Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-27 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулось до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягнути на свою користь з [PERSON] заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2002576926 від 07.02.2013 року у розмірі 24843,11 грн., зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 07 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту, згідно п.п.1.1, 1.2.1 якого, Банк надав позичальнику споживчий кредит загальною сумою 22370,75 гривень, який останній зобов'язався повернути, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором, а також виконувати інші умови договору, який діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань у повному обсязі, не пізніше 07 серпня 2014 року. У судове засідання представник позивача не з'явився, звернувшись до суду з клопотанням, у якому просить слухати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. У судове засідання відповідач не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відомості адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в місті Києві про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача судом отримані (а.с. 36). Відповідно ч. 6 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Відповідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідачу направлений судовий виклик телеграмою за його зареєстрованим місцем проживання, який за відсутності особи за такою адресою, вважається врученим належним чином. Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 07 лютого 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 2002576926 (а.с. 6-10). Згідно п.п. 1.1, 1.2.1 даного Договору Банк надав Позичальнику [PERSON] споживчий кредит загальною сумою 22370,75 гривень, а останній зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, інші платежі, визначені даним договором та Додатком №1 "Графік платежів", що є його невід'ємною частиною, а також виконувати інші умови договору. Пунктом 3.17 даного Договору сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі, при чому Позичальник зобов'язався повністю повернути Банку суму отриманого кредиту та виконати всі інші зобов'язання встановлені Договором не пізніше 07 серпня 2014 року, відповідно до п. 1.4.1 Кредитного договору. Пунктом 1.4.4. даного Договору визначено, що проценти за користування кредитом після закінчення строку дії пільгового періоду, строком 4 календарних місяців з дати укладення даного договору, сплачуються щомісяця одночасно з погашенням суми отриманого кредиту, виходячи з розміру процентної ставки, визначеної в п. 1.1. Договору (0,01% річних). Розмір щомісячних процентів, належних до сплати, зазначений в графіку платежів. Згідно п. 1.4.5. даного Договору, за обслуговування кредиту позичальник щомісяця, після закінчення строку дії визначеного цим договором пільгового періоду, одночасно з погашення суми кредиту і процентами сплачує комісію, розмір якої зазначений в графіку платежів (а.с. 10). Відповідач порушив свої зобов'язання за Договором про надання споживчого кредиту, тому, станом на 08.04.2014 року заборгованість [PERSON] за Договором №2002576926 складає 24843,11 гривень, яка складається з: залишку заборгованості за кредитом у сумі 22370,75 гривень; суми несплачених відсотків за користування кредитом у розмірі 1,92 гривень; комісії за РО у розмірі 2470,44 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.19). Згідно з умовами Договору факторингу №18/12/2013 від 18 грудня 2013 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» відступило, а Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за Кредитними договорами, укладеними з Боржниками, тому до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» щодо права вимоги до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту № 2002576926 від 07 лютого 2013 року, що підтверджується Витягом з Додатку до Договору Факторингу (а.с. 20-24). [PERSON] 23.12.2013 року було відправлено повідомлення Вих. №200071466 від 20.12.2013 року цінним листом з описом вкладення, про відступлення права вимоги та необхідність оплати протягом 10 днів з моменту отримання даного листа (а.с. 17). Станом на день розгляду справи, зазначена вимога з боку [PERSON], не виконана та відповідні суми простроченої заборгованості не сплачені. Таким чином, на підставі п.1.5.4 Договору про надання споживчого кредиту, факт невиконання [PERSON] умов Кредитного договору, дає право позивачу достроково вимагати виконання боргових зобов'язань за кредитом, за умови надсилання Вимоги рекомендованим листом. Судом об'єктивно встановлено, що між сторонами у справі на підставі укладених кредитних договорів виникли зобов'язання, за якими відповідачу були надані послуги, а останній зобов'язався їх оплатити на визначених умовах та у відповідний строк. Проте, всупереч взятим на себе зобов'язанням по виплаті кредитних коштів у визначені договором строки, відповідач їх належним чином не виконав, у зв'язку з чим у відповідача перед позивачем виникла прострочена заборгованість. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами, згідно ст. 629 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Ст. 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Враховуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що актами цивільного законодавства України сторонам договору надано право самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору. Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, тому позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати.

Outcome: approved