Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

\-\-Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що її батьками [PERSON] та [PERSON] у 1950 році був побудований житловий будинок, розташований по [ADDRESS], на земельній ділянці з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Мати [PERSON] померла [INFO] року. Після її смерті, батько позивачки [PERSON] своєчасно прийняв спадщину, так як проживав разом з нею по день смерті. Інших спадкоємців які б отримали спадщину та які б мали право на обов'язкову частку у ній після смерті матері [PERSON] немає. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO]. За роки життя він не встиг оформити право власності на будинок у встановленому законом порядку. За період життя, останній уклав на ім'я позивача заповіт, яким передав їй усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати за законом на день смерті, а також на що буде мати право. На підставі рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 04.05.2015 року позивачці надано додатковий строк для прийняття спадщини один місяць. Протягом даного терміну остання прийняла спадщину шляхом звернення з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса. Останній в свою чергу 31.03.2015 року відмовив їй у наданні свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений житловий будинок у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на будинок, у зв'язку з чим змушена була звернутися до суду за захистом свого права з вимогою визнати за нею право приватної власності вищевказане домоволодіння. Позивачка в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про місце та час розгляду справи, натомість від представника позивача надійшла до суду заява, в якій просить розглянути справу у його відсутності, також зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та просить винести рішення виходячи з доказів наведених у матеріалах справи. Також не заперечує щодо вирішення заочного рішення. Відповідач - Байраківська сільська рада Герцаївського району Чернівецької області в судове засідання свого представника не направила, однак подала суду письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника, також зазначивши що позов повністю підтримують та проти його задоволення не заперечують. Суд, дослідивши письмові матеріали по справі, з урахуванням пояснень сторін, прийшов до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що згідно довідки Байраківської сільради №548 від 06.04.2015 року, у 1950 році батьками позивачки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було закінчене будівництво житлового будинку, який розташований на сьогоднішній день в [ADDRESS] на земельній ділянці виділеної з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку. Згідно даних погосподарської книги особовий рахунок [NUMBER], земле кадастрової книги №23/183, зазначений житловий будинок значиться зареєстрованим у сільській раді за батьком позивачки. Згідно технічного паспорту на житловий будинок [ADDRESS] дане домоволодіння складається з: житлового будинку літ. «А» загальною площею 33,00 кв.м., житловою площею 14,70 кв.м.; сараю літ. «Б» загальною площею 44,00 кв.м.; криниці №1; огорож №2,3. Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану № 00015240707 від 07.04.2015 року, шлюб між батьками позивачки був укладений 04.03.1948 року та був зареєстрований виконавчим комітетом Байраківської сільської ради Герцаївського району за актовим записом №06. Згідно ст. 125 Кодекс законів про сім'ю, опіку, шлюб і акти громадянського стану УРСР від 30 травня 1926 р., який діяв на момент державної реєстрації у виконкомі Байраківської сільської ради спірного домоволодіння, майно, нажите подружжям спільною працею в період зареєстрованого шлюбу вважається таким, що належить обом із подружжя на правах спільної власності в рівних частках (ст.61-65 ЦК УРСР). Відповідно до ст.22 Кодексу по шлюб та сім'ю від 20.06.1969 року, який діяв в період проживання батьків позивача у шлюбі, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Оскільки будинок побудований за період проживання батьків позивачки у шлюбі, їм належав житловий будинок на праві спільної сумісної власності подружжя. [INFO] року мати позивачки [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 04.05.2005 року виконкомом Байраківської сільської ради Герцаївського району. Згідно довідки Байраківської сільської ради Герцаївського району №457 від 06.04.2015 року, батько позивачки [PERSON], своєчасно прийняв спадщину після смерті [PERSON], так як постійно проживав разом з нею по день смерті в [ADDRESS], у спірному житловому будинку, розташованого по [ADDRESS]. Інших спадкоємців які отримали спадщину після смерті матері позивачки та які б мали право на обов'язкову частку у її спадковому майні немає. Спадкова справа на ім'я [PERSON] заведена не була, оскільки ніхто зі спадкоємців не звертався з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується інформаційною довідкою №40509434 від 27.05.2015 року, з якої вбачається, що інформація про відкриття спадкової справи на [PERSON] в спадковому реєстрі відсутня, а отже, [PERSON] прийняв спадщину на ? частини вищезазначеного житлового будинку, що належало дружині на праві спільної сумісної власності подружжя. [PERSON], [INFO] року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого 26.07.2005 року виконкомом Байраківської сільської ради Герцаївського району. За період життя, останній не встиг оформити у встановленому порядку правовстановлюючі документи на вищевказане домоволодіння. За період життя, 29.11.2002 року останній уклав на ім'я позивачки заповіт, яким передав їй усе своє майно, де б воно не знаходилось, і з чого воно б не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати за законом на день смерті, а також на що буде мати право. Згідно рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 04.03.2015 року по цивільній справі ЄУН 714/553/15-ц, [PERSON] було надано додатковий строк - 1 місяць після набрання рішення законної сили, для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. В свою чергу остання прийняла спадщину у встановленому законом порядку, шляхом звернення з зазначеною заявою до державного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу у наданий їй термін. З матеріалів спадкової справи №118/2013, заведеної 24.06.2005 року до майна померлого [PERSON] встановлено наступне. Згідно довідки Байраківської сільської №548 від 06.04.2015 року, спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є: донька - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO]; син - [PERSON], [INFO], донька - [PERSON], [INFO] Осіб які б мали право на обов'язкову частку у спадковому майні мого батька на день його смерті немає. Згідно довідки Байраківської сільради №549 від 06.04.2015 року позивачка являється єдиною спадкоємицею, яка своєчасно прийняла спадщину за заповітом після смерті її батька. Інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, що підтверджується їхніми заявами. Відповідно до змісту ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування, права та обов'язки спадкодавця переходять до спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Державний нотаріус своєю постановою № 96/02-31 від 31.03.2015 року відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок, потрібних для вчинення нотаріальних дій. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Право на спадкування мають особи, визначені в заповіті, а у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від неї, право на спадкування одержують спадкоємці за законом (ст. 1223 ЦК України). Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР 1922 року, який був чинним на час побудови спірного жилого будинку, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року) і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] побудований на відведеній в установленому порядку на земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, зареєстрований з 1950 року в сільській раді за покійним батьком позивачки - [PERSON], також беручи до уваги, що будинок побудований за період проживання останнього у шлюбі з [PERSON], то з того часу останні були співвласниками цього житлового будинку. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, та згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що за позивачкою слід визнати право власності на вищезазначений спірний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. Водночас, суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить законові, а також правам та інтересам сторін. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевказане,

Outcome: approved