Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2005 року, в якому дітей не мають. [PERSON] звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, між ними часто виникають конфлікти та непорозуміння. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася через спільне небажання відновити відносини, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач і її представник у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на мотиви такого, та доповнили, що [PERSON] і [PERSON] проживають окремо один від одного з січня 2016 року, спільного господарства не ведуть і не підтримують жодних відносин. Позивач вважає, що всі можливості для примирення вичерпані, подальше спільне проживання неможливе, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні. Просять позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив, зазначивши, що відносин із [PERSON] остаточно зіпсувалися, він втратив до неї почуття любові і подальше збереження їх сім'ї є неможливим. Просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення позивача, її представника і відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 08.12.2005 року у Залізничному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 328 (а.с.4), від спільного подружнього життя дітей не мають. Також встановлено, що сторони проживають окремо з січня 2016 року, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків нема. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що їх шлюб слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.1).

Outcome: approved