Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

У березні 2020 року позивач звернулася до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до АТ «Банк Форвард», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Наталія Миколаївна, у якому просила визнати виконавчий напис № 577 від 20.09.2019 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. на користь АТ «Банк Форвард» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у загальній сумі 69 625, 53 грн. таким, що не підлягає виконанню. Стягнути з АТ «Банк Форвард» на користь [PERSON] понесені судові витрати у розмірі 1261, 20 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 30 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва - Павелків (Вольф) Т. Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60452975 на підставі заяви стягувача та виконавчого напису № 577, що вчинений 20 вересня 2019 року приватним нотаріусом КМНО - Незнайко Н.М. Позивач вважає, що при вчиненні виконавчого напису № 577 було проігноровано відсутність Закону, який прямо передбачив можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом у кредитних правовідносинах. Крім того, заборгованість на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Також зазначила, що з моменту виникнення права вимоги минуло більше трьох років. Це у своїй сукупності дає підстави стверджувати про те, що вчинений виконавчий напис нотаріуса № 577 від 20.09.2019 року необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 04 березня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Разом з позовом позивач надала заяву, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 577 від 20.09.2019 року, що виданий приватним нотаріусом КМНО Незнайко Н.М. на користь АТ «Банк Форвард» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 69 625, 53 грн. (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України) до ухвалення остаточного рішення у справі. Ухвалою суду від 04 березня 2020 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 577 від 20.09.2019 року, що виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. на користь АТ «Банк Форвард» щодо стягнення з [PERSON] заборгованості у сумі 69 625, 53 грн. (п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України) до ухвалення остаточного рішення у справі. У судове засідання позивач та її представник не з?явилися. Надали суду заяви про слухання справи у їх відсутність та просили позов задовольнити у повному обсязі (а.с. 138-141). Представник відповідача АТ «Банк Форвард`до судового засідання не з?явився. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлений був належним чином. Причини неявки суду не відомі. Відзив на позов не надав (а.с. 56, 73, 82, 103). Треті особи - приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Павелків (Вольф) Тетяна Леонідівна, а також приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Н.М. до судового засідання також не з?явилися. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені були належним чином. Причини неявки суду не відомі (а.с. 57, 58, 72, 79, 80, 83. 99, 100, 104, 105). Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступне. 30 жовтня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва - Павелків (Вольф) Т. Л. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60452975 на підставі заяви стягувача та виконавчого напису № 577, що вчинений 20 вересня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу - Незнайко Н.М. Із самого виконавчого напису нотаріуса № 577 від 20 вересня 2019 року вбачається, що його було вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пункту 2 Переліку за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку і на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Отже, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 травня 2015 року № 6-158цс15. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Пунктом 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувана виникло право примусового стягнення боргу. Відносно того, коли у Стягувача виникло право примусового стягнення боргу, то згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту шляхом сплати щомісячних платежів, кількість платежів залежить та дорівнює строку кредитування, а також встановлено відповідальність за порушення умов повернення кредиту та процентів за користування ним. Отже, виходячи з умов Договору та змісту зазначених правових норм, у випадку неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, право вимоги кредитора про повернення кредитних коштів, процентів за користування кредитом та комісії, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинно обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Аналізуючи норми ст. ст. 261, 530, 631 ЦК України слід дійти висновку про те, що у разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом всього часу - до закінчення строку виконання останнього зобов`язання вправі був стягувати несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з процентами) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В такому випадку, право вимоги буде починатись в залежності від закінчення строку сплати кожного із щомісячних платежів. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України по справі №6-11 бцс 13 від 06 листопада 2013 року. На момент вчинення оспорюваного виконавчого напису (20 вересня 2019 року) з моменту виникнення права вимоги банку (2012 рік) минуло більше трьох років, вчинення нотаріусом вказаного виконавчого напису здійснено всупереч вимогам статті 88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, заборгованість боржника перед стягувачем не є безспірною через те, що станом на сьогодні вона відсутня. Даний факт підтверджується довідкою про відсутність заборгованості за кредитним договором № 98647464 за вих. № 24/4/3-22-97 від 04 вересня 2020 року (а.с. 134). Також із заяви стягувача про вчинення виконавчого напису вбачається, що останній надає також виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Проте, текстуальний аналіз самої виписки свідчить про те, що вона не є випискою із рахунку боржника, а тому не здатна підтвердити факт наявності заборгованості. Так, наявність заборгованості та її розмір підтверджується первинними документами, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного Банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року по справі № 755/2284/16-ц (№ провадження 61-33138св181. Крім того, із отриманих документів було встановлено, що № банківського рахунку - [NUMBER] не належить [PERSON] , оскільки із самого кредитного договору № 98647464 (графа № 2) та заяви на відкриття поточного рахунку чітко видно про те, що банківський рахунок, який належить позивачу має зовсім іншу цифрову комбінацію - 26202002079828. Разом із тим, зазначеного банківського рахунку (№ [NUMBER] на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса фактично не існувало. Оскільки, усі рахунки з 05 серпня 2019 року на підставі Постанови Правління НБУ № 162 від 28 грудня 2018 року «Про запровадження міжнародного номера банківського рахунку (ІВАН) в Україні» перейшли на міжнародний формат ІВАN. При цьому, зміна банківського рахунку клієнту на міжнародний формат рахунку ІВАN повинно здійснюватися банківськими установами самостійно (не за ініціативою клієнта) та із збереженням довжини номера рахунку аналітичного обліку - не більше 14 символів. Отже, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не надано належних доказів безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, доказів, що заявлена сума в межах строку позовної давності, чим порушено норми ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. За таких обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню, а виконавчий напис нотаріуса слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Суд вважає, що з відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved