Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

У квітні 2019 року надійшла з Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області за підсудністю до Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовна заява [PERSON] до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати позивачу за березень - липень 2017 року у розмірі 15473,03 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що з 14 липня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював складачом поїздів 4 розряду ВП «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати. Станом на 17 липня 2017 року розмір нарахованої, але невиплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року становить 19016,02 грн., а за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 15473,03 грн., яку позивач і просить стягнути на його користь. З поданого представником відповідача відзиву на позовну заяву вбачається, що з позовними вимогами не погоджується та просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зокрема, посилається на те, що у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та виробничих підрозділів підпорядкованих дирекції, викликаних припиненням переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей шляхами залізничного та автомобільного сполучення відповідно до рішення РНБО України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеки України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року. У відповідача з 17 березня 2017 року відсутній доступ до документації підприємства, до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Позивач працював у виробничому підрозділі «Станція Іловайськ», який територіально знаходиться на непідконтрольній українській владі території м. Донецьк, та адміністративну будівлю якого було захоплено невідомими особами 17 березня 2017 року. Позивачу за першу половину березня 2017 року була нарахована та виплачена 14 липня 2017 року заробітна плата у розмірі 1460,40 грн. Розрахунки заробітної плати та інші папери, складені після 16 березня 2017 року невідомими особами. Таким чином, інформація стосовно заборгованості по заробітній платі на ім`я [PERSON] відсутня. Позивач у судове засідання не з`явився. Проте, звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Проте, у відзиві на позовну заяву просив розглядати справу за відсутності представника відповідача Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2\~статті 247 ЦПК\~України, \~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини. Із записів трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 2000 року позивач працював на Станції Іловайськ Донецької залізничної дороги, яка в подальшому змінила назву на станцію Іловайськ Державного підприємства «Донецька залізниця» (а.с.6-7). На підставі наказу № 46/ос від 04 листопада 2016 року його переведено складачом поїздів 4 розряду станції Іловайськ. (а.с.9) На підставі Закону України від 23 лютого 2012 року № 4442-IV, Постанови КМУ від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська Залізниця», про що 14 липня 2016 року зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача. (а.с.8) На підставі наказів ПАТ «Укрзалізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 та наказу № 1-ос від 13 липня 2016 року Станція Іловайськ державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про що 14 липня 2016 року в трудовій книжці також зроблено відповідний запис. (а.с.8) 17 липня 2017 року на підставі наказу № 3646/ДН-ос від 10 липня 2017 року, [PERSON] звільнено з посади складача поїздів 4 розряду станції Іловайськ структурного підрозділу «Донецька\~ дирекція\~ залізничних перевезень»\~ регіональної філії\~ «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі скороченням штату, про що у трудовій книжці 17 липня 2017 року зроблено належним чином відповідний запис про звільнення. (а.с. 9) На підтвердження наявності заборгованості по заробітній платі та її розміру позивачем до позовної заяви надано довідку про нараховану за березень - липень 2017 року заробітну плату, видану ВП «Станція Іловайськ» (а.с.10), та довідку про доходи за період з липня 2016 року по липень 2017 року (а.с.14), видану ВП «Станція Іловайськ» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». Згідно довідки про доходи та довідки про нараховану заробітну плату (а.с. 10, 14): - за березень 2017 року [PERSON] нараховано 5188,87 грн.; Згідно відомостей про виплату грошей, наведених у вставному аркуші до додатку №5, [PERSON] отримав 14 липня 2019 року\~заробітну плату\~ за першу\~ половину березня 2017\~року у\~сумі 1460,40 грн. - за квітень 2017 року [PERSON] нараховано 346,66 грн.; - за травень 2017 року [PERSON] нараховано 0,00 грн.; - за червень 2017 року [PERSON] нараховано 6446,91 грн.; - за липень 2017 року [PERSON] нараховано 7033,58 грн.. Згідно із ч. 1\~ст. 21 Закону України «Про оплату праці»\~працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Частиною 1\~статті 47\~КЗпП\~України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 116 КЗпПУ, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до положень ст.ст. 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Однак, суд відхиляє посилання відповідача на неможливість вивезти первинні документи, як підставу для відмови в нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить на працедавцеві, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Крім того, трудова книжка позивача заповнена належним чином із зазначенням наказів про прийняття на роботу та його звільнення з роботи, скріплених печаткою підприємства. Наявність довідки про доходи, виданої позивачу ВП «Станція Іловайськ» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», який використав її як доказ наявної заборгованості із заробітної плати\~свідчить та розцінюється судом як обізнаність підприємства відповідача про існуючий обов`язок розрахунку та його невиконання. Крім того, згідно висновку Верховного Суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією. Враховуючи, що судом встановлено факт перебування позивача в трудових відносинах з ПАТ «Укрзалізниця», який відповідачем не оспорюється, та при звільненні\~ з\~підприємства \~остаточного \~розрахунку \~з позивачем\~ проведено не\~було,\~ заборгована сума до виплати по заробітній платі (нарахована) за період з березня 2017 року по липень 2017 року, як заявлено позивачем, становить 15473,03 грн., яка без відрахування всіх належних до сплати податків та зборів становить 19016,02 грн. Оскільки позивач\~отримав \~заробітну плату\~ за першу\~ половину березня 2017\~року в\~сумі 1460,40 грн., яка без відрахування обов`язкових утримань податків на доходи та інших зборів становить 1814,03 грн., що підтверджується копією вставного аркушу до додатку № 5, в якому розписався позивач особисто, заборгованість по заробітній платі без відрахування всіх належних до сплати податків та зборів за період березень-липень 2017 року становить 17201,99 грн. Правові, економічні та організаційні особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування, 100 % акцій якого належать державі, визначено Законом України\~від\~23\~лютого\~2012\~року\~№\~4442-VI\~«Про особливості\~утворення\~ акціонерного\~товариства залізничного\~транспорту загального\~користування» (далі Закон № 4442-VI). Згідно п. 6 ст. 2 Розділу\~ІІ Закону № 4442-VI, товариство є правонаступником усіх прав і обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту. Відповідно до Закону № 4442-VI\~постановою № 200, утворено ПАТ «Укрзалізниця» на базі Укрзалізниці, підприємств залізничного транспорту, які реорганізовуються шляхом злиття, згідно з додатком 1. До переліку, наведеного у зазначеному додатку, включено ДП «Донецька залізниця». Відповідно до частини 4 ст.\~36\~КЗпП\~України, у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. За змістом частини 1 ст.\~104\~ЦК\~України, юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Отже, ПАТ «Укрзалізниця» у повному обсязі несе обов`язок оплати праці перед позивачем. Відповідачем до відзиву надано Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2. Суд приймає, як доказ відсутності вини ПАТ «Українська залізниця» у несвоєчасній виплаті заробітної плати Науково-правовий висновок, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 2014 року і станом на 17 липня 2017 року вини підприємства у несвоєчасному розрахунку з робітниками немає, але це не звільняє відповідача від взагалі проведення розрахунку з працівниками відповідно до трудового законодавства. Що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 408/5985/17-ц\~\~провадження № 61-36747св18. Крім того, суд зазначає, що норма ст.\~67\~Конституції\~України покладає обов`язок на кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Згідно ст.\~14\~Податкового\~кодексу\~України\~від\~02\~грудня\~2010\~року\~№\~2755-VI саме на роботодавця покладається обов`язок із нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб до бюджету, нарахувань на фонд оплати праці (ст. 14.1.222). Відповідно до ст. 168 Податкового кодексу України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок (ст. 168.1.1). Як зазначено в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Як вбачається з прохальної частини позову, [PERSON] просив стягнути з відповідача суму нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати вже з вирахуванням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути заборгованість по нарахованій заробітній платі в розмірі 17201,99 грн., з зобов`язанням відповідача утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі, а визначений судом спосіб захисту порушеного права позивача, у відповідності до ч. 2 ст. 5 ЦПК України, суд вважає таким, що не суперечить закону. Тому суд вважає, що вірним буде стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість по заробітній платі, яка нарахована без утримань, а відповідача зобов`язати утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі. Відповідно до\~ ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Відповідно до п. 2 частини 1 ст.\~430\~ЦПК\~України, у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати суд допускає негайне виконання рішень, але не більше ніж за один місяць, у зв`язку з чим суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі за один місяць за березень 2017 року у розмірі 3374,84 грн. Враховуючи, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст.\~5\~Закону\~України\~«Про\~судовий\~збір» позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідача за ч. 6 ст.141\~ЦПК\~України підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволених позовних вимог. З урахуванням того, що позов задоволено у повному обсязі, а на день звернення до суду сума судового збору для фізичних осіб за звернення до суду з позовною заявою майнового характеру становила 768,40 грн., а позивач звільнений від сплати\~судового збору\~на підставі\~п. 1\~ч. 1\~ст. 5\~Закону України «Про судовий збір», тому з \~відповідача слід стягнути судовий збір у\~сумі\~\~695,88\~грн.

Outcome: approved