Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-04 00:00:00

У вересні 2018 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати відповідача - [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що йому - [PERSON] належить на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М., житловий будинок [ADDRESS]. В належному йому житловому будинку зареєстровані його донька [PERSON], онук [PERSON] та [PERSON], відповідач по справі, яка з 04.12.2014 року не проживає у вказаному будинку без поважних причин. З вказаного часу, відповідач не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не підтримує будинок у належному стані, майно та особисті речі відповідача в будинку відсутні, перешкод для проживання у спірному будинку для відповідача позивач не створює, вона за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач була належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь - яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 11.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Матвєєвою І.М. (а.с.4). Згідно довідки про склад сім'ї, виданої КП ДЄЗ "Океан" № 2895 від 20.09.2018 року (а.с.10), в спірному будинку з 04.12.2014 року зареєстрована відповідач по справі, проте з дати реєстрації вона за місцем своєї реєстрації не проживає, що підтверджується повідомленням Корабельного ВП ГУНП в Миколаївській області за №№ 4464 від 07.06.2017 року та 13040 від 25.09.2018 року (а.с.8-9). Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved