Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

У квітні 2014 р. позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], 3-ої особи Харківської міської ради про визнання права власності на 2/3 частини квартири в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 3-х кімнатна ізольована квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності її чоловіку - [PERSON], його першій дружині [PERSON], їх прийомному сину - [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 30 жовтня 1998р. [INFO] померла [PERSON] Після її смерті залишилася спадщина у вигляді 1/3ч. квартири, яку прийняв лише [PERSON] [PERSON] на час смерті матері відбував покарання у місцях позбавлення волі та був звільнений 29 липня 2001р. Після звільнення пішов жити до своєї дружини за іншою адресою, спадщину не прийняв, оскільки не подавав заяву до нотаріальної контори про її прийняття. Стверджує, що відповідач був обізнаний про смерть матері. З 6 квітня 2012р. [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] 14 березня 2012 р. [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належне йому майно [PERSON] та її сину - [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. У встановлений законом термін позивач прийняла спадщину звернувшись з заявою до 8-ої ХДНК, а [PERSON] у той же термін відмовився від своєї частки у спадкуванні на користь [PERSON] У зв'язку з відмовою нотаріуса 8-ої ХДНК видати позивачці свідоцтво на 2/3 частини квартири після смерті чоловіка [PERSON], оскільки нотаріус вважав, що відповідач через свою реєстрацію у квартирі на день смерті матері мав право на спадкування після неї, вимушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти позову заперечував, вважав, що позивач має право спадкувати після смерті батька - [PERSON] 1/2ч. квартири. [PERSON] стверджував, що квартира [ADDRESS] є його постійним місцем проживання, де він має реєстрацію. Відповідач у своїх письмових запереченнях на позов також вказував, що не був зобов'язаним надсилати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини з місць позбавлення волі, де тимчасово знаходився. Третя особа - Харківська міська Рада Харківської області, представник якої у судові засідання не з'являвся, просив суд у письмових запереченнях відмовити [PERSON] у її позовних вимогах. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали цивільної та кримінальної справи та наявні в них докази, вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонам, які беруть участь у справі. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30 жовтня 1998р. квартира [ADDRESS] дійсно належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON]./ а.с. 6/ [INFO] [PERSON] померла, не залишивши заповіту. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини квартири, оскільки всі учасники приватизації мали рівні права на неї./ а.с.7/ Сторони не заперечували, що на день смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані [PERSON] (чоловік померлої) та [PERSON] (її син). [PERSON] на день смерті дружини та у 6-ти місячний строк після цього, проживав у спірній квартирі, а відповідач знаходився з 13 жовтня 2007р. по 29 липня 2011р. в місцях позбавлення волі, що також підтверджується довідкою про звільнення (а.с.20). Сторонами не заперечується, що з 6 квітня 2012р. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який 14 березня 2012р. склав заповіт, яким заповідав все належне йому майно позивачці та її сину.( а.с.12) [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 21.08.2013 р. ( а.с.8) Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася, а після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа за № 793/2013 за зверненням дружини спадкодавця - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 05.09.2012р. 12 лютого 2014р. до 8-ої ХДНК звернувся [PERSON] з заявою про відмову від права на прийняття спадщини за заповітом на користь [PERSON] (а.с.13 ). 12 березня 2014р. за реєстровим № 1-156 на ім'я дружини спадкодавця - [PERSON] державним нотаріусом 8-ої ХДНК було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на майно, яке складалося з грошових вкладів з відсотками та нарахованою компенсацією. Згідно письмової відповіді завідуючої 8-ої ХДНК від 01.04.2014р. (а.с.13 ) відомості щодо подачі інших заяв від спадкоємців у спадковій справі відсутні, однак, у зв'язку з тим, що [PERSON] був зареєстрований разом зі спадкодавцем на день її смерті за однією адресою. Нотаріус вважав, що відповідач прийняв фактично спадщину, як і [PERSON] після смерті [PERSON] З цієї причини нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини квартири після смерті чоловіка [PERSON] У відповідності з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого строку не відмовився від неї. Таким чином, законодавець чітко вказує, що для прийняття спадщини має значення постійне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрація проживання на цей час. Спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, а також не є малолітньою, неповнолітньою, недієздатною особою та особою, цивільна дієздатність якої обмежена, може прийняти спадщину шляхом подання заяви нотаріусу про це в установлений строк (ст.ст. 1268-1270 ЦК України), або в додатковий строк, встановлений судом за позовом спадкоємця (ст.. 1272 ЦК України). Один із способів прийняття спадщини це фактичний вступ в управління чи володіння спадковим майном, тобто здійснення спадкоємцем дій, які дають підставу вважати, що він відноситься до спадкового майна як до свого. До цих дій і відноситься проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Довідка КП "Жилкомсервіс" від 12.11.2013р., надіслана до 8-ої ХДНК (а.с.19 ) свідчить про реєстрацію осіб, в т.ч. [PERSON] з 12.12.2002 р. у квартирі [ADDRESS]. Іншої інформації, а саме про проживання відповідача в квартирі на день смерті матері суду не надано. Згідно довідки про звільнення (а.с.20) за № 10514 виданої [PERSON] він відбував покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 13.10.2007р. по 29.07.2011р. За [PERSON] був встановлений нагляд та зазначено, що він прямує до місця проживання, а саме квартири [ADDRESS]. Таким чином, при звільненні [PERSON] вказав інше місце свого проживання, а не квартиру [ADDRESS]. Ще за час життя, батько відповідача [PERSON] звертався з позовом до сина. А саме 12.06.2013 р. про визнання за ним права власності на 1/3 ч. квартири по праву спадкування за законом після смерті дружини ( а.с. 106-107). У позові [PERSON] вказував, що [PERSON] зареєстрований в їх квартирі, але не мешкав в ній ще до смерті матері- [PERSON] Ухвалою судді Київського районного суду від 05.09.2013 р. ( а.с. 109) була повернута позовна заява [PERSON] , але це відбулось після його смерті. Судом були витребувані з архіву Київського районного суду м. Харкова матеріали кримінальної справи №1-265/08/17 по обвинуваченню [PERSON] за ст.ст. 307 ч.1, 2, 309 ч.1 КК України. При дослідженні матеріалів даної справи стосовно встановлення місця проживання [PERSON] на час досудового та судового розгляду встановлено, що він власноручно вказував у своїх поясненнях слідству (а.с. 12), що місцем реєстрації його є кв. [ADDRESS], тоді як місцем проживання є квартира [ADDRESS]. У процесуальних документах - протоколі допиту підозрюваного [PERSON](а.с.23), обвинуваченого ( а.с. 31), постанові суду про застосування запобіжного заходу [PERSON] ( а.с. 36), обвинувальному висновку ( а.с. 75), вироку суду ( а.с. 121) місцем проживання [PERSON] вказано- [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає доведеним, що як до смерті спадкодавця - [PERSON], так і на день її смерті відповідач лише зберігав реєстрацію, однак місцем його проживання була квартира [ADDRESS]. На протязі більш 3-х років після звільнення, відповідач не звертався до суду для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, якщо його пропустив з поважних причин, бо вважав, що це не має значення. Позивач, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що [PERSON] перебуваючи в місцях позбавлення волі, був сповіщений батьком про смерть [PERSON] та мав можливість надіслати заяву про прийняття спадщини. Суд вважає доведеним, що тільки [PERSON] фактично прийняв спадщину - 1/3 частину квартири [ADDRESS] після смерті дружини - [PERSON]. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Будь-яких належних доказів які б спростовували встановлені судом та вищезазначені обставини, відповідачем суду не надано. Оскільки [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON], її сина, який відмовився від своєї частки на користь матері, то позивачка і має право спадкувати 2/3 частини квартири [ADDRESS]. На підставі вищезазначеного, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача по зустрічному позову є обґрунтованими, доведеними, у зв'язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved