Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Сумська районна державна адміністрація в особі служби у справах дітей в інтересах дитини звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO]. З 2016 року [PERSON] перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Відповідач, з часу перебування дитини в даному центрі жодного разу не відвідав дитину, не телефонував, матеріальної допомоги не надавав. На даний час, батько не цікавиться станом здоров'я та розвитку, не піклується про сина, не вживає жодних заходів щодо повернення дитини, а тому представник Сумської РДА просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягувати з нього аліменти на утримання дитини в розмірі ? частини її щомісячного доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання представник позивача не з'явився, направивши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Також направила до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] Відповідач в судове засідання, не з'явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник третьої особи служби - органу опіки і піклування Степанівської селищної ради Сумського району також до суду не з'явився, направивши заяви про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримала. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 4). 22 вересня 2005 року шлюб між батьками [PERSON] було розірвано, і останній залишився проживати з матір'ю, оскільки батько постійно перебував на заробітках. 08.11.2016 року неповнолітнього [PERSON] було вилучено із родини матері та поміщено до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації (а.с. 8). Рішенням Сумського районного суду Сумської області № 587/2431/17 від 23.11.2017 року неповнолітній [PERSON] відібраний без позбавлення батьківських прав у матері [PERSON] (а.с. 9). За весь час перебування дитини в Сумському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей області, з 08 листопада 2016 року по 11 квітня 2018 року відповідач жодного разу не відвідував дитину, не телефонував, матеріальної допомоги не надавав, що підтверджується інформаційним листом про відвідування дитини ( а.с. 6). Судом встановлено, що [PERSON] не цікавиться станом здоров'я та розвитку сина, не надає йому ніякої матеріальної допомоги. Згідно висновку служби у справах дітей Сумської районної державної адміністрації № 01-14/736 від 28.09.2018 року встановлено, що фактично неповнолітній [PERSON] залишився без батьківського піклування, перебуває у державному закладі тимчасового утримання та потребує захисту своїх прав, та доцільно позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с. 40). В зв'язку з тим, що відповідач не займається вихованням свого сина, не надає йому матеріальної допомоги, не цікавиться станом його здоров'я, не виявляє бажання забрати його до себе, повністю втратив контакт з сином, суд вважає, що він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини і таким відношенням до нього, відповідач порушує права та інтереси неповнолітнього [PERSON] Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов'язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов'язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків стосовно виховання сина, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров'ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню сина. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 704,80 гривень на користь держави.

Outcome: approved