Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав на праві особистої власності колгоспного двору, головою якого була її бабуся [PERSON], яка померла [INFO], її дочці, матері позивачки - [PERSON], яка померла [INFO] та її зятеві, а батькові позивачки - [PERSON], який помер [INFO]. За життя померлий батько [PERSON] залишив заповіт, яким все своє майно заповів їй, позивачці по справі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Окрім позивачки, інших спадкоємців, які б претендували на спадщину померлого немає. В управління спадковим майном вступила позивачка. З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову оскільки відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські будівлі та споруди в [ADDRESS]. В судове засідання позивачка подала письмове клопотання про слухання справи у її відсутність , позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить позов задовольнити та слухати справу у її відсутність. Відповідач - Рунгурська селищна рада - надала до суду письмове клопотання з проханням слухати справу у відсутність представника, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Суд, беручи до уваги пояснення позивачки, письмові пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належав [PERSON], яка доводилася позивачці бабусею, що підтверджується довідкою Рунгурської сільської ради № 748 від 23.10.2014 року, двір був колгоспним. Станом на 01.07.1990 року у даному житловому будинку проживали: голова колгоспного двору, бабця позивачки - [PERSON], яка померла [INFO], її дочка, мати позивачки - [PERSON], яка померла [INFO] та її зять, батько позивачки - [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується довідкою Рунгурської сільської ради № 748 від 23.10.2014 року (а.с. 26). Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року №20 із змінами "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" передбачено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживали вищевказані особи, то кожному із них належить по 1/3 частині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS]. [INFO] померла бабця позивачки [PERSON], за життя заповітів від її імені не посвідчувалось, що стверджується довідкою Рунгурської сільської ради № 748 від 23.10.2014 року(а.с. 26). Після її смерті відкрилася спадщина за законом на 1/3 частину вищевказаного майно, і в порядку ст. 529 ЦПК України (в редакції 1963 року) спадщину прийняла її дочка, мати позивачки - [PERSON], яка постійно проживала разом з померлою та вступила в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Рунгурської сільської ради № 748 від 23.10.2014 року(а.с. 26). [INFO] помирає мати позивачки - [PERSON] Заповітів від імені померлої виконкомом Рунгурської сільської ради не посвідчувалось, що підтверджується довідкою Рунгурської сільської ради № 748 від 23.10.2014 року (а.с. 26). Після смерті матері відкрилася спадщина на 2/3 (1/3+1/3) частини даного майна, спадщину за законом після смерті матері позивачки [PERSON], прийняв її чоловік, батько позивачки - [PERSON], який постійно проживав разом із померлою та вступив в управління спадковим майном (а.с. 26). [INFO] помирає батько позивачки [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть від 22 липня 2014 року зроблено актовий запис за № 21. За життя померлий залишив заповіт, посвідчений 02.06.2011 року секретарем Рунгурської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 38, яким він все своє майно, заповів позивачці, даний заповіт не змінювався і не скасовувався, що підтверджується довідкою Рунгурської сільської ради № 748 від 23.10.2014 року. Після смерті батька відкрилася спадщина з заповітом, яка складається з житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] З метою оформлення спадщини позивачка звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на будинковолодіння. Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16 травня 2013 року №24-753/04-13 передбачено, що «при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами». Згідно виписки з інвентаризаційних матеріалів Коломийського МБТІ від 03.02.2015 року №52107 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] було зареєстровано тільки за бабусею позивачки (а.с.6). Згідно звіту про ринкову вартість житлового будинку від 26.02.2015 року загальна вартість будинку та господарських будівель в [ADDRESS] становить 27805,00 грн. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст.ст.346, 347 ЦК України особа може відмовитись від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Крім позивача, інших спадкоємців та осіб, передбачених законом, зокрема малолітніх,неповнолітніх, недієздатних осіб, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. Як вбачається з матеріалів справи, спадщину після смерті батька прийняла позивачка, яка 21.01.2015 року подала заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори. Наведене підтверджується випискою з інвентаризаційних матеріалів, копією технічного паспорта, звітом про ринкову вартість житлового будинку, довідкою Рунгурської сільської ради №748 від 23.10.2014 року, копіями свідоцтв про смерть [PERSON], [PERSON] та [PERSON], копією заповіту, копією свідоцтва про народження позивачки, копією заяви про прийняття спадщини, свідоцтвом про право власності від 03.10.1989 р. № 101, листом нотаріуса, копією паспорта та ідентифікаційного коду. На підставі ст.ст.346,347,376,392,1222, 1234,1268 ЦК України та

Outcome: approved