Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» (далі - ДП «Селидіввугілля») про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 24 вересня 2008 року був прийнятий директором з виробництва ДП «Селидіввугілля», з 19 листопада 2010 року по 2 грудня 2010 року працював в.о. директора технічного ДП «Селидіввугілля», з 2 грудня 2010 року по 28 грудня 2018 року - директором технічним ДП «Селидіввугілля», з 28 грудня 2018 року по 4 грудня 2019 року - в.о. генерального директора ДП «Селидівугілля», з 4 грудня 2019 року по 4 лютого 2020 року - директором технічним ДП «Селидіввугілля». У відповідності до наказу відповідача № 251 від 26 листопада 2019 року «Про скорочення штату та створення комісії і приведення чисельності керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців у відповідність до Єдиного штатного розпису, введеного в дію Наказом № 222 від 27 листопада 2019 року у зв`язку із зменшенням обсягу виробництва продукції та необхідністю приведення Єдиного штатного розпису до рекомендації Міненерговугілля України, затвердженого наказом від 11.06.2019 року № 260 та введенням в дію Єдиного штатного розпису керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців ДП «Селидіввугілля» проведено з 26 листопада 2019 року упорядкування штату ДП «Селидівугілля» шляхом скорочення наступних посад: керівництво і апарат при керівництві - директор технічний. У зв`язку зі скороченням штату, п.1 ст.40 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України. Даний наказ отриманий ним 4 лютого 2020 року. У відповідності до п.1.5 посадової інструкції директора технічного встановлено, що директор технічний призначається та звільняється з посади генеральним директором ДП «Селидіввугілля» за погодженням з Міністерством енергетики та вугільної промисловості. 4 лютого 2020 року його було звільнено з посади директор технічний на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату з виплатою вихідної допомоги в розмірі середнього заробітку на підставі ст.44 КЗпП України. При ознайомленні з даним наказом він зазначив, що з наказом не згодний, йому не було запропоновано вакантні посади, посада, яку він займає, є у типовому штатному розпису та у всіх нормативних документах (ПБ, СУПОП). У відповідності до постанови КМУ від 18 вересня 2019 року № 847 внесено зміни до деяких постанов КМУ та затверджено Положення про Міністерство енергетики та захисту довкілля у зв`язку з утворенням нового Міністерства шляхом перейменування Мінприроди і реорганізації Міненерговугілля. У відповідності до штатного розпису керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців ДП «Селидіввугілля» на 2019 рік, який затверджений головою комісії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» [PERSON] встановлено, що з 1 жовтня 2019 року в розділі А Апарат управління (керівництво і апарат при виробництві) відсутня така посада як директор технічний, а наявна посада заступник директора з технічних питань та модернізації. Фактично скорочення чисельності не пройшло, а відбулося перейменування посади, в новому штатному розписі наявна аналогічна посада - директор з технічних питань та модернізації, яка за змістом та обсягом посадових обов`язків і функціонального навантаження тій, з якої його звільнено. Крім того, такий наказ відповідача № 260 від 11.06.2019р. в частині виключення посади директора технічного не відповідає наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 260 від 11.06.2019р. «Про затвердження Примірних структур управління, штатних розписів та нормативів чисельності керівників, фахівців та службовців вугледобувних підприємств, що належать до сфери Міненерговугілля, та акціонерних товариств з видобування вугілля, щодо яких Міненерговугілля здійснює управління корпоративними правами держави» передбачена така посада як директор технічний (розділ 3 примірні штатні розписи), а з 1 лютого 2010 року по 5 лютого 2018 року на підприємстві діяв наказ № 33 про затвердження штатного розпису, згідно якого штатна чисельність працівників складає 19 штатних одиниць. Проте, всупереч вимогам ст.49-2 КЗпП України відповідач не запропонував йому вакантні посади на підприємстві, хоча повинен був це зробити. На підставі ст.235 КЗпП України позивач просив стягнути з ДП «Селидіввугілля» середній заробіток за час вимушеного прогулу, який за період з 5 лютого 2020 року по 3 березня 2020 року становить 14 999,60 грн. У встановлений судом строк третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Міністерство енергетики і захисту довкілля України надало письмові пояснення щодо позову наступного змісту. Відповідно до п.2 постанови КМУ від 2 вересня 2019 року № 829 «Деякі питання оптимізації системи центральних органів виконавчої влади» прийнято рішення про реорганізацію Міністерства енергетики та вугільної промисловості шляхом приєднання до Міністерства енергетики та захисту довкілля України. Згідно з п.1 Положення про Міністерство енергетики та захисту довкілля України, затвердженого постановою КМУ від 21.01.2015р. № 32 (в редакції постанови КМУ від 18.09.2019р. № 847) (далі - Положення) Мінекоенерго є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координуєтеся Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» організація, повноваження і порядок діяльності міністерств, інших центральних органів виконавчої влади визначаються Конституцією України, цим та іншими Законами України. Пунктом 2 Положення Міністерство є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізацію державної політики, зокрема, в електроенерегетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереобному комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс) . Також формує державну політику у сфері ефективного використання паливно-енергетичних ресурсів, енергозбереження, відновлення джерел енергії та альтернативних видів палива (кім питань забезпечення енергоефективності будівель та інших споруд). Відповідно до п.п.30 п.5 Положення Мінеконоенерго відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює в межах повноважень, передбачених законом, управління державними підприємствами, установами та організаціями, а також корпоративними правами держави. П.п.2 п.6 Положення Мінекоенерго з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Мінеконоенерго і на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату Мінекоенерго. Мінінстр утворює, ліквідує, реорганізовує підприємства, установи та організації, що належать до сфери управління Мінеконоенерго, затверджує положення про них (їх статути), здійснює у межах своїх повноважень інші функції з управління об`єктами державної власності, що належать до сфери управління Мінекоенерго (п.п.21 п.11 Положення). Розпорядженням КМУ від 15.11.2019р. № 1084-р «Деякі питання управління Міністерством енергетики та захисту довкілля об`єктами державної власності» передано цілісні майнові комплекси державних підприємств, установ та організацій за переліком згідно з додатком 1 із сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля, включаючи і ДП «Селидіввугілля». Наказом Мінінстерства енергетики та захисту довкілля України від 27.12.2019р. № 564 затверджено Переліки державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міекоенерего, господарських товариств, щодо яких Міекоенерго здійснює повноваження з управління корпоративними правами держави та господарських структур, контроль за діяльністю яких здійснює Мінекоенерго та установлено, що координація роботи та контроль за діяльністю державних підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Мінекоенерго, та господарських товариств, щодо яких Міекоенерго здійснює управління корпоративними правами держави, здійснюється у межах повноважень відповідних галузевих підрозділів Мінекоенерго, перелік яких затверджено цим наказом, крім підприємств Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України, роботу яких координує Управління охорони праці, промислової безпеки та цивільного захисту в переліку, де міститься ДП «Селидіввугілля». Наказом Мінекоенерго від 22.11.2019р. № 436 затверджено статут ДП «Селидіввугілля» у новій редакції. ДП засноване на державній власності відповідно до наказу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України від 25 травня 2005 року № 237 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та захисту довкілля (п.1.1 Статуту). Підприємство є юридичною особою публічного права (п.3.1 Статуту). Підприємство здійснює свою діяльність відповідно до законодавства та цього Статуту, який затверджується Уповноваженим органом управління за участю трудового колективу (профспілки), генеральної та галузевої угод, колективного договору рішень і нормативних документів Уповноваженого органу управління та внутрішніх нормативних документів Підприємства (п.3.2 Статуту). Відповідно до п.3.10 Статуту держава та уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями підприємства, крім випадків, передбачених ГК України та іншими законами України. Підприємство має право самостійно планувати свою діяльність, визначати стратегію та основні напрями своєї роботи відповідно до стратегічного плану розвитку Підприємства, затвердженого Уповноваженим органом управління. Положення про підрозділи затверджуються керівником Підприємства за участю трудового колективу (профспілок), а Положення про відокремлені підрозділи з видобутку та збагачення вугілля погоджуються з Уповноваженим органом управління (п.6.1 Статуту). Відповідно до п.7.1-7.5 Статуту управління підприємством здійснюється відповідно до цього Статуту. Управління підприємством здійснюється його керівником, який підзвітний уповноваженому органу управління. Керівник підприємства призначається на посаду та звільняється з посади Уповноваженим органом управління. З керівником підприємства уповноваженим органом управління укладається контракт, у якому визначаються строк найму, його права, обов`язки і відповідальність, умови матеріального забезпечення, звільнення з посади, інші умови найму, за погодженням сторін. Керівник підприємства самостійно вирішує питання діяльності підприємства, за винятком тих, що віднесені статутом до компетенції уповноваженого органу управління. Пунктом 7.7 статуту передбачено, що керівники та спеціалісти підрозділів виконавчого апарату підприємства, керівники, головні інженери, заступники директора з виробництва, головні механіки, головні бухгалтери відокремлених підрозділів призначаються на посаду і звільняються з посади керівником підприємства відповідно до чинного законодавства. Керівники підрозділів призначаються та звільняються керівником підприємства, а керівники підрозділів з видобутку та збагачення вугілля - за погодженням з уповноваженим органом управління. Заступники керівника, головний механік та головний бухгалтер підприємства призначаються на посаду і звільняються з посади керівником підприємства за погодженням з уповноваженим органом управління. Керівник підприємства: несе відповідальність за виконання покладених на нього завдань, що визначені статутом та за стан діяльності підприємства; затверджує за погодженням з уповноваженим органом управління структуру підприємства; затверджує штатний розпис підприємства; у встановленому порядку призначає на посади та звільнює з посад працівників підприємства (п.7.8 статуту). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом, та іншими законодавчими актами. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Орган державної влади, до сфери управління якого входить підприємство, є представником власника і виконує його функції у межах, визначених цим Кодексом, та та іншими законодавчими актами. Абзацом 2 ч.6 ст.73 ГК України передбачено, що органами управління державного унітарного підприємства є, зокрема, керівник підприємств, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав). Відповідно до абз.5 ч.6 ст.73 ГК України особливості управління державним унітарним підприємством визначаються Законом України «Про управління об`єктами державної власності. Статтею 6 Закону України «Про управління об`єктами державної власності» передбачено, що уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, приймають рішення про створення, реорганізацію і ліквідацію підприємств, установ та організацій, заснованих на державній власності; ініціюють створення господарських структур, розробляють проекти їх установчих документів; затверджують статути (положення) підприємств, установ та організацій, що належать до сфери їх управління, і господарських структур та здійснюють контроль за їх дотриманням; призначають на посаду та звільняють з посади керівників державним унітарних підприємств, у яких не створено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог. Зважаючи на викладене, Міекоенерго не погоджувалося звільнення з посади директора технічного ДП «Селидіввугілля» [PERSON] у зв`язку зі скороченням штату і таке погодження не передбачено статутом підприємства (а.с.89-94). В судовому засіданні представник позивача Молчанова Н.В. підтримала заявлені вимоги, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, його представник в судове засідання не з`явився, не повідомив про причини неявки. Відповідно до ст.280 ЦПК України по справі ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази та оцінивши їх за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин. 24 вересня 2008 року [PERSON] було прийнято на роботу на посаду директора з виробництва ДП «Селидіввугілля». З 2 грудня 2010 року по 28 грудня 2018 року та з4 грудня 2019 року по 4 лютого 2020 року позивач працював на посаді директора технічного ДП «Селидіввугілля», звільнений у зв`язку зі скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с.9-15, 22). Правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Частиною 5 ст.43 Конституції України та ст.5-1 КЗпП України громадянам гарантовано захист від незаконного звільнення. Пунктом 4 ч.1 ст.36 КЗпП України передбачено, що однією з підстав для припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41). Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40) (ч.4 ст.36 КЗпП України). Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. В статті 42 КЗпП України міститься правило про переважне право на залишення на роботі про вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці. Так, згідно ч.1 цієї статті при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Згідно ч.2 цієї ж статті при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Положеннями ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір (ч.1). При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більші як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч.2). Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню (ч.7). У відповідності до п.19 постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» з наступними змінами, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або шо власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому самому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнений працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Наказом ДП «Селидіввугілля» від 26 листопада 2019 року № 251 «Про скорочення штату та створення комісії з приведення чисельності керівників, професіоналів, спеціалістів та службовців у відповідність до Єдиного штатного розпису, введеного в дію наказом № 222 від 15.10.2019» з 26 листопада 2019 року проведено упорядкування штату ДП «Селидіввугілля» шляхом скорочення, зокрема, посади директора технічного (а.с.24-25). Персональне повідомлення ДП «Селидіввугілля» № 11/286 від 04.12.2019р. про скорочення штату працівників та приведення його у відповідність до Штатного розпису, погодженого Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, отримано позивачем 4 грудня 2019 року, що підтверджується його особистим підписом (а.с.23). Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч.2). У відповідності до статей 77-80 ЦПК України докази повинні бути належними, допустимим, достовірними і достатніми. Положеннями статей 10 і 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Частиною 1 ст.89 ЦК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Доказів того, що адміністрацією ДП «Селидіввугілля» було запропоновано позивачу іншу роботу, відповідачем надано не було, на підставі чого суд приходить до висносновку про те, що порядок вивільнення працівника, встановлений ст.49-2 КЗпП України, було порушено. На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку про те, що звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України відбулось з порушенням встановленої законодавством процедури розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, тобто здійснене без законної підстави, у зв`язку з чим позивач підлягає поновленню на попередній роботі з 5 лютого 2020 року. У зв`язку з прийняттям судом рішення про поновлення позивача на посаді, підлягає стягненню такою з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно довідки ДП 2Селидіввугілля» № 07/850 від 20.10.2020р. середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 805,17 грн. Період вимушеного прогулу позивача становить - з 5 лютого 2020 року по 13 листопада 2020 року, тобто 195 робочих дні. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 157 008,15 грн (805,17 грн х 195 днів), де 805,17 грн - середньоденний заробіток позивача, 195 - кількість календарних днів вимушеного прогулу позивача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1)у разі задоволення позову - на відповідача; 2)у разі відмови в позові - на позивача; 3)у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову судовий збір підлягає покладенню на відповідача в сумі 2 410,88 грн (840,80 грн - за розгляд позовних вимог про поновлення на роботі, 1570,08 грн - за розгляд позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу). Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно ордера серія ДН № 1010089, виданого 03.032020р. адвокатським бюро «Молчанвої Наталії», представництво інтересів [PERSON] в Красноармійському міськрайонному суді Донецької області представляє адвокат Молчанова Н.В., права якої договором про надання правової (правничої) допомоги не обмежуються (а.с.47). Відповідно до копії акту наданих послуг по договору про надання правової допомоги № 05/02/20 від 06.02.2020р., підписаного адвокатом Молчановою Н.В. та клієнтом [PERSON] , вартість витрат на професійну правничу допомогу склала 15 000 грн (а.с.44). Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера б/н від 02.03.2020 адвокатом р. АБ «Молчанвої Наталії» прийнято від [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги № 05/02/20 від 06.02.2020р. 15 000 грн (а.с.45). Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката пропорційно до розміру задоволених вимог в сумі 15 000 грн. Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.ст.5-1, 36, 40, 42, 49-2, 235 КЗпП України,

Outcome: approved