Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Прокурор звернувся до суду з вказаним позовом 25.02.2016 року та просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] з кожного на користь КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР» витрати на лікування потерпілого від злочину [PERSON] по 2461,98 грн. з кожного, судові витрати покласти на відповідачів. В обґрунтування позовних вимог прокурор вказував, що вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року, який набрав законної сили 23.09.2014 року, [PERSON] та [PERSON] кожен окремо визнані винними за ч.2 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло тяжке тілесне ушкодження потерпілому [PERSON], [INFO], та спричинило потерпілому [PERSON], [INFO], середньої тяжкості тілесні ушкодження. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON], [INFO], перебував на лікуванні в дитячому хірургічному відділенні КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №8» ДОР з 15.06.2013 року по 09.07.2013 року, тобто 24 ліжко-днів, та на його лікування витрачено 4923,96 грн. Обґрунтовуючи пред'явлення вимог в інтересах держави в особі Дніпропетровської обласної ради та КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР» прокурор вказував, що кошти витрачені лікарнею, яка фінансується з обласного бюджету, лікарня виконує важливі державні програми щодо охорони здоров'я людей, діяльність закладу охорони здоров'я має велике соціальне та економічне значення, безпосередньо впливає на життєвий рівень, здоров'я та працездатність населення. Відповідно до ч. 3 ст. 128 КПК України позови в інтересах держави пред'являються прокурором. У зв'язку з цим, прокурор позов підтримав в повному обсязі, наполягав на його задоволенні. Представники Дніпропетровської обласної ради та КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 2» ДОР в судове засідання не з'явилися, від кожного з них надійшли заяви, в яких вони просили справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 37, 41). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також правом на участь в судовому засіданні не скористалися, кожен надав заяву, в якій просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Суд, вислухавши прокурора, вивчивши матеріали справи, давши оцінку доказам, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 15.06.2013 року близько о 19 год. 00 хв. на 102 км + 700 м автодороги Кіровоград-Запоріжжя, на території Вільнянської сільської ради, Криворізького району, Дніпропетровської області, водій [PERSON], керуючи автомобілем NISSAN QASHQAI, реєстраційний номер [NUMBER], на Т-образному нерегульованому перехресті, виконуючи поворот ліворуч, в порушення вимог п.п. 10.1, 16.13 Правил дорожнього руху України, не надав перевагу у русі та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ 21099, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], який рухаючись у зустрічному напрямку прямо по рівнозначній дорозі, в порушення вимог п.п. 12.6 (б), 12.9 (б) Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем NISSAN QASHQAI, після чого виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв наїзд на мотоцикл ЯВА350, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON], [INFO]. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла [PERSON], [INFO], отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому лівої стегнової кістки в нижній третині зі зміщенням уламків, скальпованих ран обличчя і тім'яної області голови, забійної рани лівої кисті, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я та знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв'язку з встановленим механізмом дорожньо-транспортної пригоди. Вказані обставини встановлені вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.11.2014 року (а.с. 12-17), визнані сторонами та ними не оспорюються, а тому в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] перебував на лікуванні в дитячому хірургічному відділенні КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР» з 15.06.2013 року по 09.07.2013 року, тобто 24 днів, що підтверджується довідкою лікарні (а.с. 24). Відповідно до ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. В п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року №11, зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму ВСУ від 03 грудня 1997 року №12, закріплено, що питання щодо відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16 липня 1993 року, що також закріплено. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно п. 2 вказаного Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно наявної в матеріалах справи довідки - калькуляції на одного пролікованого хворого в день у дитячому хірургічному відділенні, вартість 1- го ліжко-дня в червні 2013 року складала 208,63 грн., в липні 2013 року - 199,39 грн., тобто сума витрат КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня № 8» ДОР» на лікування [PERSON] склала 4923,96 грн. (а.с. 25). Отже, суд вважає, що розрахунок витрат на лікування потерпілого [PERSON] виконаний відповідно діючих нормативно-правових актів, підтверджений відповідними належними та допустимими доказами та складає 4923,96 грн, які підлягають стягненню з відповідачів. Разом з тим, відповідно до п. 3 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно пункту 8 постанови Пленуму Верховного суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року №11, зі змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму ВСУ від 03 грудня 1997 року №12, судам роз'яснено, що у разі вчинення злочину групою осіб, витрати на стаціонарне лікування потерпілого стягуються з кожного засудженого окремо з урахуванням ступеня їх вини та майнового стану. Вироком Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29.07.2014 року відносно [PERSON] та [PERSON] за ч.2 ст. 286 КК України, визначено, що їх вина є рівнозначною та складає по 50% вини кожного (а.с. 15), а тому враховуючи ступень вини кожного із відповідачів, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів витрати на лікування потерпілого [PERSON] порівну з кожного по 2461,98 грн. Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення звільняються від сплати судового збору. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позов прокурора задоволено в повному обсязі, виходячи з положень п.12 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції", а також враховуючи, що солідарне стягнення з відповідачів судового збору діючим законодавством не передбачено, тому з відповідачів [PERSON] та [PERSON] судовий збір у розмірі 551,20 грн. підлягає стягненню на користь позивача в рівних частинах по 275,60 грн. з кожного.

Outcome: approved