overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2012 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від шлюбу сторони дітей не мають. Посилаючись на те, що подружнє життя у них не склалося, що шлюбні відносини між ними фактично припинилися з 2012 року, подальше спільне проживання та примирення між ними є неможливими, просила розірвати шлюб. У судове засідання позивачка не з"явилася, надала суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує в повному обсязі та просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з"явився, надав суду заяву, в якій позов визнав та просив розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із вимогами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом установлено, що 11 серпня 2012 року між сторонами було укладено шлюб, про що свідчить свідоцтво про шлюб від 11 серпня 2012 року актовий запис № 1169 (а.с. 4). Від шлюбу сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися з 2012 року, спільне господарство вони не ведуть. Примирення сторін є неможливим. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя неможливе, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-02 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON], мотивуючи його тим, що 08 листопада 2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Кошелівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, про що зроблено актовий запис за № 6. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні. Подружнє життя з відповідачем не склалось, із його вини сім"я розпалася. Шлюбні відносини між ними припинились з січня 2011 року. Відповідач був засуджений і на даний час відбуває покарання в Бердичівському виправному центрі № 108 Житомирської області. З того часу він матеріальної допомоги на утримання дитини не надає і в добровільному порядку цього робити не бажає. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина, в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися, надали суду письмові зави, в яких просять проводити розгляд справи без їх участі, позивачка позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає , що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Кошелівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області, сторони уклали шлюб 08.11.2008 року, про що в книзі реєстрації актів про шлюб зроблено запис за № 6. Судом встановлено і це вбачається з копії свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] від 24.02.2009 року, що батьком [PERSON] записаний відповідач [PERSON] Про те, що [PERSON], перебуває на утриманні своєї матері [PERSON] свідчить довідка № 440 від 20.10.2014 року, видана виконкомом Кошелівської сільської ради Червоноармійського району Житомирської області. Враховуючи зазначене, суд вважає стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його щомісячного доходу (заробітку), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення ним повноліття. При зверненні до суду позивачка звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує його з відповідача в сумі 243 грн. 60 коп. на користь Червоноармійського районного суду Житомирської області.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

У жовтні 2014 року до суду Жовтневого району міста Харкова звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] та просив ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між ними. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що шлюб з відповідачем зареєстровано 06 липня 1990 року Палацем одруження «Центральний» м. Харкова, актовий запис № 1385. Від цього шлюбу мають одну неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, вони не змоги створити гарне подружжя, тому що мають різні погляди на життя, що призвело до взаємного відчуження та не бажання далі підтримувати шлюбні відносини. Шлюбно-сімейні відносини припинені, проживають разом, однак спільне господарство не ведуть. Як зазначив позивач, їх сім'я розпалась і поновленню не підлягає, в зв'язку з чим просить розірвати шлюб з відповідачем. В судове засідання позивач з'явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої просить провести розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явилася, в справі є заява, відповідно до якої вона просить слухати справу у її відсутність, позов визнає у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 06 липня 1990 року Палацем одруження «Центральний» м. Харкова, актовий запис № 1385, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Від цього шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбно-сімейні стосунки припинені, проживають разом, однак спільне господарство не ведуть, сім"я розпалась та поновлена бути не може. Сторони вважають, що сім"я розпалася та поновлена бути не може. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що має суттєве значення. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що відповідач позов визнав і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, пояснення сторін свідчать про те, що вони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, не мають намір відновлювати сім'ю, досягнення згоди щодо усіх питань, пов'язаних з розірванням шлюбу, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами і збереження їх сім'ї виключається і шлюб між ними має бути розірваний.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

У жовтні 2014 року Концерн „Міські теплові мережі" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у розмірі 5523 грн. 37 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ним здійснюється постачання теплової енергії, відповідач отримує послуги з централізованого опалення житлового приміщення та гарячого постачання на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.09 «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг». Внаслідок того, що відповідач не належним чином виконує своїх обов'язків по сплаті послуг з централізованого опалення житлового приміщення та гарячого постачання, утворилась заборгованість за період з 01.01.2009 року по 01.07.2014 року у розмірі 5597 грн. 66 коп., але у зв'язку із тим, що відповідач здійснив часткову оплату за надані послуги то його заборгованість складає 5523,37 грн., яку позивач просить стягнути з відповідачів разом із понесеними судовими витратами в розмірі 243,60 грн. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до п.9 ст.74 ЦПК України відповідач викликався до суду через оголошення у газеті Запорізької обласної ради та обласної державної адміністрації „Запорізька правда" №127-128 (23508-23509), номер якої вийшов 06 листопада 2014 року, але в судове засідання останній не з'явився. На підставі вищезазначеного, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що позивачем надавались послуги з централізованого опалення житлового приміщення та гарячого постачання, відповідач їх одержував і не відмовлявся від них. Крім того, на якість наданих позивачем послуг заяв та скарг від відповідачів за період отримання них комунальних послуг не надходило, акти про неякісні послуги з централізованого опалення житлового приміщення та гарячого постачання не складалися. Загальні положення про плату за комунальні послуги та строки їх внесення передбачені ст.ст.67, 68 Житлового кодексу України. Відповідач користуються комунальними послугами, однак оплату не вносять в повному обсязі. В результаті невиконання обов'язків у відповідача утворилась заборгованість, яка за період з 01.01.2009 року по 01.07.2014 року становить у розмірі 5597,66 грн., але у зв'язку із тим, що відповідачі здійснили часткову оплату за надані послуги то їх заборгованість складає 5523,37 грн. Факт не повного внесення відповідачами оплати за комунальні послуги підтверджується розрахунками, наданими позивачем. В добровільному порядку спір не вирішено. Суд, аналізуючи і оцінюючи докази по справі, приходить до висновку, що вони достовірні, допустимі, повністю підтверджують законність, обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

У жовтні 2014 року ПАТ „ Дельта Банк " (далі Банк) звернулось до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог вказувало, що між Банком та [PERSON] 30.03.2013 року був укладений кредитний договір №002-22050-30032013. Позичальник зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 22.07.2014 року [PERSON] допустив заборгованість за сумою кредиту - 10317,92 грн., заборгованість за відсотками - 0,67 грн., заборгованості за комісіями - 2231,71, а в загальній сумі 12 550,30 грн., яку просить стягнути з відповідача. Крім того просить стягнути сплачені при подачі позову судові витрати. Представник позивача в позовній заяві просив слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження і підлягають задоволенню. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. 30.03.2013 року між ПАТ „ Дельта Банк" та [PERSON] укладено договір № 002-22050-30032013, за яким Банк надав кредит на споживчі цілі. Позичальник зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 22.07.2014 року [PERSON] допустив заборгованість за сумою кредиту - 10317,92 грн., заборгованість за відсотками - 0,67 грн., заборгованості за комісіями - 2231,71,а в загальній сумі 12 550,30 грн.. Ці обставини підтверджуються матеріалами справи, зокрема кредитним договором, який на день розгляду справи не визнаний недійсним, розрахунком заборгованості. Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно із ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Судові витрати по справі - 243 грн. 60 коп., сплачені позивачем при подачі позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

У жовтні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом про стягнення з [PERSON] заборгованості у розмірі 16 606грн. 94коп. посилаючись на те, що [PERSON] 29 серпня 2007 року отримав кредит у розмірі 5 000 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Внаслідок неналежного виконання взятих на себе зобов'язань станом на 30 вересня 2014 року за відповідачем рахується вищевказана заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відбповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про підставність позову і необхідності його задоволення, виходячи із слідуючого. Відповідно до підписаної заяви позичальником [PERSON] разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою» [PERSON] 29 серпня 2007 року отримав кредит у розмірі 5 000 грн. із зобов'язанням його повернення та сплатою відсотків у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Із довідки-розрахунку вбачається, що загальна сума заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 30 вересня 2014 року становить 16 606грн. 94коп. (шістнадцять тисяч шістсот шість гривень дев»яносто чотири копійки) яка складається з 4 203грн. 44коп. - заборгованості за кредитом, 8 488грн. 61коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом, 2 647грн. 89коп. - заборгованості пені та комісії за користування кредитом, 500грн. - штраф (фіксована частина), 767грн. - штраф (процентна складова). Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностроння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Таким чином, вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитом є підставними і такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач [PERSON] звернулась до Жидачівського районного суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], мотивуючи позовні вимоги тим, що 16.03.2013 року уклала із ним шлюб. Дітей від шлюбу у них немає. Спільне життя із відповідачем не склалось, оскільки відповідач не поважав її як жінку, часто влаштовував безпричинні сварки, чинив на неї фізичний тиск. Вважає, що шлюб існує формально і його слід розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON], будучи у встановленому порядку повідомлений про час та місце судового розгляду, до суду двічі не з"явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутності не подав, у зв"язку з чим, суд, ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із свідоцтвом про одруження серія [NUMBER], яке видано виконавчим комітетом Володимирецької сільської ради Жидачівського району Львівської області 16..03.2013 року, [PERSON] та [PERSON] 16.03.2013 року уклали шлюб, актовий запис № 4 та після реєстрації шлюбу дружині залишено прізвище [PERSON] ь(а.с.6). Відповідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до збереження шлюбних стосунків чи їх припинення є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі матеріалів справи встановлено, що відносини між сторонами не склалися, вони не підтримують нормальних відносин, фактично з часу реєстрації шлюбу сімейні відносини між сторонами відсутні. Позивач не має бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недо Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у позивача відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 березня 2013 року він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання свого сина [PERSON], [INFO] на час його навчання, у розмірі ? частини всіх видів заробітку оскільки той, досягнувши повноліття навчався на денному відділенні Національного університету біоресурсів і природокористування України "Ірпінський економічний коледж" і потребував його матеріальної допомоги. Оскільки у серпні 2014 року його син, [PERSON] отримав академічну відпустку за місцем навчання терміном на 1 рік і на даний момент фактично не навчається просив припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача. Позивач в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов визнав. Дослідивши письмові докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 07 березня 2013 року позивач з 12 липня 2012 року сплачує аліменти на користь [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісячно, на час навчання, до досягнення ним 23 років, а саме до 06 грудня 2016 року (а.с.7). Відповідно до ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Оскільки відповідач позов визнав і визнання позову не суперечить закону, не порушує права інших осіб, то суд вважає, що позов необхідно задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій вказав, що між ним та відповідачкою 06.10.2001 було укладено шлюб, зареєстрований Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 05. Від шлюбу мають неповнолітнього сина, [PERSON], 2002 року народження, який на теперішній час проживає разом з відповідачкою. Шлюбні відносини подружжя не підтримує з березня 2014 року. Подальше сумісне життя і примирення між ними позивач вважає неможливим, спільне господарство не ведеться, спір про розділ майна відсутній. У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, в ньому зазначених. Судові витрати просив залишити на свій рахунок. Відповідач позов визнала, зазначивши, що вона втратила любов та повагу до чоловіка, вони мають різні погляди на життя. Дитина після розлучення проживатиме разом з нею. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище, набуте під час державної реєстрації шлюбу. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 03 жовтня 2001 року Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 05 (арк.с.6). Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO] (копія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 26.02.2002 Любимівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 03) (арк.с. 4). Після розірвання шлюбу дитина буде проживати разом з матір'ю. Враховуючи обставини, що сторони подружні стосунки не підтримують з березня 2014 року, не мають наміру на збереження шлюбу, суд доходить висновку про те, що сім'ю зберегти немає можливості, тому шлюб розриває. Відповідно до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Згідно заяви відповідача суд залишає [PERSON] після розірвання шлюбу прізвище, набуте під час реєстрації шлюбу - "[PERSON]".

Outcome: approved