Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до Яготинської міської ради Київської області про визнання права власності на спадкове майно, в котрому зазначено, що 20 лютого 2009 року померла її мати [PERSON]. Після смерті останньої залишилося спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 6 липня 1993 року, відповідно до якого співвласниками квартири є [PERSON] її батько, [PERSON] її мати та [PERSON] її син. На даний час вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері, оскільки на день смертіостанньої вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі, а також її брат (син померлої) [PERSON], який помер 3 квітня 2012 року. В передбачений законодавством термін до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався, однак вона вважає, що прийняла спадщину після смерті своєї матері, оскільки після розлучення з батьком мати переїхала проживати до неї в м. Київ та проживала там по день смерті. Відповідно до п.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. З Листа від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що «… відповідно до норм ч. 5 ст.\~ 1268\~ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину… Так, відповідно до частин 3, 4 ст.\~ 1268\~ЦК\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї…». Разом з тим, під час її звернення до нотаріуса по питанню видачі свідоцтва про право на спадщину за законом зясувалося, що правовстановлюючий документ на спадкове майно, а саме, свідоцтво про право власності на житло від 6 липня 1993 року є пошкодженим, в звязку з чим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом на дане майно. Крім того, під час перегляду свідоцтва про право власності зясувалося, що при його видачі відповідними посадовими особами не було зазначено, в яких саме частках вищевказана квартира належить його власникам [PERSON], [PERSON], [PERSON], що не дає їй можливості належним чином скористатись своїм правом та отримати свідоцтво про право на спадщину. В той же час, вона не може врегулювати питання шляхом виправлення допущених помилок, в звязку зі смертю одного із співвласників. Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року, передача займаних квартир (будинків, кімнат у гуртожитках) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку, кімнаті у гуртожитку). Пунктом п. 4.15 глави 10 Порядку про\~вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~ № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 1 глави 8 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, яким передбачено, що «…. нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження…» Згідно статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Просила встановити, що вона постійно проживала разом із своєю матірю [PERSON], яка померла 20 лютого 2009 року, по день її смерті, тобто на час відкриття спадщини, встановити, що квартира за №5, яка розташована в м. Яготин Київської області по вул. Садова, буд. 12, дійсно належить [PERSON], [PERSON], яка померла 20 лютого 2009 року, [PERSON], в рівних частках, згідно свідоцтва про право власності на житло від 6 липня 1993 року, згідно розпорядження від 2 липня 1993 року за № 65-а та визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивачка та її представник не з"явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачки звернувся до суду з заявою про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав. Представник відповідача в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності та про визнання позову. Перевіривши матеріали справи, роз'яснивши сторонам процесуальні наслідки визнання позову, враховуючи, що представник відповідача позов визнав та визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову може бути прийнято судом, а позов підлягає до задоволення. Враховуючи, що в силу ч.2 ст. 372 ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, суд вважає, що позовні вимоги грунтуються на законі та підлягають до задоволення.

Outcome: approved