Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-09 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 травня 2016 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідач свідомо ухиляється від свого обов'язку утримувати дітей, не надає кошти на їх утримання, тим самим ставить сім'ю у важке матеріальне становище. При таких обставинах, просить суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просить його задоволити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та погодився сплачувати аліменти у запропонованому розмірі. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Частинами 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що кожна дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 15.09.2003 року відділом РАГС Трускавецького міського управління юстиції Львівської області), [PERSON] народився [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 06.07.2005 року Стебницькою міською радою Львівської області), батьками яких значаться [PERSON] та [PERSON], шлюб між якими 31 травня 2016 року рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області було розірвано. Крім того, встановлено, що діти проживають з матір'ю та перебувають на її утриманні. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі та виплачуються щомісячно. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, які мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених статтею 184 СК України. Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім цього, як встановлено в судовому засіданні, в даний час між позивачем та відповідачем виник спір з приводу утримання неповнолітньої дитини, а тому суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання сина, а відповідач зобов'язаний та й погоджується їй надавати таку допомогу. Разом з тим, вирішуючи питання щодо розміру аліментів на неповнолітніх дітей, суд враховує стан здоров'я позивачки і дитини, їхнє матеріальне становище, рівність прав та обов'язків обох батьків щодо дітей, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, вимоги розумності та справедливості і визначає в розмірі 1/3 частини із всіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. На думку суду, саме такий розмір аліментів відповідатиме інтересам їх дітей, враховуючи їх вік та матеріальні потреби. У разі зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них, сторони не позбавлені можливості звернутися до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved