overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і просила розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 25.01.2014 року відділом РАЦС Єйського району Управління РАЦС Краснодарського краю Російської Федерації, за актовим записом № 38. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "[PERSON]". На обґрунтування позову повідомила, що 25.01.2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Спільне життя з відповідачем у них не склалося через різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними припинені. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стали неможливими. Відповідач не бажає розлучатися в органах РАЦС. Позивачка та відповідач у судове засідання не з'явились, надавши заяви у яких просять розглядати справу без їх присутності, позовні вимоги, відповідно, підтримують і визнають, а також наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї є неможливими, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 212, 213, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 29.04.2004 року Ладижинським відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, за актовим записом № 33.\~Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Козаренко". На обґрунтування позову повідомила, що 29 квітня 2004 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають дитину: [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Шлюбні відносини припинені, втрачено всі фізичні та духовні звязки, подальше спільне проживання, збереження шлюбу та примирення стали неможливими. Спір про спільне майно та місце проживання дітей відсутній. Позивачка та відповідач у судове засідання не зявились, надавши заяви у яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги, відповідно, підтримують і визнають, а також наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливими, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 487,20 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 197, 212, 213, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом і просила розірвати шлюб між нею та відповідачем зареєстрований 30 жовтня 2011 року Відділом ДРАЦС Ладижинського МУЮ Вінницької області за актовим записом № 203. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище "Константиновська". На обґрунтування позову повідомила, що 30 жовтня 2011 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON],[INFO]. Спільне життя з відповідачем у них не склалося через відсутність взаєморозуміння та різні погляди на життя. Шлюбні відносини між ними припинені, втрачено всі фізичні та духовні звязки. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу стали неможливими. Миритися з відповідачем не бажає. Спір про спільне майно та місце проживання дитини відсутній. Позивачка та відповідач у судове засідання не зявились, надавши заяви у яких просять розглядати справу без їх участі, позовні вимоги, відповідно, підтримують і визнають, а також наполягають на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Враховуючи викладене, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сімї є неможливими, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 243,60 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 174, 197, 212, 213, 215 ЦПК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 05.10.2002 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому 27.03.2004 року у них народився син [PERSON], який в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає належної матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві. Відповідач, позов визнав, пояснивши, що він згоден сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою, оскільки він являється батьком дитини, яка проживає з позивачкою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 05.10.2002 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому 27.03.2004 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про народження дитини, довідкою про склад сімї (а.с.3-6). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак виконує роботи за договорами найму повязані з будівництвом, фізично здоровий, інших утриманців не має. Також судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд, враховуючи думку сторін, вважає встановленим, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 10.08.2010 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі. 24.06.2004 року, у них народилася донька [PERSON], яка в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Позивачка свої вимоги підтримала просила справу розглянути без її участі. Відповідач позов визнав, пояснивши, що він працює, та згоден сплачувати аліменти у визначеному позивачкою розмірі. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Зокрема судом встановлено, що сторони з 10.08.2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають неповнолітню дитину доньку [PERSON] [INFO], батьком якої є відповідач, що вбачається із свідоцтва про шлюб сторін, свідоцтва про народження дитини (а.с.3,4). Відповідач проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується показами відповідача та довідкою Буринської міської ради (а.с.2). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює, має задовільний стан здоровя, інших утриманців не має. Також судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд вважає доведеним, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 16.09.2006 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Буринського районного суду від 16.11.2015 року. В шлюбі, 25.12.2009 року у них народився син [PERSON], який в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу). Позивача заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі. Відповідач, позов визнав, пояснивши, що він згоден сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою, оскільки він являється батьком дитини, яка проживає з позивачкою. Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому 25.12.2009 року народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями відповідача, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, довідкою про склад сімї (а.с.2-4). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює, фізично здоровий, інших утриманців не має. Також судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд, враховуючи думку сторін, вважає встановленим, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що з 22.01.2011 року вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] у них народився син [PERSON], який в теперішній час знаходиться на її утриманні, а відповідач проживає окремо та не надає належної матеріальної допомоги. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, і в своїх поясненнях підтвердила обставини викладені в заяві. Відповідач, позов визнав, пояснивши, що він згоден сплачувати аліменти у розмірі визначеному позивачкою, оскільки він являється батьком дитини, яка проживає з позивачкою. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони з 22.01.2011 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, в якому [INFO] народився син [PERSON], батьком якого є відповідач, однак він проживає окремо і не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає з позивачкою, що підтверджується поясненнями сторін, свідоцтвом про шлюб, свідоцтвом про народження дитини, довідкою про склад сім'ї (а.с.2-4). Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст.184 цього Кодексу. При цьому, визначаючи розмір аліментів, суд повинен врахувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює, займаючись підприємницькою діяльністю в сфері роздрібної торгівлі, фізично здоровий, інших утриманців не має. Також судом враховується і стан здоров'я та матеріальне становище дитини та позивачки. В силу положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. За таких обставинах, суд, враховуючи думку сторін, вважає встановленим, що відповідач, відповідно до Закону, повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач допомоги на утримання дітей добровільно не надає, тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дітей до досягнення ними повноліття. Відповідач згідно заяви просить слухати справу без його участі, на стягнення аліментів згоден. Дослідивши докази, перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з тих підстав, що з 01 жовтня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач є батьком неповнолітніх: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-КИ №250182, виданого Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №37, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №405482, виданого Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №863, і зобов`язаний їй надавати допомогу. На даний час діти знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач з моменту припинення сімейних стосунків матеріальну допомоги не надає. Системний аналіз \~ст.180, 192 СК України свідчить про те, що\~батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття і цей обовязок покладається як на матір, так в рівній мірі на батька.\~Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між сторонами, може бути згодом збільшений або зменшений за позовом платника або одержувача аліментів. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини. Ураховуючи вище зазначене, положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України, те, що відповідач батько дітей, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки. Відповідно до ст.ст. 79 та 217 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат і обумовлює допущення рішення суду до негайного виконання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2008 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач допомоги на утримання дитини добровільно не надає, тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення ними повноліття. Відповідач згідно заяви просить слухати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши докази, перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з тих підстав, що з 25 грудня 2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2008 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ №631705, виданого Криничанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №14, і зобов`язаний їй надавати допомогу. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач з моменту припинення сімейних стосунків матеріальну допомоги не надає. Системний аналіз \~ст.180, 192 СК України свідчить про те, що\~батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття і цей обовязок покладається як на матір, так в рівній мірі на батька.\~Крім того, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між сторонами, може бути згодом збільшений або зменшений за позовом платника або одержувача аліментів. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи вище зазначене, положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ст.7 СК України, те, що відповідач батько дитини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки. Відповідно до ст.ст. 79 та 217 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат і обумовлює допущення рішення суду до негайного виконання.

Outcome: approved