Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про визнання її спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті [PERSON], який помер 13 жовтня 2000 року. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що з 1985 року по день смерті останнього, вони проживали разом однією сімєю, що встановлено рішенням суду. Від дня смерті спадкодавця, вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє та користується спадковим майном, однак оформити право на спадкове майно не може, а тому просить суд визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом по смерті [PERSON]. Інших спадкоємців не має Представник позивачки у судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявній в матеріалах справи заяві вказав, що позовні вимоги своєї довірительки підтримує в повному обємі та просить справу слухати у його відсутності. Представник Пединківської сільської ради у судове засідання на розгляд справи не зявився, в наявній в матеріалах справи довідці зазначив, що проти задоволення заявлених позовних вимог не заперечує та просить справу слухати у його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши та дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. З свідоцтва про смерть серії І-ТП №157507 вбачається, що [PERSON] помер 13 жовтня 2000 року в с.Пединки Любарського району. Рішенням Любарського районного суду від 07.03.2017 року встановлено факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сімєю понад 15 років. Листом приватного нотаріуса Любарського нотаріального округу №669/01-16 від 19.07.2016 року [PERSON] відмовлено у прийнятті документів для видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], оскільки нею не подано документів, що дають можливість встановити родинний звязок із спадкодавцем. Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив від неї. Згідно п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції від 01.01.2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного Кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до абз.3 п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування», у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 2004 року перебувала з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах, проживала зі спадкодавцем однією сім"єю з зазначеного часу, тобто не менше п"яти років на час відкриття спадщини, внаслідок чого, за відсутності її заяви про відмову від спадщини, вона має бути визнана спадкоємцем четвертої черги за законом.

Outcome: approved