Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами в с. [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON]. На випадок смерті батько скалав заповіт, згідно якого все належне йому на день смерті майно заповів [PERSON]. Після смерті батька вона звернулася до нотаріуса з приводу оформлення спадщини, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, оскільки відсутній факт родинних відносин та відсутні правовстановлюючі документи на спадковий будинок. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Просить позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про слухання справи у його відсутності представника Ходорівської міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази в їх сукупності, суд приходить до переконання що позовні вимоги слід задовольнити. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Грусятичі Жидачівського району Львівської області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від [INFO]. [PERSON], помер [INFO] в с. Грусятичі, що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 29 травня 2004 року, виданим виконкомом Грусятицької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Судом досторівно встановлено той факт, що позивачка [PERSON], [INFO], була дочкою [PERSON] та [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 30 вересня 2014 року та свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] від 10 листопада 1983 року. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 26 лютого серпня 1990 року виконкомом Жидачівської районної ради народних депутатів, жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований по [ADDRESS], належить на праві особистої власності [PERSON]. Згідно заповіту, складеного 28 листопада 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Ходорівської державної нотаріальної контори Бораковською О.Я., зареєстрованого в реєстрі за № 1416, [PERSON] все належне йому на день смерті майно заповів дочці - [PERSON]. Постановою нотаріуса № 16 від 26.12.2016 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про праву на спадщину на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], оскільки відсутній факт родинних відносин та правовстановлюючі документи на житловий будинок. Спадкова справа після смерті [PERSON], який помер [INFO] не заводилася. Згідно довідки № 364 від 09 грудня 2016 р., виданої виконкомом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, у господарстві по [ADDRESS] був зареєстрований та проживав [PERSON], до дня смерті, що наступила [INFO]. Від імені [PERSON] в Ходорівській нотаріальній конторі посвідчено заповіт № 1416 від 28 листопада 1997 року на дочку [PERSON], який на день його смерті не змінено і не скасовано. Заборони та арешту на майно немає. Похованням [PERSON] займалася дочка [PERSON]. Згідно витягу № 365 від 09 грудня 2016 року, з погосподарських книг по селу Грусятичі, станом на 30 червня 1990 року у господарстві по вул. [ADDRESS] були зареєстровані та проживали: [PERSON], [INFO] та [PERSON], дружина, [INFO]. Господарство відноситься до суспільної групи - "робітничий двір" Головою господарства був [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами робітничого двору були: [PERSON] та [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів робітничого двору, кожному із них фактично належала 1/2 частина робітничого двору. Після смерті членів колгоспного двору: [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина на цілий житлового будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS] Відповідно до п. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що позивачка [PERSON] є дочкою [PERSON], а житловий будинок по [ADDRESS] є власністю [PERSON], який був останнім членом двору, що не повинно позбавляти позивачку можливості належним чином прийняти спадщину після смерті батька, зареєструвати її та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи докази в справі у їх сукупності, суд вважає, що позивачка є такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті батька, тому за нею слід визнати право власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved