Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

У березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2013 року з [PERSON], на її користь стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісяця, починаючи з 21.10.2013 року до повноліття [PERSON]. До цього часу відповідач сплачує визначену рішенням суду суму коштів, проте позивачка уважає, що дана сума є мізерною по відношенню до встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та є недостатньою для забезпечення належного матеріального утримання дітей. Крім того, у 2016 році у [PERSON] було виявлено деформацію стопи та постановлено діагноз Плоско-вальусна деформація ступенів ІІІ ст., у зв'язку з чим для лікування та профілактики захворювання рекомендовано ортопедичне взуття, ЛФК, масаж, ортези, ортопедичні устілки, що потребує додаткових витрат. У зв'язку з наведеним позивач просить змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] та [PERSON], з твердої грошової суми - 700 грн. щомісячно на 1/3 частку всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] до суду подала заяву у якій просила справу слухати у її відсутність, вимоги викладені у позові підтримує у повному обсязі. Відповідач також подав до суду заяву у якій просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, просить їх задовольнити. Вивчивши позов, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з огляду на наступне. Згідно ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як достовірно встановлено з матеріалів справи, сторони від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], народження [INFO] та [PERSON], народження [INFO], про що свідчать свідоцтва про народження (а.с. 8). Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 28 жовтня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на неповнолітніх дітей - [PERSON], народження [INFO], та [PERSON], народження [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 700 (сімсот) гривень щомісяця, починаючи з 21.10.2013 і до досягнення [PERSON] повноліття (а.с. 7). Згідно довідки виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3190 від 16.03.2018 позивач [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] та має такий склад сім'ї: синів - [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). У 2016 році у неповнолітнього [PERSON] встановили діагноз Плоско-вальгусна деформація ступнів ІІІ ст., та надали рекомендації щодо лікування -ЛФК, масаж, ортопедичне взуття, устілки та ін., що потребує додаткових витрат (а.с. 14-17). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів отримувач аліментів може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Із змісту наведених положень ст.ст. 181, 192 СК України вбачається, що одержувач аліментів має право звернутись до суду з позовом як про зміну способу стягнення аліментів так і про зміну розмірі аліментів, що визначені рішенням суду. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 у справі 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Як встановлено, на підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 28.10.2013 з відповідача на користь позивача, на утримання синів [PERSON] та [PERSON], сплачує аліменти в розмірі 700 грн щомісяця. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Враховуючи викладене, а також те, що обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до норм чинного законодавства, покладено на обох батьків та зважаючи на встановлений Законом розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років, суд приходить до висновку, що сплата відповідачем аліментів, які визначені рішенням суду, на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 700 грн щомісячно, вочевидь не є достатнім розміром аліментів, який би забезпечував гармонійний розвиток дітей. За таких обставин, аналізуючи спірні правовідносини в контексті вказаних норм права, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що наявні підстави як для збільшення розміру аліментів, що стягнуті рішенням суду так і наявні підстави для зміни способу стягнення аліментів, оскільки змінились обставини, що впливають на визначений розмір аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а саме: з 1 січня 2018 року - 930 гривень, з 1 липня - 972 гривень, з 1 грудня - 1013,50 гривень. Частина 1 ст. 81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як було встановлено, відповідач працює по найму, має у власності нерухоме майно, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач у свою чергу рухомого та нерухомого майна у власності не має, однак працює медичною сестрою, отримує заробітну плату, проте на даний час не має можливості в повній мірі забезпечувати фізичний, духовний розвиток дітей з наступних підстав. У 2016 році у неповнолітнього сина позивачки [PERSON] встановили діагноз плоско-вальгусна деформація ступнів ІІІ ст., щомісячно в середньому [PERSON] витрачає на ліки і профілактичні засоби близько 2000 грн, це не рахуючи спеціальне ортопедичне взуття одна пара якого відповідно до сезону коштує від 1000 до 1500 грн. Окрім того, на елементарні речі повсякденного вжитку для належного утримання синів [PERSON] та [PERSON], а саме: одяг, засоби гігієни, шкільне та домашнє харчування, книги, додаткові навчальні матеріали, комунальні витрати, оскільки позивач винаймає житло, остання затрачає кошти у сумі більше 2000 грн, що підтверджується товарними чеками та квитанціями (а.с. 12-13, 17). Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачка потребує допомоги на утримання дитини, тому при визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, які впливають на визначення розміру аліментів, передбачені ст. 182 СК України, а саме те, що відповідач - платник аліментів, працює по найму, молодий вік, рівність прав та обов'язків обох батьків щодо утримання синів [PERSON] та [PERSON], матеріальний стан позивачки та відповідача, беручи до уваги положення ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, а також суд враховує і згоду відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначено рішенням суду. Отже з урахуванням встановлених вище обставин, суд вважає за необхідне змінити спосіб стягуваних з [PERSON] аліментів з твердої грошової суми на частку від його заробітку в розмірі 1/3 частини доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав неповнолітніх дітей, обов'язок по утриманню яких покладений на обох сторін по справі. При цьому у новому розмірі аліменти мають сплачуватись з дня набрання рішенням законної сили, що узгоджується з положеннями абз. 4 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року, а тому позов є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved