Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-02 00:00:00

Позивач просить постановити рішення, яким виключити відомості про [PERSON] , жителя [ADDRESS] ,як батька дитини [PERSON] , [INFO] , з актового запису про її народження №6 складеного 26 травня 2008 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Стягнути з відповідачки судові витрати, які складаються із судового збору та послуг адвоката. Свої вимоги мотивує тим , що у другій половині 2007 року він познайомився із відповідачкою [PERSON] , у них склалися відносини. Згодом відповідачка повідомила, що вона вагітна, [INFO] народилася дитина [PERSON] . Оскільки відповідачка його запевнила, що він являється батьком дитини, то з її ініціативи 07.11.2013 року вони спільно подали заяву про визнання батьківства до органу РАЦС. Проте йому недавно стало відомо, що кровне споріднення між особою, записаною батьком дитини і [PERSON] , відсутнє. У разі доведеності ним цієї обставини у нього відновиться порушене право про зазначення його батьком дитини у свідоцтві про народження [PERSON] . У зв`язку з наведеним він бажає, щоб його дані були виключенні із актового запису про народження дитини. Згідно свідоцтва про народження дитини [PERSON] актовий запис № 6, складений 26 травня 2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] , та представник позивача - [PERSON] (ордер серії ІФ №101506 а.с.11) в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на вищевикладені обставини. Просили позов задоволити. Оскільки відповідачка [PERSON] в судовому засідання визнала , що він не являється батьком [PERSON] , [INFO] , просили не розглядати їх клопотання про призначення судової молекулярно-генетичної експертизи. Позивач [PERSON] додатково пояснив, що з відповідачкою [PERSON] він познайомився в другій половині 2007 року. Про те, що вона вагітна, йому не було відомо. З відповідачкою він зустрічався приблизно три рази. Під час даних зустрічей , у них були статеві відносини. Потів вони розійшлись і зустрілись знову приблизно в 2009-2011 роках. Про те, що у відповідачки є дитина, йому не було спочатку відомо. Приблизно з 2011-2012 року вони з [PERSON] почали проживати як одна сім`я. [INFO] у них народився син [PERSON] , хоч з метою отримання державної допомоги у свідоцтві про народження [PERSON] , батьком вказано- [PERSON] . Відповідачка повідомила його, що він являється батьком [PERSON] , а тому 07 листопада 2013 року вони звернулись в органи РАГС з спільною заявою про визнання батьківства, щодо малолітньої [PERSON] . Відповідачка [PERSON] та представник відповідачки - [PERSON] (ордер серії ІФ №106654 а.с.41) , в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечила проти їх задоволення, з підстав викладених у відзиві на позов. В поданому відзиві відповідачка [PERSON] зазначила, щовимоги позивача не можуть бути задоволені, факти викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи, та й сама позовна заява виготовлена з порушеннями норм ЦПК України. Зокрема в позовній заяві відсутнє будь яке обґрунтування позовних вимог, не наведено жодного факту, доказу яким підтверджується той факт що позивач познайомився з нею до народження дочки [PERSON] . Не витримує ніякої критики твердження позивача, викладене в позовній заяві, що вона з ним познайомилась в другій половині 2007 року і що з того часу підтримувала з ним якісь стосунки. Це цілковита нісенітниця. До народження дочки [PERSON] і після її народження, до літа 2009 року вона проживала виключно у с.Сенечів. Вона познайомилась з позивачем у грудні 2011 року в м.Долина, коли повернулась з заробітків з Чехії. Ідея записати [PERSON] батьком її дочки [PERSON] , [INFO] , належить їм обом. Дане рішення виникло під час обговорення майбутнього [PERSON] , її навчання в школі, щоб зняти можливі запитань до [PERSON] відносно її батька, які могли виникнути у вчителів та однокласників. Таким чином відомості про те, що позивач не являється біологічним батьком дочки [PERSON] йому були відомі на час звернення до органів ЗАГСу 07.11.2013 року з заявою про визнання його батьком дочки [PERSON] . Відповідно до ч.5 ст.136 СК України - особа, яка записана батьком дитини не має права оспорювати батьківство, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (а.с.29-30). Крім цього відповідачка [PERSON] суду пояснила, що з позивачем [PERSON] вони познайомилась 22.12.2011 року - це був день Святої Анни . Про те, що у неї є дитина - дочка [PERSON] , [INFO] , було відомо всім , в т.ч. і позивачу, його мамі та брату. Починаючи з січня 2012 року вона з позивачем стали проживати разом, як сім`я. Разом з ними проживала і дочка [PERSON] . В 2007-2008 роках, вона проживала в с.Сенечів, Долинського району і в м.Долина їздила тільки на базар. В той час вона працювала в с.Торунь Міжгірського району, Закарпатської області, де зустрічалась з хлопцем , від якого і завагітніла. [PERSON] в той час вона ще не знала. Ідея записати позивача батьком [PERSON] , виникла у них з [PERSON] спільно, коли вона віддавали її в школу, щоб не було лишніх запитань щодо батька. У них з позивачем є спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] , хоча батьком у свідоцтві про народження вказано - [PERSON] . В її заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, яка долучена позивачем до матеріалів справи, вказано, що "починаючи з другої половини 2007 року, я почала проживати у цивільному шлюбі з [PERSON] [INFO] . В результаті наших стосунків народилась дитина - [PERSON] [INFO] ... Батьком у свідоцтві записано [PERSON] " - по тій причині, що заяву написав авдокат, який готовив матеріали справи, а вона лише її підписала, не читаючи. Вона категорично стверджує, що позивачу [PERSON] на час подання заяви про визнання батьківства, було достеменно відомо, що він не являється батьком дитини [PERSON] .Просила відмовити у позові. Суд, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши відзив на позовну заяву, дослідивши здобуті та перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних для її вирішення. Позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Ч.ч. 1,3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. У відповідності до вимог ч.1 ст.121 СК України , права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Згідно ч.1,ч.5 ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до ч.1 ст. 123 цього Кодексу. Пунктами 2.13, 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Копія повторного свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 21.12.2011 року свідчить про те, що [PERSON] , народилася [INFO] про що в Книзі реєстрації народжень 26 травня 2008 року зроблено відповідний актовий запис №6. Батьки : батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . (а.с.31) . Як встановлено в судовому засіданні, державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері). 07 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Долинського районного управління юстиції в Івано-Франківській області внесено зміни до актового запису № 6 від 26 травня 2008 року про народження [PERSON] , [INFO] , на підставі спільної заяви батьків [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства №33/03-3-25 від 07 листопада 2013р., в результаті якої змінено відомості про дитину, а саме: Відомості про дитину: По батькові [PERSON] змінено на [PERSON] ; Відомості про батька : Прізвище [PERSON] змінено на [PERSON] ; Відомості про батька: Власне ім?я [PERSON] змінено на [PERSON] ; Відомості про батька: По батькові [PERSON] змінено на [PERSON] ; Відомості про батька: Дата народження інформація відсутня змінено на 19.05.1988; Відомості про батька: Громадянство інформація відсутня змінено на Громадянин України; Відомості про батька: Місце проживання інформація відсутня змінено на [ADDRESS] . На підставі внесених змін видано повторне свідоцтво про народження [PERSON] [INFO] . Вищевикладене підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення до актового запису змін, доповнень № витягу:00029221152 від 15.01.2021р. (а.с.20-21), копією повторного свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] від 07.11.2013р. (а.с.4). Позивач [PERSON] не спростовує того, що 07.11.2013 році за їх спільною з [PERSON] заявою про визнання батьківства до Актового запису про народження малолітньої [PERSON] , були внесені зміни про дитину та її батька внаслідок визнання позивачем батьківства відносно [PERSON] , однак у позові зазначає, що на час внесення змін до актового запису про народження йому не було відомо про те, що він не є біологічним батьком, оскільки відповідачка його запевнила, що він являється батьком дитини. Як вбачається з пояснень відповідачки [PERSON] на час зачаття та народження дочки [PERSON] (2007-2008 роки), вона позивача по справі не знала і будь-яких відносин з ним не мала. Вона познайомилась з позивачем лише 22.12.2011 року, коли дочці уже було більше 3-х років. Даний факт підтверджується також показами допитаної в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка суду пояснила, що вона являється хресною мамою малолітньої [PERSON] та сусідкою відповідачки [PERSON] по с.Сенечів, Долинського району. В 2007-2008 роках вона позивача по справі [PERSON] жодного разу не бачила і його не знала . [PERSON] в той час проживала в с.Сенечів, Долинського району та працювала в с.Торунь, Міжгірського району, Закарпатської області. Вона особисто забирала [PERSON] з лікарні, після народження дочки, була на хрестинах. Позивача ні в лікарні, ні на хрестинах не було. Відповідачка та позивач познайомились, як їй відомо лише в 2012 року і з того часу стали проживати спільно. [INFO] у них народився син [PERSON] . Позивачу було достеменно відомо, що малолітня [PERSON] не являється його дочкою. На спростування вказаної інформації та на підтвердження того, що сторони були знайомі та мали інтимні відносини до народження малолітньої [PERSON] , [INFO] , в результаті чого [PERSON] міг передбачати своє батьківство, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Суд критично оцінює покази допитаних за клопотанням позивача свідків [PERSON] та [PERSON] , які суду пояснили: Свідок [PERSON] пояснила, що вона з вересня 2020 року проживає у цивільному шлюбі з [PERSON] . У вересні 2020 року [PERSON] поїхав в стару частину міста Долини, де на даний час проживає відповідачка разом з дітьми і зустрів там невідомого мужчину, який повідомив, що він являється біологічним батьком [PERSON] . Це його дуже засмутило, оскільки він думав, що батьком [PERSON] є він. Вона раніше проживала в с.Сенечів Долинського району і знає відповідачку по справі. Позивач і відповідачка стали проживати разом з 2011 року. Саме з того часу вона знає і [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснив, що з позивачем по справі , він знайомий з 2005 року і він являється його товаришем. [PERSON] йому розказував, що він зустрівся з біологічним батьком малолітньої [PERSON] і від нього дізнався, що він не являться її татом. В 2007-2008 роках, він відповідачку [PERSON] не бачив, зустрічався з нею лише один раз, але в якому році пригадати не може. Вказані свідки - [PERSON] являється цивільною дружиною позивача по справі, а [PERSON] являється товаришем [PERSON] , а тому їх покази можуть бути направленні на користь позивача, з метою уникнення його від сплати аліментів. Крмі цього в своїх показах, вона розказали про обставини, про які навіть не згадує сам позивач. З досліджених в судовому засіданні доказах вбачається, що позивач на момент подання спільної заяви про визнання батьківства 07.11.2013 року не міг не знати про те, що він не є біологічним батьком [PERSON] [INFO] , проте він добровільно подав до органів РАЦС заяву про визнання себе батьком [PERSON] , на підставі якої було внесено зміни до актового запису про народження дитини, ще у 2013 році. Таким чином, позивач визнав себе батьком дитини і ставився до неї як до своєї доньки до моменту припинення стосунків з [PERSON] та звернення відповідачки до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утриманні малолітньої [PERSON] у вересні 2020 року. При цьому позивач не надав достовірних та беззаперечних доказів того, що в момент подачі заяви та реєстрації його батьком дитини не знав, що він не є її біологічним батьком. З огляду на викладені обставини суд приходить до висновку, що позивачу було відомо в момент подання заяви про визнання батьківства, оформлення всіх необхідних документів та внесення змін до актового запису, що [PERSON] [INFO] не є його біологічною донькою. Наслідки таких дій як свідома людина він мав розуміти. Подача в Долинський районний суд заяви про видачу судового наказу, яку готовив адвокат, не може бути беззаперечною підставою на підтвердження вимог позивача. Пояснення позивача у судовому засіданні стосовно стосунків між сторонами та знайомство між ними на час зачаття дитини та те, що позивачу не було відомо про відсутність біологічного споріднення, суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження виникли внаслідок припиненні відносин з відповідачкою та рішенням суду про стягнення з нього аліментів . За даних обставин, та як зазначено в ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснюється, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122,124 СК), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті126,127 СК) Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року судам слід ураховувати, що відповідно до ст. 136 СК України оспорювання батьківства можливе тільки після реєстрації народження дитини і до досягнення нею повноліття, а в разі її смерті не допускається. Оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст. 136 СК, шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст. 138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено, а для вимог жінки про виключення з цього запису відомостей про її чоловіка як батька позовна давність становить один рік і її перебіг починається з дня реєстрації дитини. Ч.5 ст. 136 СК України закріплено правило, згідно з яким, якщо особа визнала своє батьківство, завідомо знаючи, що вона не є батьком дитини, то оспорювати такий запис вона не може, оскільки ніякого порушення її прав не було, заперечень під час такої реєстрації зі сторони особи не було, а тому, вона сама бажала, щоб такий запис був здійснений органами ДРАЦС. Зазначена норма спрямована на захист законних інтересів дитини. Вважається, що при прийнятті рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу ДРАЦС про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається. Враховуючи вищевикладене, не зважаючи на доведений факт відсутності кровного споріднення між [PERSON] та малолітньою [PERSON] , та приймаючи до уваги факт обізнаності позивача, що до моменту внесено зміни до актового запису про народження дитини він не являється біологічним батьком дитини, те, що позивач самостійно визнав батьківство відносно доньки відповідачки - [PERSON] , та не довів що відповідачка діяла недобросовісно, маючи намір добитися запису його батьком своєї дитини, суд не вбачає підстав для виключення відомостей про батьківства позивача з актового запису про народження дитини, відтак дійшов висновку про відмову у задоволенні позову . Щодо вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного: Відповідно до ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до вимог ч.1,2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. В підтвердження понесених відповідачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду було надано угоду №0061/21 про надання правничої допомоги та представництва [PERSON] , адвокатом Свинтицьким І.К. від 26.01.2021р.(а.с.32) , акт прийняття-передачі виконаних робіт від 29.01.2021р., (а.с.34), відповідно до якого загальна сума витрат становить 2216,00 грн., фактично сплачена 1816,00грн. та квитанція №000245 від 29.01.2021р., про сплату гонорару в сумі 1816,00грн. (а.с.33). Враховуючи вищенаведене, з позивача [PERSON] , в межах заявлених вимог, слід стягнути на користь відповідачки [PERSON] , 1816,00 гривень понесених нею витрат на професійну правничу допомогу. На підставі ст.ст. 122, 126 136 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved