Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

У квітні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 11 864 грн. 56 коп. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що між Першою всеукраїнською кредитною спілкою та [PERSON] 30.12.2013 року укладено кредитний договір №173, згідно умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 1000 грн. строком з 30.12.2013 до 29.12.2014 року. Крім того, між позивачем та відповідачем 30.12.2013 року було укладено додатковий договір №173/Т, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит (транш) у сумі 1000 грн. 00 коп., а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 27.01.2014, сплатити за його користування відсотки у розмірі 208,6% річних. Позивач виконав умови кредитного договору та надав відповідачу зазначені грошові кошти у повному обсязі. Вказана в позовній заяві заборгованість відповідача перед позивачем виникла у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем [PERSON], умов кредитного договору від 30.12.2013 року, а саме: у зв'язку із порушенням строків сплати платежів в рахунок погашення кредиту та нарахованих відсотків. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника позивача, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином (у т.ч. за допомогою оголошення у газеті «Урядовий кур'єр» від 11.06.2014 року за №103(5232), про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність або про відкладення розгляду справи до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст.169 ч.4, 224-226 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що між Першою всеукраїнською кредитною спілкою та [PERSON] 30.12.2013 року укладено кредитний договір №173, згідно умов якого позивач відкрив відповідачу відновлювальну кредитну лінію з лімітом 1000 грн. строком з 30.12.2013 до 29.12.2014 року (а.с.5-6). Крім того, між позивачем та відповідачем 30.12.2013 року було укладено додатковий договір №173/Т, згідно умов якого позивач надав відповідачу кредит (транш) у сумі 1000 грн. 00 коп., а відповідач у свою чергу зобов"язувалась погасити кредит до 27.01.2014, сплатити за його користування відсотки у розмірі 208,6% річних (а.с.7). Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач виконав умови згаданого кредитного договору та надав відповідачу [PERSON] у кредит грошові кошти у сумі 1000 грн. 00 коп., що підтверджується видатковим касовим ордером від 30.12.2013 року (а.с.10). Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] умови кредитного договору та додаткового договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим заборгувала позивачу станом на 02.04.2014 року кошти у сумі 11 864 грн. 56 коп., що складається із заборгованості за кредитом у сумі 1000 грн. 00 коп., заборгованості по процентах у сумі 371 грн. 52 коп., пені за несвоєчасне погашення платежів у сумі 10 493 грн. 04 коп. Наявність вказаної заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.17), який перевірено судом. Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, при цьому зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Частиною 2 статті 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Приписами статті 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом, що встановлено ст.625 ЦК України. Відповідно до ст.610 ЦК України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позика частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася. та сплати процентів, належних йому відповідно до кредитного договору. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно задовольнити. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Зважаючи на викладене,

Outcome: approved