Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-25 00:00:00

У вересні 2017 року [PERSON] звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. 25.09.2017 судом направлено запити щодо доступу до персональних даних, на підставі ст. 187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) Відповідача. 26.10.2017 року до суду надійшла відповідь, відповідно до якої Відповідач значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою судді від 30.10.2017 року у справі відкрито провадження. 13.02.2018 року Ухвалою суду позовну заяву залишено без руху, оскільки вона не відповідала п.п. 2, 6, 7, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. 19.02.2018 року Ухвалою судді продовжено розгляд справи в зв"язку з усуненням недоліків. Так, відповідно до позовної заяви сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 02.03.2012 року. Від шлюбу сторонни мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що в них зникли спільні інтереси, погляди на життя та між ними почали виникати постійні сварки та непорозуміння, сімейні відносини припинені, вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя, примирення, збереження шлюбу неможливе та суперечить їхнім інтересам. Спорів між ними немає. Позивач у судове засідання не з'явився, однак представник позивача, через канцелярію суду, подав заяву у якій просив розглядати праву за відсутності Позивача та його представника, просили позов задовольнити та не вживати заходів примирення. Представник відповідача у судове засідання з'явився, позов визнав. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Статтею 51 Конституції України проголошено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з приписами статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Частиною 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно до ч.2 ст.112 СК України, суд, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що причини, що спонукали сторони на розірвання шлюбу є обґрунтованими, оскільки судом достовірно встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження сім"ї не можливе, а тому заява підлягає задоволенню, сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладасти на Відповідача.

Outcome: approved