Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

Позивач у червні 2015 року звернулася до суду з позовом, яким просить визнати відповідача таким , що втратив право на користування житловим приміщенням- квартири [ADDRESS] . Зазначає, що їй на праві власності належить вказана квартира . Відповідач по справі є колишнім її чоловіком, та з 28.05.2014 року у ній не проживає, особисті його відсутні . На даний час вона має намір розпорядитися своєю власністю, але у зв»язку з тим, що за вказаною адресою зареєстрований відповідач не може в повній мірі розпорядитися нею, що обмежує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном. В судове засідання позивач подала заяву про його проведення у її відсутності, вимоги підтримала, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду не з"явилася , про день та час розгляду справи повідомлялася за останнім відомим місцем своєї реєстрації. В судове засідання третя особа не з"явилася , про день та час розгляду справи повідомлялася. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. В суді з»ясовано, що позивачу з 27.12.1996 року на праві власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач , який є чоловіком позивача, в подальшому з яким було розірвано шлюб , з 28.05.2014 року у квартирі не проживає, що знайшло своє підтвердження згідно акту від 15.06.2015 року акту. Особистих речей не має ( а.с. 10). Частина 2 ст. 405 ЦК України передбачає, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з наведеного формулювання можна виділити принаймі такі умови за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен бути членом сім»ї власника житла та проживати разом з ним. Згідно положеньЖК України, до членів сім»ї наймача (власника) житлового приміщення віднесено дружину(чоловіка) власника житла, їх дітей та батьків, а також інших осіб , якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Ознака постійного проживання є обов»язковою умовою розуміння сім»ї. Відповідно до ст.391цього ж Кодексу, власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїммайном. Права власника житлового будинку, квартири визначеніст. 383ЦК таст. 150ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власногопроживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1ст. 156 ЖК Україниз урахуванням положень ч. 1ст. 405 ЦК Україничлени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, враховуючи вищенаведені норми права, обставини справи, суд вважає, що оскільки відповідач більше року не проживає в квартирі, яка належить позивачу, не спростував пояснень позивача та не довів, що йому чинились перешкоди, а відтак відповідач має бути, як і просить позивач визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням: квартири [ADDRESS]. Відповідно дост. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню - 243,60 грн.

Outcome: approved