Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.04.2016 року позов [PERSON] до Державного навчального закладу "Охтирський центр професійно-технічної освіти" позов було задоволено частково, з Державного навчального закладу «Охтирський центр професійної технічної освіти» на користь [PERSON] було стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати в розмірі 3466 грн. 10 коп. за період з 19 січня 2016 року по 17 лютого 2016 року включно з утриманням з цієї суми податку та інших обов'язкових платежів при виплаті. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28 липня 2016 року рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 29.04.2016 року було залишено без змін. Старший секретар Тростянецького районного суду Сумської області Бабкова Я.О. 21.09.2016 року звернулася з поданням про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про розподіл судових витрат. У судове засідання позивач та представник відповідача не з'явилися, були повідомлені про час і місце судового розгляду належним чином, їх неявка відповідно до частини 3 статті 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення подання та ухвалення додаткового рішення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Згідно з частиною 1, 2 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Крім того, як роз'яснив Верховний Суд України у пункті 12 постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за № 2 від 12 червня 2009 року, у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв'язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред'явлення позову в іншій справі. Як вбачається з матеріалів справи позивач, остаточно визначивши вимоги заявою від 22.02.2016 року, просив суд: 1) стягнути з відповідача вихідну допомогу, заробітну плату на день звільнення, середній заробіток з дня звільнення по день прийняття судового рішення; 2) зобов'язати відповідача нарахувати і виплатити середній заробіток з дня наступного після прийняття судового рішення по день фактичного розрахунку. При зверненні з указаним позовом до суду позивач [PERSON] на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору. Як передбачено пунктом 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру судовий збір сплачується в сумі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Ураховуючи, що позивач висунув дві позовні вимоги майнового характеру, при зверненні до суду підлягав сплаті судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп. (1378 грн. 00 коп. х 0,4 х 2). Виходячи з вимог частини 3 статті 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, ураховуючи, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 29.04.2016 року вимоги позивача задоволено частково, зокрема, з двох вимог задоволено одну, тобто на 50 %, оскільки позивач звільнений від оплати судових витрат, з відповідача на підставі частини 3 статті 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. (1102 грн. 40 коп. х 50 %). На підставі викладеного,

Outcome: approved