Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

У липні 2016 р. Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] - мешканців м. Севастополя, про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 524216,25 грн. Позов обґрунтований такими обставинами. 12 грудня 2008 р. між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит № 669-025/ФК-08. За умовами цього договору банк надав [PERSON] у кредит грошові кошти в сумі 231000 грн. під 16,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 11 грудня 2023 р. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором з поручителем [PERSON] було укладено договір поруки № 669-025/Zфпор-08. На підставі договору відступлення права вимоги від 18 грудня 2008 р. № 2484/08 Державна іпотечна установа набула всі права вимоги за вищевказаними договорами. Умови кредитного договору [PERSON] не виконуються. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 січня 2016 р. з відповідачів стягнуто заборгованість за договором про іпотечний кредит, яка виникла станом на 12 січня 2012 р. За період з 12 січня 2012 р. по 1 лютого 2016 р. нарахована заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 524216,25 грн., що включає заборгованість за процентами в сумі 144239,86 грн. та пеню в сумі 379976,39 грн. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 4 серпня 2016 р., постановленою на підставі ст. 12 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", підсудність цієї позовної заяви визначена Дарницькому районному суду м. Києва. Представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідачі про розгляд справи повідомлялися шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному сайті Дарницького районного суду м. Києва та викликалися в суд через оголошення у пресі, проте в судове засідання вони не з'явилися, письмових заперечень на позов від них не надійшло. Враховуючи повторну неявку відповідачів в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи. Нез'явлення сторін є підставою для розгляду справи без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши наявні у справі докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 12 грудня 2008 р. між ТОВ «Укрпромбанк» (кредитором) та [PERSON] (позичальником) укладено договір про іпотечний кредит № 669-025/ФК-08, предметом якого є надання банком позичальнику кредиту в сумі 231000 грн. під 16,5% річних з кінцевим терміном повернення кредиту 11 грудня 2023 р. (а.с. 12-21). Згідно з умовами, визначеними у пункті 2.4. кредитного договору, позичальник зобов'язався щомісячно, до 12 числа кожного місяця, здійснювати погашення кредиту рівними частинами в сумі не менше 1283,33 грн. та сплачувати відсотки, нараховані на залишок заборгованості за кредитом, відповідно до графіку погашення кредиту шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відкритий у кредитора рахунок. П. 6.2. договору передбачено, що за порушення взятих на себе зобов'язань з повернення суми кредиту та сплати відсотків позичальник зобов'язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу за кожний день прострочення. Відповідно до п. 3.1. договору виконання позичальником зобов'язань за цим договором забезпечується іпотекою нерухомого майна та порукою. Так, 12 грудня 2008 р. між ТОВ «Укрпромбанк» (кредитором), [PERSON] (позичальником) та [PERSON] (поручителем) укладено договір поруки № 669-025/Zфпор-08, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит (а.с. 22-24). 18 грудня 2008 р. ТОВ «Укрпромбанк» (банк) та Державна іпотечна установа (установа) уклали договір відступлення права вимоги № 2484/08, предметом якого є передача банком установі всіх прав вимоги за договором про іпотечний кредит між банком і [PERSON], іпотечним договором між банком і [PERSON] та [PERSON], договором поруки між банком, позичальником і [PERSON] (а.с. 25-28). Відтак на підставі вищевказаного договору у відповідності з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України Державна іпотечна установа набула прав кредитора у зобов'язаннях, що виникли з укладених з відповідачами договорів. З вивчених в суді матеріалів судової справи № 753/24150/15-ц за заявою Державної іпотечної установи про відновлення втраченого судового провадження вбачається, що позичальник [PERSON] порушила зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим заочним рішенням Балаклавського районного суду м. Севастополя від 27 вересня 2012 р. по справі № 2701/635/2012 з неї та [PERSON] (майнового поручителя) солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором, нараховану станом на 12 січня 2012 р., в загальному розмірі 291359,43 грн., що включає: основну суму боргу (заборгованість по тілу кредиту) в сумі 215600 грн., заборгованість по відсоткам в сумі 59781,30 грн., пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 12164,35 грн. та втрати від інфляції в сумі 3813,74 грн. 19 січня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва ухвалив рішення про відновлення судового провадження в частині вищевказаного рішення Балаклавського районного суду м. Севастополя, втраченого внаслідок тимчасової окупації Автономної Республіки Крим та м. Севастополя (а.с. 29-31). Судом встановлено, що виконавчий лист за рішенням Балаклавського районного суду м. Севастополя від 27 вересня 2012 р. не видавався і це рішення до виконання не зверталося, а позичальник [PERSON] продовжує не виконувати зобов'язання за договором про іпотечний кредит. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. За приписом ч. 2 ст. 1050 ЦК України прострочення позичальником повернення чергової частини позики (кредиту) кореспондує праву позикодавця (кредитодавця) вимагати дострокового повернення частини позики (кредиту), що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до п. 5.2.4. кредитного договору у випадку прострочення сплати чергового платежу за кредитом та відсотків за користування кредитом понад два місяці кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків та інших платежів, що належать до сплати. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів та пені, оскільки договір не розривався і є чинним, а зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 12 січня 2012 р. по 1 лютого 2016 р. за договором про іпотечний кредит № 669-025/ФК-08 нараховано відсотків на суму 144239,86 грн. та пені на суму 379976,39 грн., а усього заборгованості в загальному розмірі 524216,25 грн. (а.с. 7-8, 9-11). Враховуючи, що позичальником не виконані зобов'язання за кредитним договором, порушені права кредитора підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості. Відповідно до умов договору поруки та з врахуванням положень ст. 543, 553, 554 ЦК України [PERSON] як поручитель повинен відповідати за цим позовом як солідарний боржник в тому ж обсязі, що і позичальник [PERSON], оскільки інше не встановлено укладеним з ним договором поруки. Відтак вимоги Державної іпотечної установи суд вважає обґрунтованими і доведеними та задовольняє їх. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідачів в рівних частках понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 7863,24 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved