Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-11 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін 16.10.2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] . В поданій до суду заяві позивач зазначив, що в період з 2007 року по листопад 2017 року сторони проживали як одна сім`я без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Після припинення стосунків, відповідач почала жити окремо з найменшою донькою [PERSON]. В 2018 році позивач був на заробітках в Польщі, а діти проживали з [PERSON] , окрім старшої доньки [PERSON] , яка залишилася з бабусею. Відповідач дітей не доглядала, в грудні 2018 року сторонні люди їх знайшли на вулиці голодними. Після цього випадку, діти проживають з позивачем. У зв`язку із завданням доньці [PERSON] легких тілесних ушкоджень, вироком Малинського районного суду від 08.05.2019 року відповідача визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання. На підставі рішення Малинського районного суду від 08.05.2019 року діти проживають з [PERSON] . Відповідач вживає алкогольні напої, не цікавиться вихованням дітей, не утримує їх, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. У зв`язку з чим, позивач вважає, що вищезазначені обставини є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дітей. Позивач підтримав позовні вимоги просив їх задовольнити. Відповідач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала. Представник органу опіки і піклування в особі виконавчого комітету Малинської міської ради згідно наданого висновку вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідні до них правовідносини, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , про що свідчать свідоцтва серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , серії [NUMBER] (а.с.7-9). Згідно довідки №2780 від 10.10.2019 року [PERSON] зареєстрований та проживає по в [ADDRESS] разом з дітьми [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.10). 08.05.2019 року рішенням Малинського районного суду Житомирської області по справі №283/627/19 визначено місце проживання дітей з батьком [PERSON] . Згідно вироку Малинського районного суду Житомирської області від 08.05.2019 року по справі №283/738/19 [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 годин. Так, 27.01.2019 року, [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання в [ADDRESS] , умисно, в пориві злості, нанесла своїй малолітній доньці [PERSON] декілька ударів долонею руки по обличчю, спричинивши при цьому останній тілесні ушкодження. З 20.02.2019 року [PERSON] та [PERSON] перебували на реабілітації в Коростенському міському центрі соціальної підтримки дітей та сімей « Віри , Надії , Любові». Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області від 04.12.2019 року за №1458/03-51, батько дітей [PERSON] характеризується позитивно, за місцем проживання з сусідами не конфліктує, підтримує дружні стосунки, спиртними напоями не зловживає, громадський порядок не порушує, повністю забезпечує належний догляд, утримання, лікування та матеріальне забезпечення дітей. Діти забезпечені відповідно до всіх потреб необхідними речами загального вжитку. [PERSON] проживає в с. Різня Малинського району Житомирської області і не бере участі в житті дітей. Отже, з вищенаведеного вбачається, що позивач проживає разом з дітьми окремо від відповідача та самостійно забезпечує їм гідні умови проживання. Мотиви та застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 та ч.2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (789-ХІІ) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Даний принцип закріплений в ч. 3 ст. 51 Конституції України. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачено обов`язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі турбота про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Разом з тим, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою як це передбачено ст.141 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. В даному випадку позивачем доведено та органом опіки і піклування підтверджено факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, не забезпечення належного піклування про стан здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток дітей. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Верховного Суду № 20 від 19 грудня 2008 року) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. З моменту визначення місця проживання дітей з батьком на підставі рішення суду, [PERSON] жодним чином не змінила своєї поведінки, проживає окремо та фактично самоусунулася від життя дітей, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не бажає їх виконувати, та взагалі добровільно відмовилася від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, суд приходить до переконання про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дітей [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .

Outcome: approved