Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-07 00:00:00

У липні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням- буд.[ADDRESS]. Позов обгрунтований тим, що позивач є власником вказаного будинку, зокрема, на 1 / 2 частку в порядку спадкування після своєї сестри [PERSON], за згодою якої в будинку і були зареєстровані відповідачі-[PERSON].,-дружина племінника позивача, [PERSON],-дочка [PERSON], відповідачі не проживають у будинку з 2005 року без поважних причин, що перешкоджає позивачу у здійсненні права власності. Просить позов задовольнити. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Ухвала про відкриття провадження у справі вручена сторонам, заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження відсутні, відповідачі в судове засідання не з"явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені згідно ч.ч.6, 7, 8, 11 ст.128 ЦПК України шляхом надіслання судової повістки рекомендованим листом з повідомленнями про вручення за адресою згідно позовної заяви, яка є адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та шляхом розміщення інформації про виклик на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України, відповідачі, які не повідомили суду іншої адреси, не з'явились в судове засідання без повідомлення причин і не подали відзиву, позивач [PERSON] в судовому засіданні не заперечує проти ухвалення заочного рішення. За таких обставин наявні підстави в порядку ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, пояснивши, що відповідачі за згодою [PERSON] зареєстровані в будинку, [PERSON],-дружина її племінника, [PERSON],-дочка [PERSON], відповідачі не проживають у будинку з 2005 року без поважних причин, вона втратила із відповідачами, які проживають за кордоном, зв»язок. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що відповідачі не проживають у буд.[ADDRESS] останні 15 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідачі зареєстровані у буд.[ADDRESS] за згодою [PERSON], яка померла, відповідачі не проживають у будинку з 2006 року, останні мають громадянство РФ. Із врахуванням доказів по справі суд приходить до слідуючих висновків. За правилами ст.ст.150, 156 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди; члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивач [PERSON] є власником буд.[ADDRESS]: 1 / 2 частка згідно договору від 24 грудня 1973 року, 1 / 2 частка в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] мають зареєстроване місце проживання у буд.[ADDRESS]. Положеннями ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які набрали чинності для України з 11 вересня 1997 року та є частиною національного законодавства відповідно до вимог ст.9 Конституції України, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві. Частиною 1 ст.317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Спір виник між позивачем [PERSON], як власником будинку, та відповідачами [PERSON], [PERSON], як колишніми членами сім"ї [PERSON], яка померла [INFO]. Право члена сім'ї власника на користування житлом є сервітутним правом, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися відповідно до вимог ст.ст.405, 406 ЦК України. Зокрема, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність без поважних причин члена сім'ї понад один рік у спірному житловому приміщенні, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також судом враховується, що чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Стосовно збереження права користування житлом членами сім'ї колишнього власника слід зазначити про усталену практику Верховного Суду України з цього питання. Так, відповідно до висновків, що містяться в ухвалах у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, № 6-55662св10, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із врахуванням непроживання відповідачів у даному будинку понад один рік, відсутності перешкод останнім у цьому, відсутності домовленостей відповідачів з позивачем, як власником будинку, відсутності юридично визначених у встановленому порядку правомочностей відповідачів щодо володіння та користування ним, зміни власника будинку, наявні підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим примішенням,-буд.[ADDRESS]. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час розгляду справи відповідачі [PERSON], [PERSON] своїми діями не засвідчили те, що не втратили інтерес до вищезазначеного будинку, в якому мають своє зареєстроване місце проживання, також останніми не надано суду у встановленому порядку відзиву на позов чи заперечення, у зв»язку з чим вони несуть ризик настання наслідків, пов'язаних із невчиненням даних процесуальних дій, в даному випадку,- ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.

Outcome: approved