Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги фактичним припиненням подружнього життя і неможливістю збереження сім'ї. У судове засідання позивачка з'явилася, пояснила, що з серпня 2014 року фактичні стосунки з чоловіком припинені. Вона з дитиною зараз мешкає у м. Красний Лиман, відповідач проживає в м. Дебальцеве. Підтримала позовні вимоги, просила їх задовільнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Позивач [PERSON], [INFO], та відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 16 липня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 87 (а.с.8). Подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що позивач і відповідач з серпня місяця 2014 року припинили шлюбні відносини, не проживають однією сім'єю та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили дій щодо збереження родинних стосунків, позивачка не має наміру зберегти сім'ю. Батько участі у вихованні дитини не приймає. Відповідно до довідки від 04.03.2015 року №1442015862, що її видано УСЗН Краснолиманської міської ради, позивачка разом з дитиною взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.12). Враховуючи викладене, суд визнає, що надання подружжю строку для примирення у даному випадку суперечить моральним засадам суспільства. Згідно до положень статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання позивачки продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше подружнє життя [PERSON] та [PERSON], збереження їх сім'ї є неможливе та суперечить їх інтересам. Заява відповідає дійсній волі дружини, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Майнового спору та спору про виховання дитини сторони не мають. За вибором позивачки її прізвище "[PERSON]" залишити без зміни. Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов'язані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved