Керчі. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Керченського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №179. Вважає, що договір дарування нежилого приміщення від 20.02.2012 року суперечить вимогам чинного законодавства України. А тому підлягає визнанню недійсним, оскільки згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному капіталі. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. Рішенням загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко», прийнятим на підставі п.2 протоколу №7 загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко» від 04.08.2011 року, задоволено вимогу [PERSON] про виділення і передачу останньому нерухомого майна в якості компенсації вартості внеску до статутного капіталу ТОВ Фірма «Наталі і Ко», а саме вбудованого нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м.. розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. [PERSON] був присутній на даних загальних зборах, знав про існування такого протоколу та виділення [PERSON] частки майна при виході з товариства. При цьому, рішення загальних зборів товариства є формою відчуження майна, оскільки [PERSON] замість внеску до статутного капіталу відповідача у грошовій формі повернуто такий внесок у майновій формі, тобто шляхом передачі нерухомого майна. Однак п.7 договору дарування від 20.03.2012 року передбачено, що нежиле приміщення іншим особам не відчужене, що не узгоджується з фактичними обставинами справи та суперечить положення ст. 203 ЦК України, що за правилом ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За правилами п.5 Постанови Пленуму ВСУ України відповідно ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про с застосування наслідків його недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчинення правочину. Враховуючі та обставину, що оскаржуваний правочин безпосередньо зачіпає права та законні інтереси позивача [PERSON] має беззаперечне право на звернення до суду із позовом про визнання такого договору як оспорюваного недійсним. Просила звернути увагу на те, що приблизно у вересні-жовтні 2011 року [PERSON] почав виконувати протокол №7 від 04.08.2011 року та звернувся до виконавчого комітету Керченської міської ради із заявою про оформлення права власності на передане йому майно, надавши оригінали усіх правовстановлюючих документів, як того вимагало законодавство. Проте, [PERSON] почались чинитись перешкоди таким діям, зокрема тим, що останнім в межах судової справи №5002-1/4830-2011, суддя Ковтун Л.І., 25.11.2011 року було подане клопотання про накладення заборони на виконання будь-яких дій виконавчим комітетом Керченської міської ради відносно нерухомого майна - вбудованого нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. Отже, це свідчить про те, що [PERSON] був обізнаний про існування прав іншої особи на реєстрацію права власності на вказане приміщення та здійснення процедури такої реєстрації, проте, робив все, щоб зашкодити. Після розгляду судової справи Господарським судом АР Крим протокол №7 від 04.08.2011 року був залишений в силі, а заходи забезпечення позову скасовані. [PERSON] продовжив оформлення за собою права власності на вбудоване нежиле приміщення. На виконання передбачених законодавством умов проведення такої реєстрації, виконавчим комітетом Керченської міської ради на офіційному сайті в мережі Інтернет був оприлюднений проект рішення №229, адже законом України «Про доступ до публічної інформації» передбачає оприлюднення проектів рішень не менш ніж за 20 днів до прийняття такого рішення. Вже 28.04.2012 року виконавчим комітетом Керченської міської ради було прийняте рішення №229 про оформлення права власності на вбудоване нежиле приміщення магазину аптеки по вул.. Юних Ленінців 7/42 у м. Керчі за [PERSON]Отже на час укладання спірного договору дарування між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та [PERSON] її довірителем проводились дії з оформлення права власності на вказане нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] як директор ТОВ «Наталі і Ко», укладаючи договір дарування від 20.03.2012 року, знав про існування прав інших осіб на вказане нерухоме майно, а отже п.7 договору дарування не узгоджується з фактичними обставинами справи та суперечить положенням ст. 203 ЦК України, що за правилом ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, бажала зазначити те, що протоколом №28 від 20.02.2012 року ТОВ Фірма «Наталі і Ко» було прийняте рішення щодо укладення договору дарування майна-вбудоване нежиле приміщення магазину-аптеки по вул.. Юних Ленінців,7/42 у м. Керчі. Проте слід звернути увагу, що даний протокол був прийнятий [PERSON] одноособово, без участі іншого учасника - [PERSON], оскільки дана особа в ЄДРПОУ станом на 13.03.2012 року рахувалась учасником ТОВ Фірма «Наталі і Ко», не зважаючи на раніше надану заяву про вихід з товариства та протокол №8, яким прийнята така заява про вихід та про виділення частки майна [PERSON] Також просила звернути увагу на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про господарські товариства» зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Товариство зобов'язане протягом робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установочних документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру. Отже, зміни в складі учасників підлягають державній реєстрації і набувають чинності з моменту такої реєстрації. Таким чином, ТОВ Фірма «Наталі і Ко» було здійснено відчуження, по-перше, майна, що на момент відчуження не належало товариству,а по-друге, в супереч волевиявлення всіх учасників товариства, адже [PERSON] не надавала своєї згоди на таке відчуження. Також, при оформленні договору дарування від 20.03.2012 року нотаріусом не було звернуто уваги на те, що протокол №7 від 04.08.2011 року є діючим, а протоколи №9 від 27.01.2012 та №9/01 від 01.02.2012 року не можуть скасовувати попередній протокол №7 в частині виділення [PERSON] нерухомого майна товариства при виході з товариства, адже даний протокол є за своєю суттю актом індивідуальної дії та вичерпав свою дію фактом виконання. Отже, на той момент, коли відомості за протоколом №7 були внесені до ЄДРПОУ та [PERSON] була розпочата процедура оформлення права власності на вказане виділене нерухоме майно, протокол №7 втратив свою чинність. До того ж, як би [PERSON] не чинились перешкоди при реєстрації позивачем виділеного майна, [PERSON] без жодних перепон та у відповідності до чинного законодавства України здійснив би реєстрацію власності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала письмові заперечення на позов, у яких просила суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі на підставі наданих пояснень та доданих до нього письмових доказів.(а.с.120-156) Представник відповідача [PERSON], діючій на підставі належним чином оформленої довіреності, [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Додатково пояснив, що позивачем до позову не надається оригінал Акту прийому-передачі від 08.08.2011 року. Він як директор не підписував протокол про передачу майна, підпис був зроблений шляхом суміщення. Не міг зробити відчуження на користь позивача по уставу підприємства. Позивач затверджував, що товариство не може скасувати своє рішення, але товариство це може зробити. Підставою скасування п.2 протоколу №7 про передачу приміщення магазину-аптеки по вул.. Юних Ленінців 7/42 у м. Керчі є п.3.7 уставу підприємства, де зазначено що учасник товариства, який виходить з товариства не може забрати майно, яке придбано підприємством до вступу учасника до товариства. В усній бесіді з юридичним відділом було повідомлено про заяву [PERSON]. Є п. 3.7 статуту Протокол №09/01 скасував протокол №0, визнав заново і розписаний докладніше. п. 2 Статуту не міняли - благодійна діяльність, можемо провадити безоплатні угоди. Протокол від 22.02.2012 року оформив дарування, на цей час з реєстру було виключено позивач, а [PERSON] ще значилася, але малося заяву про вихід зі складу товариства . У виконкомі чинилися перешкоди в діяльності підприємства. Оригінали правовстановлюючих документом перебували у нього, і за тиждень до укладання договору дарування повідомив в Керченську міську раду і направив копію протоколу №9 від 27.01.2012 року. Через 7 днів проводилася операція дарування. Після того, як позивачу стало відомо, що угода була проведена, він став писати листи до Міністерства юстиції та прокуратури, проводилась перевірка, але порушень в діяльності приватного нотаріуса не було виявлено під час укладання даної угоди. Відповідь на звернення була отримана позивачем. 22.03.2012 року [PERSON] зареєструвала право власності за собою. Позивачем були подані документи до міської ради десь у 10 числах квітня 2012 року, а право власності вже було зареєстровано 22 березня 2012 року. Оригінали правовстановлюючих документів позивач до міської ради не подавав оскільки оригінали знаходяться у приватного нотаріуса [PERSON], вони були вилучені під час угоди та зберігаються в архівній справі. Позивач подає копії документів, рішення про оформлення права власності виноситься міською радою також на підставі копій документів. [PERSON] посилається на факт того, що не встиг зареєструвати права власності, оскільки було накладено арешт суддею Господарського суду АР Крим, але [PERSON] дана ухвала про забезпечення позову не оскаржувалась, також він у справі, яка знаходиться у провадженні судді Грігор*євької І.В., заявив клопотання про накладення арешту на майно яке належить [PERSON], тим самим порушуючи права останньої. Також доводи позовної заяви були вивчені у Касаційній інстанції 23.01.13 року, та були зроблені висновки що дані вимоги не відповідають нормам матеріального права. Судом першої інстанції було відмовлено у позові [PERSON], у суді Апеляційної інстанції позов задоволено частково, але судом апеляційної інстанції не були зроблені посилання на норми матеріального права якими були порушені права [PERSON]Позивач не є стороною договору якій він оскаржує, угоду може скасувати лише сторонам угоди. Посилання позивача на те, що це віндікаційний позов не відповідає нормам закону, оскільки для цього повинно, щоб це майно раніше належало йому. Але спірне майно не належало [PERSON] раніше, оскільки перехід права власності відбувається після державної реєстрації даного права. Даний факт встановленої у рішенні Апеляційного суду АР Крим м. Феодосія, де зазначено, що у [PERSON] відсутнє право власності на дане майно. Також порядок відчуження майна, який передбачений п. 14.1. Податкового Кодексу України було дотримано. Також позивачем у своєму позові не зазначено які саме норми закону порушені. Оскільки під час укладання договору дарування він мав усі права та обов'язки для укладання даного договору, даний договір було укладено на підставі положень уставу підприємства. Наданий позивачем акт прийому-передачі майна не несе правових наслідків, оскільки суперечить положенням уставу підприємства. Коли він підписував протокол та рішення не був ознайомлений з уставом підприємства, а вже після ознайомлення з уставом підприємства були винесені протоколи №09 та 09/01. Також позивачем замість нерухомого мана було отримано грошову суму у розмірі 30 тисяч доларів США, даний факт підтверджується розпискою, але [PERSON] по даному факту не надається ні яких пояснень. Представник відповідача ТОВ Фірма «Наталі і Ко» [PERSON], як директор установи, у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні на підставі наданих раніше пояснень як представника відповідача [PERSON] та письмових заперечень на позов. (а.с.175-185) Третя особа по справі приватний нотаріус Керченського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву у якій просила справу розглянути у її відсутності, заперечувала проти задоволення позову та просила суд відмовити у його задоволенні на підставі наданих письмових заперечень та доданих письмових доказів. (а.с.45-88) Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.. 60 ЦПК України, якою встановлено, що «Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.». Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як слідує з Постанови ВСУ від 25.12.2013 року справа №6-78цс13 урахуванням положень ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Рішенням загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко», прийнятим на підставі п.2 протоколу №7 загальних зборів ТОВ Фірма «Наталі і Ко» від 04.08.2011 року, задоволено вимогу [PERSON], про виділення і передачу останньому нерухомого майна в якості компенсації вартості внеску до статутного капіталу ТОВ Фірма «Наталі і Ко», а саме вбудованого нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м.. розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42.(а.с.5) Вказане нерухоме майно за актом прийому-передачі передано третьою особою на користь позивача 08.08.2011 року.(а.с.6) Даний акт підписаний [PERSON] як директором ТОВ Фірма «Наталі і Ко» який виконував свої обов'язки директора на підставі протоколу №7 від 04.08.2011 року та наказу про призначення [PERSON] директором. Суд, може зробити висновок, що даним актом приймання-передачі [PERSON] як директор ТОВ «Наталі і Ко» не відчужував нерухоме майно [PERSON], а лише засвідчив факт такої передачі майна, відчуження якого відбулось за протоколом №7 від 04.08.2011 року. Отже [PERSON] фактично набув права на нерухоме майно з моменту фактичної передачі майна, тобто з 08.08.2011 року. Згідно ч. 1 ст. 54 Закону України «Про господарські товариства» при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційно його частці у статутному капіталі. На вимогу учасника та за згодою товариства вклад може бути повернуто повністю або частково в натуральній формі. [PERSON] був присутній на даних загальних зборах, знав про існування такого протоколу та виділення [PERSON] частки майна при виході з товариства. При цьому, рішення загальних зборів товариства є формою відчуження майна, оскільки [PERSON] замість внеску до статутного капіталу відповідача у грошовій формі повернуто такий внесок у майновій формі, тобто шляхом передачі нерухомого майна. Згідно ухвали Господарського суду АР Крим від 15.11.2011 року було задоволено заяву [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову та заборонено Виконавчому комітету Керченської міської ради АР Крим до набрання рішенням по справі законної сили розглядати питання щодо оформлення за [PERSON] права власності на вбудоване нежитлове приміщення (магазин-аптека) в літ. «А» загальною площею 156,1 кв.м. що розташоване за адресою6 АР Крим, м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. (а.с.168-169) Рішенням виконавчого комітету Керченської міської ради №299 від 28.04.2012 року «Про оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна по вул.. Юних Ленінців № 7/42 у м. Керчі» за [PERSON] оформлено право власності на вбудоване нежиле приміщення магазина-аптеки (літ.»А») площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42.(а.с.7) Як зазначив позивач та його представник у судовому засіданні, зареєструвати право власності на дане майно [PERSON] не зміг, оскільки останньому стало відомо, що 20.03.2012 року між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та [PERSON] було укладено договір дарування даного нежилого приміщення, відповідно до умов якого ТОВ Фірма «Наталі і Ко» подарувало, а [PERSON] прийняла у дар нежиле приміщення по вул.. Юних Ленінців, 7/42 у м. Керчі. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Керченського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №179. (а.с.8-9) П.7 договору дарування від 20.03.2012 року передбачено, що нежиле приміщення іншим особам не відчужене. Відповідно д наданих сторонами пояснень та письмових доказів,суд може зробити висновки, що даний факт не узгоджується з фактичними обставинами справи та суперечить положення ст. 203 ЦК України, що за правилом ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. Як слідує з положень Постанови ВСУ від 18.09.2013 року № 6-95цс13 у відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). [PERSON] звернувся з позовом про визнання недійсними відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України - зміст правочину не може суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до Постанови ВСУ України від 18.09.2013 року справа № 6-99цс13 та роз'яснень які містяться в п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" недійсним може бути визнано лише укладений договір. За правилами п.5 Постанови Пленуму ВСУ України відповідно ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про с застосування наслідків його недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчинення правочину. Враховуючі та обставину, що оскаржуваний правочин безпосередньо зачіпає права та законні інтереси позивача [PERSON] має право на звернення до суду із позовом про визнання такого договору як оспорюваного недійсним. Тому судом критично оцінюються пояснення представника відповідачів, про те що [PERSON] не має права звертатись до суду з даним позовом оскільки не є стороною за даним договором. Також, як було встановлено у судовому засіданні у вересні-жовтні 2011 року [PERSON] почав виконувати протокол №7 від 04.08.2011 року та звернувся до виконавчого комітету Керченської міської ради із заявою про оформлення права власності на передане йому майно, надавши оригінали усіх правовстановлюючих документів, як того вимагало законодавство, але зробити цього не зміг відповідно до Ухвали Господарського суду АР Крим від 25.11.2011 року про накладення заборони на виконання будь-яких дій виконавчим комітетом Керченської міської ради відносно нерухомого майна - вбудованого нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч, вул.. Юних Ленінців, 7/42. Отже, це свідчить про те, що [PERSON] був обізнаний про існування прав іншої особи на реєстрацію права власності на вказане приміщення та здійснення процедури такої реєстрації, проте, робив все, щоб зашкодити. Після розгляду судової справи Господарським судом АР Крим протокол №7 від 04.08.2011 року був залишений в силі, а заходи забезпечення позову скасовані. Отже на час укладання спірного договору дарування між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та [PERSON] її довірителем проводились дії з оформлення права власності на вказане нерухоме майно. Таким чином, [PERSON] як директор ТОВ «Наталі і Ко», укладаючи договір дарування від 20.03.2012 року, знав про існування прав інших осіб на вказане нерухоме майно, а отже п.7 договору дарування не узгоджується з фактичними обставинами справи та суперечить положенням ст. 203 ЦК України, що за правилом ст. 215 ЦК України є підставою для визнання такого договору недійсним. Відповідно до Постанови Вищого Господарського Суду України від 06.04.2010 року справа № 18/176н-к та ч. 1 ст. 60 Закону України «Про господарські товариства» загальні збори учасників вважаються повноважними, якщо на них присутні учасники (представники учасників), що володіють у сукупності більш як 60 відсотків голосів. Протоколом №28 від 20.02.2012 року ТОВ Фірма «Наталі і Ко» було прийняте рішення щодо укладення договору дарування майна-вбудоване нежиле приміщення магазину-аптеки по вул.. Юних Ленінців,7/42 у м. Керчі. Проте, даний протокол був прийнятий [PERSON] одноособово, без участі іншого учасника - [PERSON], оскільки дана особа в ЄДРПОУ станом на 13.03.2012 року рахувалась учасником ТОВ Фірма «Наталі і Ко», не зважаючи на раніше надану заяву про вихід з товариства та протокол №8, яким прийнята така заява про вихід та про виділення частки майна [PERSON] (а.с.150) Відповідно до ст. 7 Закону України «Про господарські товариства» зміни, які сталися в установчих документах товариства і які вносяться до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, підлягають державній реєстрації за тими ж правилами, що встановлені для державної реєстрації товариства. Товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установочних документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру. Отже, зміни в складі учасників підлягають державній реєстрації і набувають чинності з моменту такої реєстрації. Таким чином, ТОВ Фірма «Наталі і Ко» було здійснено відчуження, по-перше, майна, що на момент відчуження не належало товариству, а по-друге, в супереч волевиявлення всіх учасників товариства. Також, при оформленні договору дарування від 20.03.2012 року нотаріусом не було звернуто уваги на те, що протокол №7 від 04.08.2011 року є діючим, а протоколи №9 від 27.01.2012 та №9/01 від 01.02.2012 року не можуть скасовувати попередній протокол №7 в частині виділення [PERSON] нерухомого майна товариства при виході з товариства, адже даний протокол є за своєю суттю актом індивідуальної дії та вичерпав свою дію фактом виконання. Посилання представника відповідачів на те, що [PERSON] під час виходу з учасників товариства не міг права отримати частку майна у вигляді спірного нежитлового приміщення за адресою вул.. Юних Ленінців 7/42 у м. Керчі, оскільки дане майно належало товариству з 1997 року згідно договору купівлі-продажу, ще до входу [PERSON] до учасників товариства у 2010 році судом оцінюють як такі, що не відповідає доказам наданим суду, оскільки протокол зборів №7 яким було передано дане майно визнано Господарським судом АР Крим дійсним та таким, що не суперечить закону. (а.с.124-125, 151) Посилання представника відповідачів на те, що [PERSON] було отримано 30 000 доларів США за уступки своєї частки в уставному капіталі, судом розцінюється як неналежний доказ у заперечення позову, оскільки усі рішення по фінансовим та майном питанням у товаристві з обмеженою відповідальністю вирішуються шляхом винесення протоколу загальних зборів учасників товариства, тому розписка не є належним доказом який би підтверджував факт відмови [PERSON] від свої частки в уставному капіталі. Також представником відповідача не надано належних доказів які б підтверджували факт проведення [PERSON] даної суми як отримані доходи у декларації для податкової інспекції. (а.с 155-158). Також суд вважає такими, що не знайшли своє підтвердження у судовому засіданні посилання представника відповідачів на те, що рішення про оформлення права власності [PERSON] на нежитлове приміщення винесено виконавчим комітетом Керченської міської ради неправомірно, оскільки усі оригінали правовстановлюючих документів знаходились у нього, а потім у приватного нотаріуса. На час розгляду даної справи рішення виконавчого комітету Керченської міської ради АР Крим від 28.04.2012 року за № 299 не скасоване та є чинним. Також судом визнаються таким, що не знайшли своє підтвердження у судовому посланні посилання представника відповідачів на те, що він не мав права підписувати протокол загальних зборів учасників фірми від 04.08.2011 року за №7 та акт прийому передачі від 08.08.2011 року, так як не був внесений в реєстр як директор підприємства та не був ознайомлений з уставом підприємства. Оскільки [PERSON] виконував свої обов'язки директора ТОВ Фірма «Наталі і Ко» на підставі рішення зборів та наказу про призначення його на посаду директора. На час розгляду даної справи протокол та акт прийому-передачі дійсні та не скасовані.(а.с.33) За таких обставин ураховуючи положення ст. 60 ЦПК України, суд на підставі аналізу наведених правових норм, вважає, що докази досліджені судом, у їх сукупності дають правові підстави для задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі, шляхом визнання договору від 20.03.2012 року дарування частки статутного капіталу ТОВ Фірма «Наталі і Ко» від 20.03.2012 року нежилого приміщення магазину-аптеки (літ. «А») площею 156,1 кв.м., розташованого у м. Керч вул.. Юних Ленінців, 7/42, який укладено між ТОВ Фірма «Наталі і Ко» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Керченського міського нотаріального округу АР Крим [PERSON] за реєстровим № 179. Інші надані сторонами докази судом не досліджені та не надано правової оцінки. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved