Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом [PERSON] та [PERSON] про визнання за нею права власності на домоволодіння №30 по вул. Ялтинській у м. Дніпропетровську за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимоги посилалась на те, що вона разом з родиною з дозволу [PERSON] у 1995 році оселилися в частині домоволодіння №30 по вулиці Ялтинській у м.Дніпропетровську. В подальшому, не бажаючи проживати в приватному секторі та відсутністю коштів на ремонт будинку [PERSON] запропонував [PERSON] придбати у нього будинок за невеликі кошти, оскільки на той час будинок потребував капітального ремонту та відновлення підключення до мереж водо-, газо-, електропостачання. Оскільки позивачка мала потребу в житлі вона виявила бажання придбати будинок №30 по вул. Ялтинській в м.Дніпропетровську. Після усної домовленості [PERSON] в 1996 році передав позивачці ключі від будинку разом з домовою книгою та виїхав з будинку зі своїми речами. При оформленні правовстановлюючих документів на своє ім'я у 2005 року з відповіді КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» позивачці стало відомо, що домоволодіння №30 по вул. Ялтинській в м. Дніпропетровську на підставі договору забудови від 18.04.1947 року, посвідченого нотаріусом Амур-Нижньодніпровського району [PERSON], реєстровий №3785, належить [PERSON], який помер та його спадкоємцем першої черги був син [PERSON]. На момент смерті [PERSON] його син [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO] та відповідно до ст.549 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року вступив у фактичне володіння спадковим майном, але відповідних заяв до нотаріальної контори не подавав та свідоцтво про право власності на спадкове майно не отримував. [PERSON] помер 08.06.1999 року, актовий запис №1005, після його смерті спадкоємцями першої черги є його діти відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], яка зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримували та свої права не оформляли. Позивачка зазначає, що починаючи з 1996 року по теперішній час продовжує проживати в домоволодінні №30 по вул. Ялтинській у м. Дніпропетровську, вільно, безперервно та добросовісно користується та володіє домоволодінням, сплачує комунальні платежі, проводить необхідні ремонтні роботи. Починаючи з 21.03.2003 року [PERSON] є зареєстрованою у зазначеному домоволодінні за вказаною адресою. На підставі викладеного позивачка просила суд визнати за нею право власності на домоволодіння №30 по вулиці Ялтинська у м. Дніпропетровську, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., яке складається з наступного: житловий будинок літ. А-1; прибудова літ. А1-1; веранда літ.а-1; веранда літ. а1-1; споруди №1-7,І-ІІ (огорожа, хвіртка, ворота, стіна підпірна, яма зливна, замощення), за набувальною давністю. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, якою підтримав позовні вимоги у повному обсязі, справу просив слухати у його відсутність, проти постановлення заочного рішення не заперечував. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не зявились, причин неявки суду не повідомили, про день слухання справи повідомлені належним чином через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» №91 (1686) від 17 листопада 2015 року, не надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання заперечень проти позову, у звязку з чим суд за згодою представника позивачки вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної та спадкової справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору забудови від 18.04.1947 року, посвідченого нотаріусом Амур-Нижньодніпровського району [PERSON], реєстровий №3785, домоволодіння №30 по вулиці Ялтинській у м.Дніпропетровську належить [PERSON], який помер 16.05.1997 року. Після його смерті спадкоємцем першої черги був син [PERSON], який на момент смерті батька проживав та був зареєстрований в [INFO], та відповідно до ст.549 Цивільного Кодексу Української РСР 1963 року вступив у фактичне володіння спадковим майном, але до нотаріальної контори не звертався та свідоцтво про право власності на спадщину не отримував, що підтверджується даними Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 27.10.2015 року №3987/01-16 (а.с. 113). Згідно з даними КП «[PERSON] міжміське бюро технічної інвентаризації» від 03.11.2015 року, домоволодіння №30 по вул. Ялтинській в [PERSON] належить [PERSON] на підставі зазначеного договору забудови (а.с. 112). Позивачка разом з родиною з дозволу [PERSON] у 1995 році оселилися в частині домоволодіння №30 по вулиці Ялтинській у м.Дніпропетровську. Починаючи з 1996 року [PERSON] проживає у будинку по вул. Ялтинській, 30 у м. Дніпропетровську і по теперішній час, що підтверджується актом від 11.09.2014 року, підписаним сусідами. Згідно з даними домової книги на домоволодіння [PERSON] є зареєстрованою за вказаною адресою з 21.03.2003 року (а.с.22), що також підтверджується довідкою голови квартального комітету №113416 (а.с. 24). [PERSON] помер 08.06.1999 року, актовий запис №1005, Правовстановлюючі документи на домоволодіння на його ім'я оформлені не були. Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги є його діти відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], яка зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про право на спадщину не отримували та свої права не оформляли, що підтверджується даними спадкової справи 943/99 (а.с. 116-123). Згідно з технічним паспортом від 21.10.2015 року домоволодіння №30 по вул. Ялтинській у м. Дніпропетровську складається з: житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. А1-1, верандою літ. а-1 та верандою літ. а1-1, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., та споруди №1-7, І,ІІ (а.с. 103-106). Як доведено в суді, позивачка з 1996 року по теперішній час постійно проживає в домоволодінні, відкрито та безперервно користується будинком та господарськими будівлями і спорудами, сплачує всі комунальні послуги, оплачує електроенергію, зробила ремонт будинку, підтримує його в належному стані, постійно користується земельною ділянкою, на якій розташований будинок, що підтверджується довідкою голови квартального комітету, актом за підписом сусідів, квитанціями про сплату комунальних платежів та іншими документами, що знаходяться в матеріалах справи. Відповідно до положень ч.1, 4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна власність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.п.9-14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду Цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз'яснено, що Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно з положеннями ст.5 ЦК України про дію закону у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки питання про визнання права власності за набувальною давністю вирішується в судовому порядку, та у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт того, що [PERSON] постійно проживає в домоволодінні, відкрито та безперервно користується будинком та господарськими будівлями і спорудами, сплачує всі комунальні послуги, оплачує електроенергію та земельний податок, що підтверджується матеріалами справи, тому суд вважає визнати за нею право власності на домоволодіння №30 по вулиці Ялтинська у м. Дніпропетровську, яке складається з: житловий будинок літ. А-1 з прибудовою літ. А1-1, верандою літ. а-1 та верандою літ. а1-1, загальною площею 74,2 кв.м., житловою площею 49,6 кв.м., та споруди №1-7, І,ІІ (огорожа, хвіртка, ворота, стіна підпірна, яма зливна, замощення), за набувальною давністю. Витрати по справі суд вважає віднести на рахунок сторони, що їх понесла.

Outcome: approved