Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», звертаючись до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] просило усунути перешкоди у здійснення права користування майном, шляхом надання постійного безперешкодного доступу ТОВ «Кей-Колект» до цього майна, та визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, пояснила, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачами було укладено Договір іпотеки №88075 від 13 червня 2008 року жилого приміщення. За умовами договору в іпотеку було передано квартиру [ADDRESS]. 11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №4 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими право вимоги за Договором іпотеки №88075 від 13 червня 2008 року жилого приміщення, перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 16 грудня 2015 року ТОВ «Кей-Колект» набуло право важності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст.37 Закону України «Про іпотеку», що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Після набуття права власності на вищезазначену квартиру, працівники позивача намагались потрапити до квартири, однак всі їх намагання виявились марними, відповідач відмовляється добровільно звільнити квартиру та навпаки чинить позивачу перешкоди у користуванні квартирою, не надає доступу до квартири, що спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи були повідомлені судом належним чином, про причини неявки суд не повідомили, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) не скористались. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представники позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 13 червня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та [PERSON], [PERSON] було укладено Договір іпотеки №88075 жилого приміщення. (а.с.14-16) За умовами п.1.1. Предмет іпотеки - вид нерухомого майна - двокімнатна квартира; місцезнаходження (адреса) - квартира [ADDRESS] Предмет іпотеки є власністю Іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29 жовтня 1997 року, виданого відділом приватизації державного житлового фонду Харківської районної державної адміністрації м.Києва.за № [NUMBER]. і немає жодних договірних змін строків позовної давності щодо правочинів, на підставі яких Іпотекодавець набув права власності на Предмет іпотеки. 11 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» укладено Договір факторингу №4 та Договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки, за якими право вимоги за Договором іпотеки №88075 від 23 червня 2008 року жилого приміщення, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та відповідачами, перейшло до ТОВ «Кей-Колект». 16 грудня 2015 року уповноважена особа ТОВ «Кей-Колект» звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. із заявою про реєстрацію за ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки - квартири [ADDRESS]. За результатами розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, державним реєстратором прав на нерухоме майно Кобелєвою А.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 16 грудня 2015 року, індексний номер 27161334 від 16.12.2015 року, відповідно до якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект». На підставі вищезазначеного рішення державним реєстратором внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Виходячи з характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами спору на підставі договору іпотеки, порядок звернення стягнення на предмет іпотеки був погоджений сторонами в Договорі іпотеки №88075 жилого приміщення від 13 червня 2008 року. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса, застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. (п.4.2 Договору іпотеки). Відповідно до п.2, ч.1, ст.1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні Іпотекодавця, згідно з яким Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. (ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку») За змістом положень частини 1 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону. Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»). Згідно із ч. 2 ст. 40 Закону України "Про іпотеку та ч. 3 ст. 109 Житлового кодексу України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок чи житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності особи є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Правомочність володіння - це юридично забезпечена можливість власника бути в безпосередньому фактичному зв'язку з річчю. Володіння треба розуміти як постійну можливість матеріального зв'язку власника з річчю. Правомочність користування - це заснована на законі можливість вилучення корисних властивостей речі для задоволення потреб власника чи інших осіб. Правомочність розпорядження - це закріплена нормами права за власником можливість визначити долю належної йому речі шляхом знищення, відчуження або передачі її в тимчасове володіння іншим особам. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема, на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, є однією із загальних засад цивільного законодавства (п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Непорушність права приватної власності і недопущення протиправного позбавлення власності визначено також серед конституційних основ правопорядку у сфері господарювання. Статтею 383 ЦК України визначено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім"ї. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи викладене вище, а також той факт, що відповідачі без законних на те підстав проживають у [ADDRESS], чим перешкоджають позивачу у реалізації права володіння, користування, розпорядження нерухомим майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства є доведеними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог у повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved