Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

У грудні 2019 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] в якому просила стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше п`ятдесяти прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстровану шлюбі з 28 лютого 1997 року по 12.10.2018 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею. Відповідач офіційно працює, однак матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому, позивач змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою від 09 січня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, відповідачу був встановлений строк для подання відзиву на позовну заяву, його право на пред`явлення зустрічного позову. 17 лютого 2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. У відзиві відповідач просить суд відмовити в задоволення позовних вимог, зазначивши, що позивачем не доведено, що існують підстави для вжиття примусових заходів - стягнення аліментів через суд. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені у позові. Вказала, що її донька [PERSON] разом з дітьми постійно проживають в Російській Федерації, вони отримали громадянство Росії. Відповідач, як батько, повинен утримувати дітей, однак цього не робить, хоча офіційно працює, щомісячно отримує заробітну плату, а тому може надавати зазначену допомогу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, пояснивши, що після розірвання шлюбу, діти проживали з ним, оскільки позивачка виїхала до Російської Федерації. В началі 2019 року позивачка отримавши дозвіл на вивіз дітей, виїхала до Росії та не повернулась в зазначений строк, позбавила його бачити дітей, спілкуватись з ними та приймати участь у їх житті. До звернення до суду з позовом, Відповідач взагалі не знав, місця їх перебування. Вважає, що кошти які він буде надавати, не зможе контролювати. Крім того, [PERSON] пояснив, що на його утриманні перебуває двоє дітей його теперішньої дружини та мати похилого віку, яка отримує мінімальну пенсію. Відповідач кожного місяця перераховує кошти дітям, що підвереджується квитанціями, вважає, що його заробітної плати не вистачить, на сплату аліментів, у розмірі, що зазначена в позові Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1997 року. Шлюб розірвано за рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2018 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону, передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ст.182 Сімейного Кодексу України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; - доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховує матеріальне становище платника аліментів, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством, а також положення ст.180 СК України про те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Утримання неповнолітньої дитини є спільним обов`язком батьків, то необхідно брати до уваги і надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітніх дітей з боку їх матері, а відтак, можна дійти висновку, що вказана частка від всіх видів заробітку яку пропонує позивач є прийнятною та такою, що повністю задовольнить матеріальні потреби дітей, при цьому, не допустить виникнення дисбалансу інтересів інших осіб, що забезпечить рівність сторін по забезпеченню дітей, не допустить дискримінацію позивача та перекладання на нього усього тягаря матеріального утримання дітей. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат», має постійний заробіток. Посилання відповідача, що на його утриманні перебувають діти дружини [PERSON] від першого шлюбу та мати похилого віку [PERSON] , є безпідставними, [PERSON] має право утримувати аліменти на утримання своїх дітей, від батька дітей, а мати відповідача - [PERSON] отримує пенсію за віком, що підтверджено довідкою. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач має працездатний вік, є працездатною особою, тому суд дійшов висновку, про наявну у [PERSON] можливість виплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на утримання [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття. Відповідно до ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до обов`язкового негайного виконання. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати в сумі 840,80 гривень. На підставі викладеного і

Outcome: approved