Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року у задоволені позивних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності відмовлено. 04 вересня 2020 року від представника відповідача [PERSON] - [PERSON] , надійшла заява про ухвалення додаткового рішення по зазначеній цивільній справі. Заяву обґрунтовує тим, що відповідачем було подано до матеріалів справи заяву щодо понесених ним судових витрат, зокрема витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 13 жовтня 2020 року від представника позивача [PERSON] - [PERSON] , надійшло клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами. Вважає, заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В якості доказів оплати відповідачем [PERSON] на рахунок представника відповідача адвокатського бюро «Олексія Романченка» до заяви додані копії меморіальних ордерів № @2PL346141 від 30.09.20200 року та № @2PL147849 від 01.09.2020 року. Однак в меморіальних ордерах, які на думку заявника підтверджують оплату послуг саме відповідачем [PERSON] , платник не вказаний. В зазначених меморіальних ордерах вказаний код платника - [NUMBER], але [PERSON] має РНОКПП [NUMBER] . Таким чином, доказів оплати відповідачем [PERSON] на рахунок представника відповідача адвокатського бюро «Олексія Романченка» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. заявником не надано. Тому просить відмовити представнику відповідача в задоволені наданої заяви. Згідно із ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. В судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися,про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Однак в заяві мається клопотання про розгляд справи у відсутності позивача та її представника. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності - відмовлено. Згідно положень ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Положеннями статті 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом. За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1 - 4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат». Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Як зазначено Великою Палатою ВС у постанові по справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020 року, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. При цьому договір про надання правової допомоги повинен містити детальний опис правових послуг, що надаються, та їх вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Враховуючи те, що законодавством України щодо діяльності адвоката не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. На підтвердження факту понесених судових витрат представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи було надано копію Договору №10/08-2019 від 27.08.2019, копію Додаткової угоди №1 від 27.09.2019 року до договору №10/08-2019 від 27.08.2019 року, копія Додаткової угоди № 2 від 27.09.2020 року до Договору № 10/08-2019 від 27 серпня 2019 року, а також копію меморіальних ордерів № @2PL346141 від 30.09.2020 року та № @2PL147849 від 01.09.2020 року, акт виконаних робіт №2 від 01.09.2020 року до Договору № 10/08-2019 від 27.08.2019 року. Крім того, представником відповідача [PERSON] до матеріалів справи надано ордер на надання правничої допомоги від 30.09.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1584. Як убачається із матеріалів справи, 27 серпня 2019 року між Адвокатським бюро «Олексія Романченко» в особі керуючого Романченка Олексія Михайловича, і [PERSON] укладено договір № 10/08-2019, відповідно до умов якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро бере на себе зобов`язання представляти інтереси клієнта в судах загальної юрисдикції всіх інстанцій. Відповідно до п. 6.2 Договору розмір гонорару, порядок та умови його сплати визначаються в додатковій угоді до донного Договору. Згідно п. 6.3 Договору після кожного етапу надання правової допомоги клієнту сторони підписують відповідний акт піймання - передачі, в якому визначають надану на підставі даного договору правничу допомогу в межах такого етапу. Пунктом 1 Додаткової угоди до Договору від 10/08-2019 від 27.08.2019 року зазначено, що Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу в рамках цивільної справи № 645/3173/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділення в натурі частки майна на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою [ADDRESS] . З пункту 2 Додаткової угоди до Договору від 10/08-2019 від 27.08.2019 року, вбачається, що відповідно до п. 6.2 Договору № 10/08-2019 від 27.08.2019 року сторони погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у п. 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 5000 грн. у будь - якому випадку, навіть у разі ухвалення судом рішення не на користь клієнта. Відповідно до меморіального ордеру № @2PL346141 від 30.09.2020 року [PERSON] сплатила вказаний гонорар у розмірі 5000,00 гривень на поточний рахунок Адвокатського бюро «Олексія Романченко». Відповідно до додаткової угоди № 1 від 28.08.2019 року до Договору № 10/08-2019 від 27.08.2019 року, зазначено, що у зв`язку із значним збільшенням обсягу наданої Адвокатським бюро правової допомоги Клієнту в рамках справи № 645/3173/19 сторони дійшли згоди змінити п. 2 Додаткової угоди № 2 до Договору № 10/08-2019 від 27.08.2019 року, виклавши його у наступній редакції: «2. Відповідно до п. 6.2. Договору № 10/08-2019 від 27.08.2019 року сторни погодили, що гонорар Адвокатського бюро за ведення справи, визначеної у п. 1 даної додаткової угоди, у суді першої інстанції становить 10000 грн. у будь якому випадку, бавить у разі ухвалення рішення не на користь клієнта». Крім того сторони дійшли згоди змінити п. 5 Додаткової угоди №2 до Договору № 10/08-2019 від 27.08.2019 року виклавши його у наступній редакції: «5. Клієнт сплачує кошти, визначені у п. 2 даної додаткової угоди у наступному порядку: - 5000,00 грн. протягом 30 календарних днів з моменту підписання даної додаткової угоди; - 5000,00 грн. у строк до 01 вересня 2020 року». Відповідно до меморіального ордеру № @2PL147849 від 01.09.2020 року [PERSON] сплатила вказаний гонорар у розмірі 5000,00 гривень на поточний рахунок Адвокатського бюро «Олексія Романченко» за професійну правову допомогу згідно додаткової угоди № 2 від 27.09.2019 року. Таким чином, [PERSON] сплатила обумовлений гонорар в повному обсязі. Крім того матеріали справи містять Акт виконаних робіт № 2 до договору № 10/08-2019 від 27.08.2019 року, відповідно до якого Адкокатське бюро надало клієнту правову допомогу в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , а саме: підготовлено та подано до Фрунзенського районного суду м. Харкова заяву про застосування строків позовної давності від 30.09.2019 року; клопотання про закриття провадження у справі від 30.09.2019 року; відзив на позовну заяву від 30.09.2019 року; клопотання про доручення доказів від 01.10.2019 року; заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву від 12.11.2019 року; заяву щодо судових витрат по справі від 12.11.2019 року; а також прийнято участь у судових засідання 01.10.2019 року, 12.112019 року, 17.12.2019 року, 03.02.2020 року, 22.04.2020 року, 28.05.2020 року, 17.07.2020 року та 31.08.2020 року. Загальний час, витрачений Адвокатським бюро на надання вищевказаної правової допомоги, становить 20 годин. Оскільки в задоволенні позовних вимог позивача відмовлено в повному обсязі, понесені відповідачами витрати пов`язані з наданням правничої допомоги мають бути стягнуті з позивача по справі. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] суму у розмірі 10000,00 грн. за надану правничу допомогу. Щодо клопотання представника позивача про зменшення витрат, суд зазначає наступне. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 3 статті 2 ЦПК України, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін та диспозитивність. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частинами 5-6 статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Заява представника позивача не містить посилань на те, що заявлена відповідачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг. Представником заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, при цьому, він посилається на те, що меморіальні ордери не підтверджують оплату послуг адвоката відповідачем, тому потрібно відмовити у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. За приписами абз. 17 п. 1.4 Постанови Національного банку України від 21 січня 2004 року № 22 про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, п. 1.19-1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно - правових документів Національного банку. Тобто, меморіальний ордер підтверджує, що кошти відправника вже списано та надійшли на рахунок отримувача. Таким чином, з огляду на викладене, не заслуговують на увагу посилання представника позивача щодо не підтвердження відповідачем оплати витрат на правничу допомогу відповідно до меморіальних ордерів. Відповідно до ст. 137 ч.4-6 ЦПК України позивач не заявляв клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, з підстав не співмірності витрат та не виконав обов`язку доведення не співмірності витрат. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частинах 4-5 статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, - яка вказує на неспівмірність витрат, - доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям. Таких доказів або обгрунтувань, у тому числі розрахунків, які свідчили б про неправильність розрахунку витрат або про неналежність послуг адвоката до справи, позивач не надав. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Таку позицію викладено в постановах Верховного Суду від 29.03.2018 р. у справі № 907/357/16, від 18.12.2018 р. у справі № 910/4881/18, від 08.04.2019 р. у справі №922/619/18. Крім того, Верховний Суд у вказаному правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в Постанові об`єднаної палати Верховного Суду в складі КГС від 03.10.2019 року в справі № 922/445/19 зазначив наступне: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи". Клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу від представника позивача до суду надійшло, проте воно зводиться до незгоди зі зазначеним представником відповідача розміром витрат на правничу допомогу, тому підстав для зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу за ініціативою суду не вбачається. З урахуванням викладених вище обставин, суд вважає, що заява представника відповідача про постановлення додаткового рішення підлягає задоволенню. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Таким чином, судом встановлено, що представником відповідача надано до суду належні докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі, зокрема, докази щодо обсягу наданих послуг та виконаних робіт, переліку складових наданих послуг, акт виконаних робіт, у зв`язку із чим, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність витрат на правничу допомогу по даній справі в розмірі 10000,00 грн., які підлягають стягненню з відповідача по справі.

Outcome: approved