Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення коштів за договором зберігання, мотивуючи свої вимоги тим, що раніше її батько - [PERSON], мав у власності квартиру [ADDRESS]. На початку 2015 року він вирішив продати дану квартиру, проте за станом здоров'я самостійно цього зробити не міг, у зв'язку з чим доручив цю справу своїй дочці - [PERSON], тобто позивачці. Для вповноваження її з метою продажу квартири батько надав їй довіреність, яку 26.03.2015 вони посвідчили у приватного нотаріуса Покровського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] Надалі, 20.02.2016 позивачкою, з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], що належала її батькові на праві власності. На підставі укладеної угоди нею від покупця отримано грошові кошти у сумі 18500 (вісімнадцять тисяч п'ятсот) доларів США. Оскільки вона ще деякий час планувала перебувати у місті Дніпропетровську, вирішила передати вказані грошові кошти людині з числа жителів смт. Покровське для перевезення у вказане селище та подальшого зберігання. З даною метою вона звернулась до [PERSON], який був їй достатньо знайомим, а також був другом дитинства її рідного брата, який на даний час проживає у місті Красноармійську Донецької області. 23.02.2016 у присутності свідків нею та [PERSON] було складено та підписано відповідачем розписку про передачу грошових коштів останньому у сумі 18500 доларів США для подальшого зберігання. Строк повернення грошових коштів у розписці сторони не зазначили. Після цього, близько через тиждень вона прибула з міста Дніпропетровська в смт. Покровське. Одразу вона не звернулась до [PERSON] з проханням повернути кошти, оскільки побоювалась легковажної їх розтрати з боку членів їх сім'ї. Уточнивши у [PERSON], що з грошима усе гаразд, вони надалі перебували у нього на зберіганні. Будь-яких проблемних питань щодо їх тримання у себе [PERSON] не висловлював. Більше того, у квітні 2016 року на протязі близько тижня вона жила вдома у [PERSON] У той час грошові кошти зберігались у [PERSON], ніяких перепон щодо цього тоді не існувало. Проте, після травневих свят вона зателефонувала [PERSON] поцікавитись, чи все гаразд з її грошовими коштами, але останній на дзвінок не відповів. 17.05.2016 вона прийшла до [PERSON] додому та побачила, що останній знаходиться в ліжку з важкими опіками. На запитання що з ним трапилось, [PERSON] відповів, що обпікся кип'ятком. В ході розмови з [PERSON] вона виявила бажання забрати грошові кошти у сумі 18500 доларів США, які раніше надала йому на зберігання, проте [PERSON] повідомив, що вказаних грошей у нього немає та він не знає, куди вони поділись. Надалі під час з'ясування обставин зникнення грошей виявилось, що [PERSON] на ніч вхідні двері у своєму будинку, де зберігав гроші, взагалі не зачиняв. Після зникнення грошових коштів [PERSON] не повідомив про це ані позивачку, як їх власника, ані викликав та не повідомив працівників поліції на випадок, якщо ними заволоділи сторонні особи злочинним шляхом. До цього часу жодної копійки [PERSON] з числа грошей, що були у нього на зберіганні, їй не повернуто. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Пояснила, що продала квартиру свого батька, та так як отримала велику суму грошей, попросила свого знайомого [PERSON] перевезти їх в смт. Покровське та зберігати в себе, на що вони склали розписку. Коли вона звернулася до [PERSON] щоб забрати свої гроші він сказав, подивитися в дивані, коли вона подивилася під диван побачила, що пакет в якому знаходилися гроші пустий. Представник позивачки повністю підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав та поясни в суду, що дійсно [PERSON] продала квартиру в м. Дніпропетровськ та попросила його перевезти гроші в смт. Покровське, на що він підписав розписку. Гроші які йому дала [PERSON] він не перераховував. Гроші він заховав в дивані в себе в будинку, вхідні двері він ніколи не закривав на замок так як в нього нічого не було. Коли до нього прийшла [PERSON] забрати гроші, їх не було в дивані, де вони ділися йому не відомо. Напередодні того як до нього прийшла [PERSON] за грошима до нього додому приходив, якийсь чоловік з жінкою, та здійснили підпал, факт того, що пропали кошти він пов'язує з підпалом. Відразу не звернувся до поліції, так як дуже злякався. На даний час заведено кримінальне провадження за фактом підпалу та викрадення грошей. Свого підпису на розписці не заперечував, гроші отримував. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.02.2016 року між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено розписку зберігання грошових коштів з якої видно, що [PERSON] вручила на зберігання 23.02.2016 року [PERSON], гроші за продаж однокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] в сумі 18500 доларів США, що підтверджується розпискою від 23.02.2016 року, складеною при трьох свідках. (а.с. 8). Позивачка зверталася до відповідача із вимогою про повернення грошових коштів, але до цього часу гроші не повернуто, зобов'язання за договором відповідачем не виконані, що було не заперечено сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов'язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності. Частинами 1, 2 статті 938 ЦК України передбачено, що зберігач зобов'язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання. Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов'язаний зберігати річ до пред"явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно із вимогами ст.. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Як передбачено ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). З наведеного вище можна зробити переконливий висновок про те, що сторонами було дотримано усіх умов договору, він відповідає вимогам діючого законодавства. Але при цьому відповідачем не виконуються умови даного Договору, на вимогу позивачки грошові кошти не повертаються. Як визначено ч. 1 ст. 949 ЦК України, відповідач зобов'язаний повернути позивачці майно, що було передано на зберігання, зокрема, відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку про обґрунтованість та під ставність позовних вимог [PERSON] які полягають у зобов'язанні відповідача повернути грошові кошти, отримані за договором. Ще однією підставою для задоволення позовних вимог є визнання позову відповідачем в повному обсязі і беззастережно. Так згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 4698,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved