Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Мотивуючи свою заяву тим, що з 2010 року з відповідачем по справі мешкали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народився [PERSON] . Відповідач [PERSON] визнав його своїм сином, виявляв турботу про нього, однак протягом встановленого законодавством терміну не зареєстрував сина на себе, так як між ними виникла сварка та вони почали мешкати окремо один від одного. [PERSON] не з`являвся тривалий термін, тому вона вирішила оформити допомогу з народження дитини у зв`язку з чим 13.12.2011 року вона зареєструвала сина у Жовтневому відділі ДРАЦ КМУЮ у Дніпропетровській області по прізвищу матері, а відомості про батька в свідоцтві про народження записані відповідно до вимог ч.1 ст. 135 СК України. На даний час вона бажає, щоб син носив прізвище батька і мав з ним родинні відносини. Відповідач [PERSON] працює, є особою матеріально забезпеченою, а тому в змозі надавати синові матеріальну допомогу шляхом сплати аліментів, у зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання за загальними правилами позовного провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.07.2020 року справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивачка не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце судового засідання, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити . Відповідач в судове засідання не звився надав суду заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнав в частині батьківства. Заперечував проти стягнення аліментів у розмірі 25 відсотків. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно положень до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст. 124 Конституції України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. У пункті 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Приписами статті 263 ЦПК України закріплено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , та його батьками згідно свідоцтва про народження Серія [NUMBER] зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] (а.с.6). Згідно з відомостями Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00016299356 від 10.02.2016 року відомості про батька в свідоцтво про народження [PERSON] Серія [NUMBER] записані відповідно до ч.1 ст. 135 Сісейного Кодексу України ( а.с.7). [PERSON] та [PERSON] в період з 2010 року по 2015 рік мешкали без реєстрації за адресою: [ADDRESS] . В цей період [PERSON] народила сина [PERSON] , [INFO] . Вищевказані обставини зазначені у акті про фактичне місце проживання від 05.03.2020 року, посвідченого ТОВ «ЖИТЛОКОМЦЕНТ» ( а.с. 5). Позивачка [PERSON] та її син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 28, виданою КРИВОРІЗЬКОЮ ОБ`ЄДНАНОЮ ДОВІДКОВО-ІНФОРМАЦІЙНОЮ СЛУЖБОЮ ( а.с. 8). Відповідач [PERSON] визнає обставину, що він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] . Надав копію результатів дослідження аналізу ДНК на батьківство від 02 червня 2020 року, відповідно до якого виходячи з результатів дослідження, отриманих шляхом аналізу STR - локусів, ймовірність батьківства становить 99,999999%. Передбачуваний батько ( [PERSON] ) не виключається як біологічний батько тестованої дитини ( [PERSON] ). Ймовірність його батьківства в 66 493 745 690 разів вища, ніж у випадкового чоловіка загальної популяції (а.с.48-49). Правилами ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно із ч. 1ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Згідно п. 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за № 55/18793 на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Отже, підставою для внесення змін до актових записів цивільного стану є відповідне рішення суду, в якому зазначено, які саме зміни необхідно внести до того чи іншого актового запису цивільного стану. За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, приймаючи до уваги те , що відповідач визнав позовні вимоги та таке визнання не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб в суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання відповідача батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , підлягають задоволенню. Також підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка діє з 27 вересня 1991 року, «... держави учасниці признають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини...». За правилами статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного і соціального розвитку. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено: за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Приписами ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 Сімейного кодексу України) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Так, ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. За правилами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідач не обґрунтував, чому він не може сплачувати аліменти у 25 відсотковому розмірі. За таких обставин, з розрахунку на одну дитину та урахуванням того, що неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, батько участі в матеріальному забезпеченні дитини не приймає, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто з [INFO] . Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дітей за один місяць, згідно вимогам статті 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Крім того, враховуючи приписи статті 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок) - позовна вимога про визнання батьківства. Також, у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, таким чином, суд вважає необхідним стягнути із відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок), - позовна вимога про стягнення аліментів. На підставі викладеного,

Outcome: approved