Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Єрьоменко Андрій Володимирович звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. При цьому в обґрунтування позову позивач посилалася на те, що з відповідачем перебувала у шлюбних відносинах з травня 2009 року: проживали однією сім`єю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. [INFO] народилася донька [PERSON] . Батько дитини записаний - [PERSON] . У липні 2012 року сімейні відносини фактично припинилися, сторони почали проживати окремо, донька проживала з позивачкою та сином від першого шлюбу. Спорів щодо місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з матір`ю. Дитина повністю перебуває на утриманні позивачки. Відповідач в житті дитини участі не приймає та не цікавиться її вихованням та розвитком. В судове засіданні позивачка та представник позивачки не з`явились, надали заяву про слухання справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі та не заперечували проти ухвалення по справі заочного рішення в разі неявки відповідача в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник 3-ї особи - Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у його відсутність та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. В своїх поясненнях щодо позову підтримав позовні вимоги позивачки, у зв`язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не приймає участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, не цікавиться станом здоров`я доньки, що відповідно до ч.2 ст.164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав, а згідно ст.180 СК України батьки повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та оголошень, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді, відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що з травня 2009 року [PERSON] разом з [PERSON] , перебували у фактичних шлюбних відносинах: проживали однією сім`єю, вели спільне господарство без реєстрації шлюбу. 27 січня 2011 року в [PERSON] та [PERSON] народилася донька - [PERSON] . 03.03.2011 року виконавчим комітетом Солоницівської селищної ради Дергачівського району Харківської області видане свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.13). Відповідно до вищевказаного свідоцтва про народження, батьком дитини зазначено [PERSON] . У липні 2012 року сімейні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинилися. Позивач із відповідачем стали проживати окремо, дитина проживала разом з матір`ю та сином від першого шлюбу. Спорів стосовно місця проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з матір`ю. З початку 2013 року позивач зустріла свого чоловіка [PERSON] , після чого вони почали проживати однією сім`єю разом з донькою, [PERSON] та сином від першого шлюбу, [PERSON] , [INFO] , в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . 09.03.2013 року Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що видано свідоцтво серії [NUMBER] (а.с.15). Зі слів позивачки, судом встановлено, що між [PERSON] та донькою позивачки, [PERSON] , склалися дуже гарні відносини. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, між позивачем, дитиною та чоловіком позивача - [PERSON] , склались усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Донька, [PERSON] , відноситься до чоловіка позивача - [PERSON] , як до батька. Із самого дитинства донька називає чоловіка позивача татом. В них протягом усього часу теплі сімейні відносини, які будуються на взаємоповазі, любові. З 09.10.2015 року по теперішній час, позивач зі своїм чоловіком та дітьми проживає в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . У квартирі зроблений ремонт, вона сучасно обладнана, створені усі умови для проживання, виховання та утримання дитини. Дана оселя відповідає усім вимогам та віковим потребам дитини. Батько дитини, [PERSON] проживає окремо, місце проживання якого невідоме. Обов`язків покладених законом на батьків відповідач не виконує. [PERSON] , будучи рідним батьком дитини не проявляє ніякого інтересу до життя своєї дитини та не приймає в ньому ніякої участі. Відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, не створює умов для отримання нею освіти. Відповідач не відвідує дитину ні вдома, ні в школі, не цікавиться станом здоров`я, захопленнями, дозвіллям, існуючими проблемами своєї дитини, не відвідує дитячу поліклініку, не відводить до розвиваючих гуртків. Відповідач жодного разу не з`явився до школи на батьківські збори та на свята. Як зазначає позивачка, ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час. На даний час, [PERSON] навчається у Харківській загальноосвітній школі 1-3 ступенів № 129 Харківської міської ради. Усі питання щодо навчання в школі вирішує мати та її чоловік - [PERSON] [PERSON] та її чоловік всіляко намагаються розвивати своїх дітей не тільки розумово, але і фізично, духовно. Окрім школи, дитина відвідує різноманітні гуртки, зокрема художню гімнастику. Вихованням, розвитком, здоров`ям дитини займається позивачка разом зі своїм чоловіком - [PERSON] Дитина знаходиться на обліку у міській дитячій поліклініці № 4 м. Харкова. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров`я задовільний. Нагляд за станом здоров`я дитини, з моменту її народження і по-сьогодні, здійснює мати, [PERSON] та її чоловік - [PERSON] .. Батько, [PERSON] , участі в цій сфері життя дитини не приймає. Матеріальним забезпеченням дитини займається [PERSON] та [PERSON] . На даний час позивач та її чоловік мають стабільний дохід. Цього доходу достатньо, щоб забезпечити дитину всім необхідним, зокрема: одягом, іграшками, харчами, відводити її до різноманітних розвиваючих закладів, активно проводити з нею вільний час, займатися її оздоровленням. Чоловік, [PERSON] , приймає активну участь у вихованні дитини, матеріально забезпечує, займається духовним, фізичним, моральним розвитком та здоров`ям [PERSON] . Мати малолітньої дитини, сумлінно виконує свої батьківські обов`язки у відношенні доньки, забезпечує її матеріально, піклується щодо її здоров`я, навчання та розвитку. На даний час, постійне місце проживання доньки не зареєстровано. Дозволу на реєстрацію місця проживання дитини на даний час від відповідача не можливо отримати, оскільки його місцезнаходження невідоме. [PERSON] не приймає участі як у вихованні, так і в організації відпочинку дитини. З метою оздоровлення та розширення світогляду дітей, подружжя хоче вивезти дітей за кордон для відпочинку, для цього були відкриті візи, зроблені закордонні паспорти на дітей, але реальної можливості покинути межі України немає, оскільки дозволу на виїзд за територію України у відповідача неможливо отримати. Малолітня дитина до рідного батька, [PERSON] , не має ніяких почуттів, оскільки бачила його дуже рідко, а своїм батьком вважає теперішнього чоловіка позивачки - [PERSON] , з яким позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі від 09.03.2013 року. За висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 28.12.2018 року №824 питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] було розглянуто та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] .. Як вбачається з зазначеного висновку під час розгляду документів встановлено, що батьки неповнолітньої дитини [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. [PERSON] повідомила, що будь-які відносини припинилися у липні 2012 року, батько пішов з сім`ї, не приймає участі у вихованні [PERSON] , не цікавиться її розвитком, не проявляє бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров`я фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Спору між батьками щодо місця проживання дочки не було і дитина проживає з матір`ю. Дівчинка батька не пам`ятає та не має до нього ніяких почуттів, тому позбавлення його батьківських прав не вплине негативно на розвиток дитини. [PERSON] 09.03.2013 року уклала шлюб з [PERSON] Вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров`ям дитини, її утриманням займається матір та її чоловік [PERSON] , якого дитини сприймає як батька. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №129 ХМР, де навчається [PERSON] у 2-Б класі, до школи дитину приводить, забирає та відвідує батьківські збори мати, [PERSON] .. Згідно з довідкою, наданою адміністрацією КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №4», де [PERSON] перебуває на обліку, за період спостереження в поліклініці лікування [PERSON] здійснювалося у присутності матері, [PERSON] .. [PERSON] з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] та щодо усунення перешкод у спілкуванні з нею з боку матері дитини до Департаменту служб у справах дітей не звертався. Питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав додатково було розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Харківської міської ради, однак з`ясувати ставлення [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав не вбачається можливим, оскільки останній не з`явився на засідання комісії та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав. [PERSON] на засіданні комісії особисто пояснила, що батько довгий час ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує доньку, не цікавиться її здоров`ям, розвитком та досягненнями (а.с.55-56). Згідно з ч.ч.1,2,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ч.1,3 ст.13, ч.1 ст.49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст.150,180 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток та утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Позивач, як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилалася на п. 2 ч.1 ст.164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов`язків передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Згідно п. п. 15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В контексті пункту 2 ст. 8 Конвенції про права дитини, ЄСПЛ наголосив, що в усіх випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. Згідно ч. 1 ст. 9 Конвенції, визначення компетентними органами, що розлучення дитини з батьками необхідне застосовувати в якнайкращих інтересах дитини може бути необхідне у випадку, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18. Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п. 16 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню дитини, не спілкується і не цікавиться її життям та станом здоров`я, не створював умов для отримання нею освіти, участі в утриманні дитини не приймає, не піклується про фізичний і духовний розвиток і не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню неповнолітньої доньки, а тому позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , [INFO] відповідають інтересам дитини, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти визначається судом. За ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню і з [PERSON] необхідно стягнути на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] до досягнення нею повноліття, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з моменту подання позовної заяви - тобто з 11 січня 2019р . На вимогу ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Згідно ст.4 Декрету Кабінету Міністрів України "Про державне мито" позивачі при поданні позову про стягнення аліментів звільняються від сплати держмита в доход держави. Враховуючи, що позивачка звільнена від оплати судового збору в частині стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. Крім того, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню сплачений нею судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved