Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-13 00:00:00

Позивачка звернулася в суд із позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування Сокальської РДА про позбавлення батьківських прав, з наступних підстав: 17.07.2008 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON]. [INFO] року у них народився спільний син [PERSON]. Перший рік вони разом проживали в квартирі батьків позивачки, по місцю її прописки в [ADDRESS]. В подальшому вони переїхали проживати в будинок до чоловіка в м. Белз Сокальського району Львівської області. Подружнє життя не складалось через постійні непорозуміння, неповагу та образи зі сторони чоловіка. Останній заходив у запої, не забезпечував і систематично мав стосунки з чужими особами жіночої статі. Неодноразово виганяв позивачку з сином зі своєї хати, мотивуючи тим, що вона його ні у чому не влаштовую. Зрозумівши, що зберегти подружні стосунки між ними в подальшому не можливо, [PERSON] подала позовну заяву до суду про розірвання шлюбу. Рішенням від 19.08.2015 року Сокальського районного суду Львівської області між ними шлюб було розірвано. Фактично з початку народження їхнього сина [PERSON] відповідач не займався його вихованням, а після розлучення взагалі ухиляється від виконання батьківських обов'язків. З часу розлучення їхній син [PERSON] проживає із позивачем, лише вона займається його утриманням та вихованням. Вони з сином проживали в будинку її матері, по [ADDRESS]. Позивач остаточно усвідомила, що відповідач ухиляється від відповідальності за виховання, навчання і розвиток [PERSON] після чергової витівки [PERSON] Так, 07 березня 2018року, близько 20:30 год., по місцю їхнього з сином проживання, до них ввірвався [PERSON], який перебував в стані алкогольного сп'яніння та на очах малолітнього [PERSON] напротязі 5-10 хвилин руками та ногами наносив тілесні ушкодження по голові та всьому тілу [PERSON] За даним фактом Сокальським відділенням Червоноградського відділу поліції ГУ НП у Львівській області розпочато кримінальне провадження №12018140310000146 за ч.1 ст. 125 КК України. Розуміючи, що відповідач в подальшому не дасть їй з сином нормально жити в м. Белз, позивач з сином переїхала в м. Львів, де по даний час проживають по місцю її прописки разом з батьками позивача. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Виходячи з вищевикладеного, доведено, що відповідач не забезпечує харчування, медичного догляду та лікування малолітнього сина [PERSON], [INFO], свідомо ухиляється від спілкування з дитиною, причому робить це без поважних причин, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав щодо малолітнього. 04.05.2018 року позивач звернулась із заявою до Сокальської РДА як органу опіки і піклування про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Висновок про до цільність позбавлення відповідача батьківських прав буде додано після його отримання позивачем. У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала, дала пояснення аналогічні позовній заяві та просила такі задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду. Третя особа - орган опіки та піклування заперечень щодо позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої дитини не має, просить позов задоволити, а справу слухати у їхній відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних обставин. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України визначено обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Про ухилення від обов'язків виховувати дитину, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов'язками. Разом з тим, Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 та 16 Постанови № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON], згідно наданої Характеристики була прийнята на посаду вчителя музики з неповним тижневим навантаженням. За час роботи на даній посаді зарекомендувала себе відповідальним працівником. До проведення уроків готується сумлінно, намагається знаходити індивідуальний підхід до кожного учня, любить дітей, користується авторитетом серед них. Згідно до Характеристики вбачається, що [PERSON] вступив в 1-ий клас Белзької ЗШ І-ІІІ ступенів з 1 вересня 2015 року, навчався до 19 березня 2018 року. За час навчання в школі проявив себе хорошим учнем. З більшості предметів показував знання достатнього рівня. [PERSON] фізично розвинена дитина. Чистий і охайний хлопець. Відповідно до Рішення Сокальського районного суду від 19 серпня 2015 року шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було розірвано. Згідно до свідоцтва про народження вбачається, що у сторін на утриманні є син [PERSON], [INFO] про що зроблено відповідний актовий запис №219 та видано свідоцтво серії [NUMBER]. Відповідач ухиляється від виконання батьківського обов'язку, вихованням дитини не займається, не цікавиться її розвитком, не підтримує матеріально. Суд вважає позовні вимоги доведеними, оскільки наявні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Outcome: approved