Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

У липні 2015р. до Шевченківського районного суду м.Києва надійшла вищевказана позовна заява [PERSON] (Позивач) до [PERSON] (Відповідач), у якій позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 24 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва, актовий запис №564. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2006 року він перебуває у шлюбі з відповідачкою, від шлюбу вони дітей не мають, проте спільне життя між ними не склалося, вони мають протилежні погляди на шлюб та сім'ю. Також вказав, що з весни 2014 року вони не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу неможливо. У судовому засіданні позивач позов підтримав і просив його задовольнити. Пояснив, що Відповідачка відмовляється здійснити розірвання шлюбу через орган реєстрації актів цивільного стану, у зв'язку з чим він вимушений був звернутись до суду. Відповідачка у судове засідання повторно не з'явилась, причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності до суду не направила. Про дату засідання повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення кореспонденції на адресу реєстрації її місця проживання за даними відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві - [ADDRESS] (а.с.8, 12, 16, 17). Відповідно до положень ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч.1 ст.225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 24 червня 2006 року [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м.Києва зареєстровали шлюб, про що здійснено актовий запис №564. Після державної реєстрації шлюбу прізвища чоловіка та дружини визначені "[PERSON]" (а.с.4). На час розгляду справи неповнолітніх дітей від шлюбу у подружжя не має. Доказів зворотного матеріали справи не містять. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача на даний час сторони у справі не підтримують подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, подальше збереження шлюбу суперечить їх інтересам і є неможливим. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, а тому шлюб потрібно розірвати. За ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що Відповідач до суду не зявилась суд позбавлений можливості вирішити питання щодо її прізвища після розірвання шлюбу у судовому рішенні. З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved