Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

Позивач у лютому 2017 року звернулася до суду з названим позовом, в якому вказувала, що 23 жовтня 1999 року вона уклала шлюб з [PERSON]. Від даного шлюбу у них народилися двоє дітей: [PERSON],[INFO], та [PERSON],[INFO]. Спільне життя у них не склалося, подружні відносини між ними припиненні, подальше сумісне проживання вважає неможливим. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, участі у їх вихованні та розвитку не приймає. Позивач просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Володарського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації актів укладення шлюбів, актовий запис № 50. Стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця смт Володарка Київської області, місце проживання: [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], аліменти на її користь на утримання дітей: [PERSON] та [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів доходу ( заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до повноліття дітей. В судове засідання позивач не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.16 ). Відповідач в судове засідання не з'явився. На адресу суду направив заяву, якою просив суд справу розглянути без його участі, позовні вимоги позивача повністю визнає (а.с.17). Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Пункт 24 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вказує, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позицію позивача та відповідача викладені у письмових заявах, що надійшли на адресу суду, дослідивши матеріали справи вважає , що позов підлягає задоволенню . Із змісту позовної заяви та із матеріалів справи встановлено, що 23 жовтня 1999 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Володарського районного управління юстиції Київської області в Книзі реєстрації актів укладення шлюбів, актовий запис № 50 ( а.с.4). Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] ( а.с.5,6). Діти проживають разом з позивачем та знаходиться її утриманні, що стверджено довідкою, виданою Володарською селищною радою Володарського району Київської області від 17.02.2017 року № 296 (а.с.9). В позовній заяві позивач вказала суду, що причиною розірвання шлюбу стало відсутність спільних інтересів, між ними постійно виникали сварки та конфлікти, які негативно впливають на психологічний стан дітей. Примирення і подальше спільне проживання та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Встановлені судом обставини вказують, що сім'я фактично розпалася, тому суд вважає, що подальше сумісне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам сім'ї та в першу чергу інтересам неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Зміст позову вказує, що відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги на утримання доньок не надає, участі у їх вихованні та розвитку не приймає. В досудовому порядку угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Задовольняючи позовні вимоги суд виходить із тих міркувань, що непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обов'язок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначено ст. 182 СК України. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Крім того, ст. 183 СК України зазначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності з п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає обов'язковому негайному виконанню. Беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд прийшов до висновку, що подальше сумісне проживання подружжя неможливе і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх неповнолітніх дітей. Оскільки [PERSON] є працездатного віку , інших стягнень з нього не проводиться тому він зобов'язаний згідно Закону належним чином забезпечувати та утримувати своїх дітей. При таких обставинах позовна заява визнається обґрунтованою і такою що підлягає задоволенню. Визнання відповідачем позову не порушує права та інтереси інших осіб. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави та повернути позивачу сплачені нею судові витрати.

Outcome: approved