Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

у липні 2014 року [PERSON] звернувся у Голосіївський районний суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна корпорація розваг», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Партер.УА" про відшкодування збитків. Свої вимоги мотивував тим, що ним було придбано два квитки на виставу «Свидетель обвинения» на суму 3 980,00 грн., яка мала відбутись 10 березня 2014 р. та два квитки на виставу «Белая Гвардия» на суму 5 180,00 грн., яка мала відбутись 29 квітня 2014 р., а всього на загальну суму 9 160,00 грн. Організатором даних заходів було Товариство з обмеженою відповідальністю «Національна корпорація розваг». Згідно з інформацією на офіційному веб - сайті організатора заходу Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна корпорація розваг» вищевказані виставі не відбулися у зв'язку з нестабільною ситуацією та напруженим станом в країні, а також, проведенням військових дій в Україні. Позивач зазначає, що звертався до відповідача із заявою про повернення вартості придбаних квитків, але відповіді на заяву не надійшло та кошти за придбані квитки Відповідачем не були повернуті. У зв'язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду у розмірі вартості квитків в загальному розмірі 9 160,00 грн. Сторони в судове засідання не з»явилися. Представник позивача, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, до суду подав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. На підставі положень ст.ст.74,76 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про місце і час судового розгляду в зв»язку з чим за згодою позивача відповідно до ст.ст.224-226 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. З'ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач придбав два квитки на загальну суму 3 980,00 гривень на виставу «Свидетель обвинения», яка мала відбутись 10.03.2014 р. в приміщенні Національного академічного театру ім. Івана Франка, початок о 19.00 за ціною 1 990,00 грн. кожний. Крім того, позивач придбав два квитки на загальну суму 5 180,00 гривень на виставу «Белая Гвардия», яка мала відбутись 29.04.2014 р. в приміщенні Міжнародного центру культури та мистецтв (колишній «Жовтневий»), початок о 19.00 за ціною 2 590,00 грн. кожний. За інформацією розповсюджувача квитків Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТЕР.УА», розміщеної на веб-сайті останнього, зазначені вистави організовано Товариством з обмеженою відповідальністю «Національна корпорація розваг» (код ЄДРПОУ 38745669, місцезнаходження: м. Київ, вул. Горького, буд. №7-В). Крім того, відповідно до інформації, розміщеної на веб-сайті розповсюджувача квитків Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРТЕР.УА», вказані вище вистави не можуть відбутися у зв'язку з проведенням військових дій в Україні. Станом на час розгляду справи гроші за квитки відповідач позивачу не повернув. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» підтвердженням вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами. Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому та друга сторона не може запропонувати свої умови договору є договором приєднання. Виходячи з наведеного у даному випадку підтвердженням укладання договору між позивачем та відповідачем є квитки. На підставі абз. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів). Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», передбачено, що виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов'язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили. Будь-які докази вини самого позивача у невиконанні зобов'язання або дій непереборної сили відповідачем суду не надані. З урахуванням наведеного, а також, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено той факт, що відповідачем не виконано зобов'язань, які виникли з договору приєднання та підтверджуються квитками, що дає право позивачу вимагати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна корпорація розваг» повернення вартості квитків у сумі 9 160,00 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Національна корпорація розваг» на користь [PERSON] вартості квитків у сумі 9 160,00 грн. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. На підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» був звільнений від сплати судового збору при поданні позову до суду. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 243,60 грн., у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». На підставі вищевикладеного, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1, абз. 1 ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 4, абз. 1 ч. 5 ст. 10, ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 634 ЦК України та

Outcome: approved