Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

У жовтні 2015 року представник [PERSON] (Позивач) - [PERSON], звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із позовом до [PERSON](Відповідач) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги позивач вмотивував тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року (справа № 761/19142/14-ц) 26.08.2014 року визнано померлим [PERSON], про що 30.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві складено відповідний актовий запис № 03. Визнаний померлим [PERSON] (надалі - Спадкодавець) є батьком [PERSON] (надалі - Позивач), що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 10.03.1990 року відділом РАЦС Жовтневого РВК м.Києва, запис № 1789 від 22.08.1984 року. Про прийняте Шевченківським районним судом м. Києва рішення та визнання батька померлим Позивач дізнався випадково при зверненні до нотаріальної контори для з'ясування реєстрації за ним нерухомого майна, оскільки був обізнаним про реєстрацію за батьком права власності на 1/2 квартири [ADDRESS]. Як з'ясувалося, чотирнадцятою київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу № 602/14 та 30.04.2015 року видано [PERSON] (надалі - Відповідач) свідоцтво про право на спадщину на всю квартиру. Наскільки відомо Позивачу, іншу частину квартири (1/2) Відповідачу за життя передала мати Відповідача та Спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO] року. Крім того, з'ясувалося що, заявником у судовій справі в Шевченківському районному суді м. Києва про визнання Спадкодавця померлим також був саме Відповідач. Проте, а ні Шевченківський районний суд м. Києва, а ні Відповідач жодного разу не повідомляли Позивача як спадкоємця про відповідні обставини. За таких умов, Позивач не знав та не міг знати про ініціювання Відповідачем в судовому порядку визнання Спадкодавця померлим та відкриття спадщини, оскільки Відповідач, достеменно знаючи про існування сина Спадкодавця та періодично спілкуючись з ним, не повідомив йому про ці обставини, у зв'язку з чим Позивачем і було пропущено шестимісячний строк на прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України. З огляду на зазначене позивач просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] У судовому засіданні представник позивача [PERSON] та позивач позов підтримали, просили його задовольнити у повному обсязі. Позивач наголосив на тому, що про визнання його батька померлим та оформлення після його смерті спадщини він фактично дізнався після смерті бабусі - [PERSON] - у серпні 2015р. Відвідавши нотаріуса з питань спадкування після сметрті бабусі він дізнався, про існування вищезазначених обставин. Про розгляд справи в суді щодо визнання його батька померлим, як і про те, що після його сметрі було відкрито спадкову справу ні його дядько - Відповідач у справі, ні його покійна бабуся його не повідомляли. Наголошував на тому, що лише суд може вирішити питання щодо визначення йому додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини, оскільки Відповідач у справі навіть при складанні заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON] не вказв його як одного зі спадкоємців, хоча достаменно знав про його існування. Письмової згоди щодо надання йому додаткового строку для прийнятя спдащини Відповідач не надасть. Безпосередньо у судовому засіданні Позивач запитав у Відповідача чи надасть він письмову згоду на прийняття спадщини. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог та наддали письмові заперечення, в яких зазначили, що вказана позовна заява є надуманною та безпідставною, оскільки факт того що померлий [PERSON] з 2001 року перебував у розшуку і був відсутнім за місцем проживання добре відомий позивачу, однак останній залишив даний факт без уваги. Крім того, позивач ніколи не цікавився своїм батьком та бабусею і лише дізнавшись що вона померла, останній побіг до нотаріальної контори дізнатися, яке за нею рахується майно. Також, слід зазначити, що позивач просить поновити строк для прийняття спадщини, що не передбачено ЦК України, оскільки для прийняття спадщини, суд може лише визначити додатковий строк достатній для прийняття спадщини. Враховуючи викладене відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні звернув увагу на те, що заявником у справі про визнання [PERSON] померлим був не він, а була покійна мати - [PERSON], а він лише був представником в суді. При цьому він не заперечував того, що особисто позивача про розгляд судом справи щодо визнання померлим [PERSON] він не повідомляв, оскільки вважає, що в нього відсутній такий обов'язок. Також не заперечував, що при оформленні спадкової справи після [PERSON] він не вказував як одного з спадкоємців Позивача, оскільки прямо цього не вимагалось. На питання Позивача щодо надання письмової згоди на прийняття останнім спадщини після [PERSON] відповів, що не вбачає для цього підстав. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, матеріали спадкової справи щодо майна померлого [PERSON], які були витребувані з Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2014р. у справі за заявою [PERSON], заінтересовані особи: Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора, Відділ реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м.Києві, Головне управління юстиції в м.Києві, про оголошення особи померлою (справа № 761/19142/14-ц) визнано померлим [PERSON] (а.с.32). 30.09.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві складено відповідний актовий запис № 03 та видано відповідне Свідоцтво про смерть, згідно з яким [PERSON] помер [INFO] у віці 55 років (а.с.7, 25зворот). Згідно Свідоцтва про народження від 10.03.1990р.(повторне), виданого відділом РАЦС Жовтневого РВК м.Києва(складене російською мовою), «[PERSON]» народився [INFO] про що в книзі реєстрації народжень здійснено актовий запис №1789 від 22.08.1984р., а батьками вказаної особи зазначені : «отец [PERSON]», «мать [PERSON] (а.с.6). З вказаного документу та пояснень сторін, наданих у судовому засіданні встановлено, що Позивач є сином [PERSON], визнаного померлим згідно рішення суду від 15.08.2014р. За життя [PERSON] належала на праві власності 1/2 квартири [ADDRESS], а інша 1/2 частини вказаної квартири належала його матері [PERSON], яка померла [INFO] року та яка являється бабою позивачу та матір'ю відповідачу, що підтверджується матеріалами справи (а.с.30,39). Крім того, встановлено, що після винесення рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 15.08.2014р. про визнання померлим [PERSON] та видачі відповідного Свідоцтва про смерть, Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу після померлого [PERSON] (а.с.23). В рамках вказаної спадкової справи [PERSON], мати померлого [PERSON] 27.11.2014р. склала нотаріальну заяву про відмову від належної їй частки спадщини на користь Відповідача - [PERSON] (а.с.24зворот). Зокрема, відповідачем([PERSON]) 03.12.2014р. було подано нотаріусу заяву про прийняття спадщини, в якій повідомлено, що іншим спадкоємцем за законом є мати померлого - [PERSON], яка відмовилась від спадщини на його користь. (а.с.25). Даних про наявність інших спадкоємців за законом у спадковій справі не міститься, в заявах, які подані нотаріусу, зокрема про сина померлого - позивача у справі, не вказано. За заявою Відповідача - [PERSON] від 30.04.2015р. про видачу Свідоцтва про право на спадщину (а.с.38)., державним нотаріусом Чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори Пилипчук О.І. Відповідачу(брату померлого) було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 / 2 частину квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON] (а.с.38-39). Дані щодо повідомлення сина спадкодавця - позивача [PERSON], як про відкриття спадщини, так і про видачу свідоцтва на спадщину, матеріали спадкової справи не містять. Доказів зворотньому стороною відповідача надано не було. Таким чином, наявними у справі документами підтверджується те, що позивач не знав та не міг знати про винесення рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.08.2014 року та визнання [PERSON] - померлим, а також про відкриття спадщини після останнього. Щодо посилань відповідача та його представника на те, що сороною позивача, не надано доказів письмового звернення до нотаріуса та/або його відмови в прийнятті спадщини останнім, то суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Таким чином можна зробити висновок, що дана норма не містить в собі обов'язковості щодо надання відмови нотаріусом та/або обов'язкової необхідності звернення заявника із подібною заявою, коли він пропустив встановлений строк для подання заяви про прийняття спадщини. В данному випадку та обставина, що позивач пропустив строк для подання заяви на прийняття спадщини підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. При цьому безпосередньо в судовому засіданні встановлено, що відповідач не має бажання надавати позивачу письмову згоду на те, що б останній подав заяву про прийняття спадщини, в той час як ст.1272ЦК України не містить положень за якими б необхідно було подавати суду саме докази письмового звернення до таких спадкоємців. Законодавство лише предбачає можливість прийняття заяви нотаріусом якщо є письмова згода інших спадкоємців, що прийняли спадщину, а в даному випадку наявності письмової згоди [PERSON] судом не встановлено. Відповідно до правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України по справі 6-85цс12 від 26.09.2012 року право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1/ у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2/ ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкову масу, то положення ч. 3 ст. 1272 ЦК України не застосовуються. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268, ч. 2 ст. 1269 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому за ч.1, ч.2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно вимог ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні позивач від прийняття спадщини не відмовлявся та є спадкоємцем померлого батька [PERSON] за законом. Враховуючи зазначене та зважаючи на те, що Позивач в період відведений для прийняття спадщини відповідно до ст. 1270 ЦК України, був необізнаний про перебіг строку наданого для прийняття спадщини, суд вважає, що доводи позивача про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини заслуговують на увагу і суд визнає їх поважними. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини, не може перевищувати шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Враховуючи обставини справи, що склалися, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки строк для прийняття спадщини після померлого [PERSON] ним пропущено з поважних причин, а тому йому необхідно визначити додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини тривалістю 2 (два) місяці з моменту набрання чинності рішенням суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved