overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У грудні 2014 р. ПАТ «Дельта-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 2436,87 грн. та судовий збір - 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві надав згоду на розгляд справи за його відсутності і розгляд справи заочно. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 29 серпня 2011 року, на підставі заяви № 003-14548-290811 між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав Клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії з лімітом 3000 грн. строком Ліміту Кредитної лінії 364 календарних дні (п.п. 1.3.,1.5). Процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією встановлюється 0,0001 % річ0них, відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток (п. 1.6.1). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530,598,599 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до розрахунку позовних вимог, станом на 29 вересня 2014 р. загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 6387,18 грн. (а.с.6). Таким чином, суд вважає розрахунок обґрунтованим і позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на заявлену суму - 2436,87 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн., оскільки підтверждено відповідними документами. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

У грудні 2014 р. ПАТ «Дельта-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 3795,90 грн. та судовий збір - 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав у позовній заяві згоду на розгляд справи за його відсутності і розгляд справи заочно. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 07 листопада 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав останній кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії в загальному розмірі 30 000 грн. та встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 3000 грн. строком Ліміту Кредитної лінії 364 календарних дні (п.п. 1.3.,1.5). Процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією встановлюється 0,0001 % річних, відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток (п. 1.4.1). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530,598,599 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до розрахунку позовних вимог, станом на 29 вересня 2014р. загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 3795,90 (а.с. 10). Таким чином, суд вважає розрахунок обґрунтованим і позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на заявлену суму - 3795,90 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн., оскільки підтверждено відповідними документами. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

У грудні 2014 р. ПАТ «Дельта-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 4682,43 грн. та судовий збір - 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, в позовній заяві надав згоду на розгляд справи за його відсутності і розгляд справи заочно. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 23 березня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] укладений кредитний договір № 001-14548-230311, відповідно до якого Банк надав Клієнту кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії в загальному розмірі 30 000 грн. та встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 4000,00 грн. строком Ліміту Кредитної лінії 364 календарних дні (п.п. 1.3, 1.5). Процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією встановлюється 14,99 % річних, відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток (п. 1.4.1). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530,598,599 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до розрахунку позовних вимог, станом на 29 вересня 2014 р. загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 4682,43 грн. (а.с. 10). Таким чином, суд вважає розрахунок обґрунтованим і позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на заявлену суму - 4682,43 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

У грудні 2014 р. ПАТ «Дельта-Банк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] з вищезазначеними вимогами, якими просив стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором на загальну суму 8717,10 грн. та судовий збір - 243,60 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав у позовній заяві згоду на розгляд справи за його відсутності і розгляд справи заочно. Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини. 03 липня 2011 року між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та [PERSON] укладений кредитний договір, відповідно до якого Банк надав останній кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії в загальному розмірі 100 000 грн. та встановлює ліміт Кредитної лінії на рахунку в сумі 2900,00 грн. строком Ліміту Кредитної лінії 364 календарних дні (п.п. 1.3.,1.5). Процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією встановлюється 0,0001 % річних, відповідно до Тарифів на обслуговування платіжних карток (п. 1.6.1). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.ст. 526, 530,598,599 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом; зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Пунктом 2.4 Правил бухгалтерського обліку доходів і витрат банків України (затверджених постановою Національного Банку України №225 від 18 червня 2003 р.) передбачено отримання Банком доходу від різного роду комісій при виконанні кредитних договорів. Відповідно до розрахунку позовних вимог, станом на 12 вересня 2014 р. загальна заборгованість [PERSON] по кредитному договору становить 8942,10 грн., що складається з: тіла кредиту - 5615,04 грн., простроченого тіла кредиту - 984,96 грн., комісій - 2117,10 грн., пені - 225,00 грн. (а.с. 6). Разом з тим, виходячи з позовних вимог, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість лише на суму 8717,10 грн. без врахування суми пені (а.с. 2). Оскільки суд розглядає позовні вимоги в пред'явлених межах, то ці вимоги з огляду на вищезазначене підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає розрахунок обґрунтованим і позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на заявлену суму - 8717,10 грн. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати у розмірі 243,60 грн., оскільки підтверждено відповідними документами. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

У грудні 2014р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача 102грн на відшкодування збитків, завданих рибним запасам України внаслідок порушень правил рибальства, що мало місце 01.07.2013р. під час незаконного лову відповідачем риби. У судовому засіданні представник позивача був відсутній, надав заяву про підтримку позову і розгляд справи без його участі. Відповідач, у встановленому порядку повідомлений про час і місце судового розгляду, до суду не з'явився вдруге. За таких обставин суд за згодою позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 01.07.2013р. о 20.00год. на Бузькому лимані, м.Миколаїв, М.Корениха, відповідач [PERSON] здійснював незаконний лов водних ресурсів шляхом вилову риби промисловим знаряддям ловлі - сіткою месиновою, без дозволу на промисел риби, чим порушив п.3.15 Правил рибальства. Зазначене встановлено 19.08.2013р. постановою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 19.08.2013р. (справа №3/487/1815/13), якою на відповідача за ч.4ст.85 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу 340грн. Зазначеними неправомірними діями відповідача рибному господарству держави заподіяна шкода, розмір якої відповідно до Такс …, затверджених постановою Кабінетом Міністрів України №1209 від 21.11.2011р., складає 102грн. Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Отже, у відповідності зі ст.1166 ЦК України, положень Закону України "Про тваринний світ", Правил рибальства України, з відповідача слід стягнути на користь держави на відшкодування заподіяної шкоди зазначену суму. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави також належить стягнути судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

У грудні 2014 р. позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що сторони шлюбні стосунки не підтримують тривалий час, на протязі останніх років не бачились, відповідач виїхав до іншого міста, де фактично проживає з іншою жінкою. Враховуючи, що відповідач не надає згоди на розірвання шлюбу в органах РАГСУ- позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом, а оскільки за своїм станом здоров"я вона не може виїжджати до місця проживання відповідача - вона звернулась до даного суду за своїм місцем реєстрації. В судове засідання позивач надала письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти заочного розгляду не заперечувала, просила після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що є розписки про отримання судової повістки, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у Київському відділі реєстрації актів громадянського стану м. Харкова 17.09.1982 р., від шлюбу мають повнолітніх дітей. На протязі останніх років проживають окремо, шлюбні відносини не підтримують, ведуть окреме господарство. Суд вважає, що в наданні сторонам строку для примирення немає підстав, оскільки встановлено, що подальше сумісне життя та збереження шлюбу неможливо. Вимоги щодо розподілу майна не пред"являлись. Таким чином, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, встановивши, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін, вважає за необхідне позов задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

У грудні 2014 р. позивачка звернулася до суду із позовом, яким просила визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], оскільки з січня 2014р. відповідач за даною адресою не проживає. В подальшому уточнила позов, і як підставою для втрати відповідачем право користування вказала зміну її власника з [PERSON] на [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовані тим, що зазначену квартиру вона придбала 26 листопада 2014р. у [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON], при цьому відповідач [PERSON] з реєстрації за даною адресою не знявся, а в квартирі не проживає. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, пояснила, що зняти відповідача з реєстрації неможливо, оскільки він знаходиться за межами України. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання про необхідність позов задовольнити. З копії договору купівлі-продажу від 26 листопада 2014 р. вбачається, що [PERSON], яка діяла від свого імені та, на підставі довіреності, від імені [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2661. (а.с. 5). З довідки ЖКП ММР «Південь» від 11 грудня 2014р. вбачається, що в зазначеній квартирі зареєстрований колишній власник [PERSON] (а.с. 8). Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.11.2014р., право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON], (а.с. 7). Відповідно акту про не проживання, складеного 29 листопада 2014р. [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживає в зазначеній квартирі з січня 2014 року (а.с. 14). Аналізуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що між сторонами склалися правовідносини як власника та колишнього власника житла. Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно у власність другій стороні, а покупець приймає майно і сплачує за нього певну суму. Виходячи зі змісту статті 346 ЦК України, право власності [PERSON] на квартиру припинено внаслідок продажу квартири [PERSON] Інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013р. "Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав" втрату права користування житловим приміщенням визначено як наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. За такого, власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування Враховуючи наведене, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

У грудні 2015\~р. [PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житлом за адресою: [ADDRESS]. Від [PERSON] заяви про визнання позову або заперечень проти позову не надходило. Судом з'ясовано, що [PERSON] як спадкоємець [PERSON] набула у власність квартиру за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом від 29.11.2011\~р. про право на спадщину за заповітом та витягом від 09.12.2012\~р. про державну реєстрацію прав (а.\~с.\~8, 10). У зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою від 09.12.2015\~р. №\~220, виданою Міським комунальним підприємством "Житловик" (а.\~с.\~7). З цієї довідки та змісту позовної заяви вбачається, що [PERSON] є рідним братом [PERSON], тобто їх матір'ю є [PERSON]. Частиною першою статті 401, частиною першою статті 402 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Частиною першою статті 405 Цивільного кодексу України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи зазначені норми Цивільного кодексу України, зважаючи на зміст позовної заяви та встановлені вище обставини, Суд вважає, що право [PERSON] на користуванням житлом за адресою: [ADDRESS] (сервітут), виникло на підставі закону як у члена сім'ї власників цього житла [PERSON] (матері), а після її смерті [PERSON] (рідної сестри). Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS], вона не бачила років шість вісім, де він проживає їй не відомо. Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживав жодного дня, де він проживає їй невідомо. Судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що [PERSON] у житлі за адресою: [ADDRESS], відсутній з поважних причин. Частиною другою статті 405 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як член сім'ї власника житла за адресою: [ADDRESS], який був відсутній у цьому житлі без поважних причин понад один рік, втратив право користування цим житлом. Таким чином позов [PERSON] ґрунтується на вимогах законодавства України, а відтак підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

У грудні 2015 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь з грудня 2015 р. на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO] аліменти в розмірі ? частини всіх доходів відповідача до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що дитина знаходиться на її утриманні. В судовому засідання позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що проживає окремо від відповідача, дитина знаходиться на її утриманні. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся. Суд, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2009 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015р. шлюб між сторонами розірвано, за рішенням суду, позивачці відновлено дошлюбне прізвище "[PERSON]" (а.с. 3). Сторони мають сина, [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Дитина зареєстрована ралом з матір'ю (а.с. 13). Частиною 1 ст. 180 СК України встановлений обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 СК України передбачено, що спосіб виконання цього обов'язку визначається батьками самостійно - за домовленістю, або за рішенням суду, який присуджує кошти на утримання дитини (аліменти) у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців і інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи встановлені судом обставини, суд вважає за можливе присудити позивачці аліменти на утримання дитини в розмірі ? частки щомісячного заробітку (доходу) батька, але не менш, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку згідно ч. 1 ст. 182 СК України. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави за ставкою передбаченою ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved