Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-09 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача, та просить суд постановити рішення яким позбавити батьківських прав відповідача відносно дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених позовних вимог посилаючись на те, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації знаходиться малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, так як мати дитини, громадянка [PERSON] , [INFO] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина. Враховуючи те, що відповідач фактично самоухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків, не вихованням не утриманням дитини не цікавиться, представник позивача вимушений був звернутись до суду з даним позовом. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити посилаючись при цьому на обставини справи, викладені в позовній заяві. Відповідач в судові засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзиву на позовну заяву не подала. Представник третьої особи Святошинського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, позовні вимоги підтримуються та заперечень не мають. Отже судом були вчинені усі допустимі заходи з належного повідомлення відповідача за підтвердженою адресою його проживання та місця реєстрації про дату, час і місце судового засідання, у зв`язку з чим суд визнає неявку останнього без поважних причин та на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши і дослідивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши обставини справи, та перевіривши їх доказами, вислухавши пояснення представника позивача, суд дійшов до таких висновків. Судом встановлено, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації знаходиться малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, так як мати дитини, громадянка [PERSON] , [INFO] , неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина. 19.10.2018 року за актом органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, малолітнього [PERSON] , [INFO] , було доставлено до Київської дитячої клінічної лікарні №5 Святошинського району м.Києва, так як дитина була залишена без батьківського піклування. Місце перебування матері дитини було невідоме. Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного Кодексу України, виданого Святошинським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві, громадняка [PERSON] , [INFO] , є матір`ю одиначкою відносно [PERSON] , [INFO] . Після встановлення місця перебування громадянки [PERSON] їй було надано направлення на проходження навчання у «Школі батьківства для сімей, які опинились в складних життєвих обставинах», які тривали х 03.11.2018 року до 22.12.2018 року. На цей період малолітнього [PERSON] за клопотанням служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації тимчасово було влаштовано до Київського міського будинку дитини ім. М.М. Городецького. Відповідно до інформації Київського міського будинку дитини імені М .М . Городецького від 03.04.2018 року громадянка [PERSON] відвідувала свого сина 02.11.2018 р., 14.11.2018 р., 16.11.2018 р. та 09.12.2018 р. В подальшому з метою з`ясування невідвідування матір`ю сина в будинку дитини, працівниками Служби та Святошинського районного у м.Києві центру соціальних служб сім`ї, дітей та молоді було встановлено, що громадянка [PERSON] за місцем своєї реєстрації та за місцем реєстрації її сина за адресою: [ADDRESS] не проживає. 13.03.2019 року громадянці [PERSON] було вручено запрошення на комісію з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м.Києві деражвної адміністрації, яка відбувалсь 19.03.2019 року, з метою вирішення подальшої долі малолітнього [PERSON] , [INFO] , однак [PERSON] на комісію не з`явилась та завчасно не повідомила про причину своєї неявки. На пропозицію щодо проходження реабілітації разом з сином в телефонній розмові мати відмовилась, спираючись на щільний графік роботи. Таким чином, [PERSON] самоухилилась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . 04.04.2019 року потворно було розглянуто питання щодо визначення подальшої долі дитини на комісії з питань захисту прав дитини Святошинської районної в м.Києві державної адміністрації, де було прийнято рішення про позбавлення громадянки [PERSON] , [INFO] , батьківських прав. У п. 2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини і допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини, оскільки відповідач в подальшому буде позбавлений можливості негативно впливати на психіку дитини до моменту зміни ним свого ставлення відносно дитини та поновлення у встановленому порядку батьківських прав. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1959 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікованою Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної й однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до роз`яснень п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст. 182 СК України. Отже, підсумовуючи наведене, оцінюючи з`ясовані обставини справи, що перевірені представленими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вказаного позову, оскільки відповідач не виконує покладені на нього батьківські обов`язки щодо своєї неповнолітньої дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved