Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивачка просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] по 4000,00 грн., що на день звернення до суду за курсом НБУ становить 145 євро, на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття з дня звернення до суду з цим позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 23 березня 2018 року між нею, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , громадянином Республіки Болгарії було укладено шлюб, зареєстрований Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що зроблено актовий запис №453. За час спільного проживання в шлюбі у них народилися дві дочки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У даний час вона перебуває в тяжкому матеріальному становищі. Вже близько року як відповідач їх покинув, виїхав до своєї країни, самоусунувся від виховання та утримання дітей. Другу дочку вона народжувала без нього. На даний час вона проживає у своєї матері разом з дітьми, які перебувають на її повному утриманні. Вона отримує щомісячно одноразову допомогу при народженні дитини в розмірі 1032,00 грн. Однак отриманих коштів недостатньо для забезпечення належного рівня життя їй та дітям, оплати комунальних послуг, лікування дітей, забезпечення всіх потреб для гармонійного духовного та фізичного їх розвитку. Добровільно про сплату аліментів домовитися з відповідачем не вдається, а тому вона змушена звертатися з даного питання до суду. Відповідач їй не повідомляв, а тому їй не відомо, чи він платить аліменти, чи має стягнення по виконавчим документам, чи має інших неповнолітніх дітей, чи перебувають на його утриманні батьки та інші непрацездатні особи. Їй також не відомо, чи відповідач працює, чи отримує офіційні доходи, тому просить суд стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Позивачка [PERSON] , та її представник [PERSON] ( довіреність а.с.26) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просили позов задоволити та постановити рішення, яким стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] та неповнолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] по 4000,00 грн., на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття з дня звернення до суду з цим позовом. Не заперечили проти заочного розгляду справи.Позивачка [PERSON] додатково пояснила, що в неї на утриманні крім спільних з відповідачем дітей, є ще неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO]., від першого шлюбу, яка також перебуває на її утриманні. На даний час вона отримує допомогу від держави в розмірі по 1032 грн. на двох дітей, та 1700 грн. допомоги на третю дитину. За час спільного проживання в м.Долина, відповідач почав зловживати спиртними напоями. Всі зароблені ним кошти він витрачав на придбання спиртного. По цій причині у них появились борги, в т.ч. і по сплаті комунальних послуг за орендовану в м.Долина квартиру, які становили приблизно 10 000 грн. Вона одна не взмозі утримувати неповнолітніх дітей, тому виникла потреба у зверненні до суду. Відповідач [PERSON] , в судове засідання на повторний виклик не з`явився, причину своєї неявки суд не повідомив, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, хоч про дату, час і місце судового засідання повідомлений у встановленому Законом порядку, про що свідчать: оголошення про виклик до суду [PERSON] , на офіційному веб-сайті Долинського районного суду за веб-адресою : dl.if.court.gov.ua. ( а.с. 16, 21,30). Від нього не поступив відзив на позов. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника,вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Ч.1 ст. 497 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлений Законом України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23 червня 2005 року . Згідно з підпунктом 2 п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом , та виявляється в тому, що хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідач [PERSON] є громадянином Республіки Болгарії (копія тимчасового паспорта [NUMBER] а.с.5) . Отже, у даній справі наявний іноземний елемент. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про міжнародне приватне право», цей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як підсудність судам України справ з іноземним елементом. Згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні. Позивачка [PERSON] , є громадянкою України (копія паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, [NUMBER], орган видачі - 4635, дата оформлення - 02.05.2018 а.с.3) та постійно проживає на її території (копія витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання а.с.4), а тому дана справа підсудна судам України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про міжнародне приватне право», право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Згідно ч. 1 ст. 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим Законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Оскільки мати (позивачка) і діти сторін по справі на постійній основі проживають в Україні, а тому право цієї країни має тісний зв`язок з правовідносинами, щодо утримання дітей. Окрім цього, право України є більш сприятливим для дітей у цьому питанні, адже рівень заробітків батьків не обмежує можливості дітей на отримання допомоги від них. Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції , передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997 Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Виходячи з положень ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Ст.183 СК України визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Про те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі і від спільного проживання у них народилися донька [PERSON] , [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , свідчать матеріали справи - копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 23.03.2018р., (а.с.6), копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 15.06.2018 року (а.с.7), копія свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 16.07.2019 року(а.с.8). Копія акту обстеження від 19.09.2019 року свідчить про те, що зі слів мешканців квартири [ADDRESS] , та сусідів - [PERSON] , фактично проживає за вищевказаною адресою. [PERSON] , самостійно виховує дітей. Батько дітей з сім?єю не проживає та спільного господарства не ведуть (а.с.10). Акт обстеження від 19.12.2019 року (а.с.36), підтверджує, що позивачка по справі разом з неповнолітніми дітьми проживає за адресою [ADDRESS] . Також за даною адресою до березня 2019 року проживав чоловік [PERSON] - [PERSON] . Копія довідки №905 виданої Сколівським РУПСН 11.06.2019 року свідчить про те, що [PERSON] , знаходться на обліку в [PERSON] і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні 1-єї дитини. Її дохід за період з грудня 2018 року по травень 2019 року становить 6192,00 грн. (а.с.9). Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі, які перебувають у шлюбі між собою, проживають окремо, їх діти проживають разом з матір`ю - позивачкою по справі і перебувають на її утриманні . Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ст. 7 Закону України "Про державний бюджет на 2019 рік" установлено у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Тобто встановлено, що діти сторін, [PERSON] та [PERSON] , є дітьми віднесеними до основних соціальних і демографічних груп населення - діти віком до 6 років: а тому прожитковий мінімум становить з 1 грудня 2019 - 1779 гривень. Визначаючи розмір аліментів судом враховується матеріальне становище позивачки [PERSON] , те що вона знаходиться на обліку в [PERSON] і отримує щомісячну одноразову допомогу , матеріальне становище відповідача [PERSON] , те, що відсутня інформація про його працевлаштування, відсутність у нього інших утриманців, яких він зобов`язаний утримувати у відповідності до вимог Закону, а також інші обставини, що мають істотне значення для вирішення спору, та приходить до висновку, що з урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік», з врахуванням того, що на утриманні позивачки знаходяться дві дитини ,батьком яких є [PERSON] з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] у розмірі 2500,00 гривень, на кожну дитину щомісячно. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України. На підставі ст. ст. 141, 166, 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право»,

Outcome: approved