overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що 22 лютого 2011 року померла її бабуся [PERSON], а 22 квітня 2015 року померла її мати [PERSON], яка була спадкоємицею після померлої [PERSON] Після їх смерті позивачці у спадок залишилось майно померлих. Позивачка у визначені строки не звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в звязку із правовою необізнаністю з порядком прийняття спадщини та оформленням прав на спадкове майно. Тому просила суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви на прийняття спадщини, який вона пропустили з поважних причин. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але до суду надали заяву про те, що позовні вимоги визнають в повному обсязі та просить розглядати справу в їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову, судове рішення ухвалюється в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 22.02.2011 р. померла [PERSON] (а.с. 3). 22.04.2015 року померла [PERSON] (а.с. 4). Відповідно копії свідоцтва про народження, про укладення шлюбу позивачка є донькою помелої [PERSON] та онукою померлої [PERSON] (а.с. 7-8). Згідно довідки Тиманівської сільської ради від 18.02.2016 р. [PERSON] була зареєстрована та мешкала за адресою: с. Тиманівка вул. Кірова, 20. Заповіт від її імені Тиманівською сільською радою не посвідчувався (а.с. 6). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 6 п. 24 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування"№ 7 від 30. 05. 2008 р. вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не мала наміру відмовлятись від прийняття спадщини, строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропустила лише через юридичну необізнаність, тому суд вважає дані причині пропуску строку поважними. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що 31.08.1994 року померла її тітка [PERSON] Після її смерті позивачці у спадок залишилось майно померлої. Позивачка у визначені строки не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в звязку із правовою необізнаністю з порядком прийняття спадщини. Тому просила суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви на прийняття спадщини, який вона пропустила з поважних причин. Позивачка в судове засідання не зявилась, але до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу слухати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, але до суду надав заяву, в якій позов визнали і просили справу розглянути в їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову, судове рішення ухвалюється в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. 31.08.1994 р. померла [PERSON] (а.с. 4). Згідно заповіту від 28.07.1994 року, [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 6 п. 24 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування"№ 7 від 30. 05. 2008 р. вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не мала наміру відмовлятись від прийняття спадщини, строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропустила лише через юридичну необізнаність, тому суд вважає дані причині пропуску строку поважними. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивачка звернулась до суду і свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після її смерті позивачці у спадок залишилось майно померлої. Позивачка у визначені строки не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, в зв'язку із правовою необізнаністю з порядком прийняття спадщини. Тому просила суд визначити їй додатковий строк для подачі заяви на прийняття спадщини, який вона пропустила з поважних причин. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але до суду надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила справу слухати в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, але до суду надав заяву, в якій позов визнали і просили справу розглянути в їх відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову, судове рішення ухвалюється в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, в разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи дійшов висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. [INFO]. померла [PERSON] (а.с. 6). Відповідно копії свідоцтва про народження, копії рішення про розірвання шлюбу, позивачка є донькою померлої [PERSON] (а.с. 4, 5). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 6 п. 24 постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування"№ 7 від 30. 05. 2008 р. вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. В судовому засіданні встановлено, що позивачка не мала наміру відмовлятись від прийняття спадщини, строк для подачі заяви про прийняття спадщини пропустила лише через юридичну необізнаність, тому суд вважає дані причині пропуску строку поважними. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач з січня 2014 року не мешкає в квартирі, де продовжує бути зареєстрованим, за адресою: [ADDRESS]. Відповідач - колишній чоловік позивачки більше року не проживає у спірному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує та залишається там зареєстрованим. Тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач, повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з довідкою КП "Сумижитло" СМР в цій квартирі зареєстровані колишній чоловік відповідачки [PERSON] та двоє їхніх дітей - син та донька (а.с.7). Квартира за адресою: [ADDRESS] є власністю позивачки. (а.с.11). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний, що підтверджується рішенням Зарічного районного суду м. Суми (а.с. 13). Як встановлено в судовому засіданні, відповідач з січня 2014 року і до теперішнього часу не проживає у спірному житловому приміщенні, комунальні послуги не сплачує, але не знімається з реєстрації за місцем проживання, відповідач добровільно залишив дане житлове приміщення у звязку із припиненням шлюбних стосунків з позивачкою, забрав свої речі та виїхав. Вказані факти знайшли підтвердження в судовому засіданні, згідно з поясненнями представника позивача. Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, судом встановлений факт не проживання відповідача в спірному приміщенні більше року без поважних причин. Відповідно до ст. 167 ЖК УРСР у разі вибуття членів сім'ї наймача на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відповідача необхідно визнати таким, що втратив право користування квартирою № 205 в будинку № 47 по пр. М. Лушпи в м. Суми.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивачка звернулась до суду, мотивуючи це тим, що 09 серпня 2008 року між нею та відповідачем по справі був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 48. Від сумісного життя мають одну дитину - сина [PERSON], [INFO], який в даний час проживає разом з позивачкою. Позивачка зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося, ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання припинено в січні 2015 року. Подальше сумісне життя та збереження шлюбу не можливе. Просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Позивачка в судове засідання не з'явилась, але письмовою заявою прохала суд слухати справу без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач в судове засідання також не з'явився, надав до суду заяву, в якій прохав суд слухати справу без його участі, з позовом згідний. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між позивачкою та відповідачем по справі 09 серпня 2008 року був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Петрівського районного управління юстиції Кіровоградської області, актовий запис № 48, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.7). Від сумісного життя сторони по справі, відповідно до свідоцтва про народження, мають сина [PERSON], [INFO] (а.с.8), який в даний час проживає разом з позивачкою. Сумісне життя не склалось через те, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння, що призвело до розпаду сім'ї. Шлюбні відносини фактично припинені. Позивачка заперечує проти примирення, оскільки вважає його неможливим. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, шлюб укладений між позивачкою та відповідачем розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із заяви позивачки (а.с.16), вона бажає після розлучення залишити прізвище - "[PERSON]". На підставі ст. ст. 80,84,104,105,110,112,114,180,181,182,183,191 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

Позивачка звернулась до суду с позовом про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітніх дітей, який було уточнено. В заяві вказує, що з відповідачем знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з 2010 року. На теперішній час шлюбні відносини фактично припинені. Від спільного життя мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які перебувають на утриманні позивачки. Відповідач не бажає в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивачка просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини із всіх доходів батька щомісяця, але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до повноліття. Сторони до суду не з`явилися, однак надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю. Позивачка на задоволенні уточненого позову наполягала. Відповідач уточнений позов визнав повністю, суду заперечень не надав. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з таких міркувань. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я й матеріальне становище дітей, а також платника аліментів, наявність у нього непрацездатних батьків, інших дітей. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. З огляду на правовідносини сторін з урахуванням наведеної норми процесуального закону суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує нічиїх прав, свобод та інтересів, тому знаходить всі підстави для прийняття визнання позову. Відповідно до правил цивільного процесуального законодавства стягненню з відповідача на користь держави підлягають і судові витрати. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з наведеною вище нормою ЦПК України, стягненню з відповідача в доход держави підлягають 50% судового збору, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду та просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON], посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом також є брати позивачки [PERSON] та [PERSON], які після смерті матері із заявами про прийняття спадщини не звертались. Протягом встановленого законом строку позивачка звернулась до нотаріальної контори із заяво про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Сторони в судове засідання не з'явились, про час та день судового розгляду були повідомлені належним чином, надіслали суду заяви, якими просять розглянути справу у їх відсутність. Відповідач та треті особи позовні вимоги визнали у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечують. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим задовольнити позовні вимоги, оскільки [INFO] померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12.11.2014 року. Після її смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок виданим РСП КП "ВООБТІ" 21.02.2007 року. Позивачка вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, що підтверджується повідомленням нотаріуса Хмільницького районного нотаріального округу № 17/02-17 від 28.01.2015 року. Спадкоємцями за законом також є брати позивачки [PERSON] та [PERSON], які після смерті матері із заявами про прийняття спадщини не звертались. Відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України (шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Круючись ст. ст. 10, 60, 213 - 215, 223, 256, 294 ЦПК України, ст.ст. 1222, 1223, 1261, 1268, 1270 ЦК України, суд, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду та просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в тверджій грошовій сумі 1250 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на те, що 22.10.2010 року між сторонами було укладено шлюб від якого у них 16.08.2010 року народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні. Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької облатсі № 149/1477/15-ц від 08.06.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, що негативно впливає на розвиток та виховання дитини . В судовому засіданні позивачка змінила позовні вимоги та просить стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та проти їх задоволення не заперечує. Суд, заслухавши покази сторін, дослідивши матеріали справи вважає можливим позовні вимоги задовольнити, оскільки відповідно до копії повторного свідоцтва про народження доведено, що 16.08.2010 року народився [PERSON], батьком якого записаний відповідач. Відповідно до довідки КП "Хмільниккомунсервіс" № 806 від 10.06.2015 року, дитина проживає разом з позивачкою. Відповідно до довідки наданої відділом ДВС Хмільницького МРУЮ № 03-4908 від 20.07.2015 року, на даний час у відділі ДВС знаходиться виконавчий лист про стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки Аліни, [INFO] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

позивачка звернулась з вищеозначеним позовом до відповідача, вказуючи, що від спільного проживання мають дитину: сина [PERSON], [INFO] батьком якого у свідоцтві про народження вказаний відповідач. З відповідачем проживають окремо. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає в недостатньому розмірі. Просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до його повноліття. У судовому засіданні позивачка не була присутня, подала до суду заяву в якій просила справу розлядати без її участі. Відповідач у судове засідання не з"явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином( газета «Урядовий кур»єр» № 52 від 18.03.2016 року), про причину неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи без його участі до суду не надходило. Дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що від спільного проживання сторони мають дитину: сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утримання позивачки. Батьками у свідоцтві про народження дитини вказані позивачка та відповідач. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Добровільно допомогу на утримання дитини відповідач не надає. Тому, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved