Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-01 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 25 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районого управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис № 54 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 25 липня 2009 року). Від шлюбу мають двох малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26 жовтня 2009 року та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 18 липня 2014 року. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що поступово сімейне життя між ними погіршувалось, розвинулась неприязнь один до одного, було втрачено почуття любові та поваги, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтує такими сімейними цінностями як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої морально-психологічної атмосфери. Так з його ініціативи постійно виникали сварки, свідками яких нерідко були їх діти, що негативно впливало на їх психічний стан. Крім того відповідач вдавався по відношенню до неї до аморальних вчинків: лайки, погроз, образ, побоїв. Як наслідок такої поведінки відповідача з червня 2018 року вона з дітьми проживає окремо, фактично припинивши подружні відносини. Спільного господарства не ведуть та відповідач не проявляє жодного бажання брати участь в утриманні дітей. Подальше спільне проживання і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам та навіть її здоров`ю, а також інтересам їх дітей. Після розірвання шлюбу бажає залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилася. Однак, її представник - адвокат Андрієць І.І. надав до суду заяву, відповідно до якої поданий позов підтримує повністю та просить розглядати справу у відсутності позивачки та її представника. Також звертає увагу суду, що відносини між сторонами повністю припинені, рішення позивачки про розірвання шлюбу є остаточним та позивачка заперечує проти будь яких заходів примирення. У разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився. Однак, подав через канцелярію суду заяву, відповідно до якої позов визнає та просить розглядати справу у його відсутності. За таких обставин суд розгядає справу у відсутності сторін та, відповідно до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступного. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , 25 липня 2009року уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Рокитнянського районого управління юстиції Київської області, про що складено актовий запис № 54 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 25 липня 2009 року). Від шлюбу мають двох малолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 26 жовтня 2009 року та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 18 липня 2014 року. Причиною розірвання шлюбу є те, що поступово сімейне життя між подружжям погіршувалось, розвинулась неприязнь один до одного. Ними було втрачено почуття любові та поваги, що у кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач постійно нехтував такими сімейними цінностями як повага до дружини, піклування про створення в сім`ї доброзичливої, сприятливої морально-психологічної атмосфери. З ініціативи відповідача постійно виникали сварки, свідками яких нерідко були їх діти, що негативно впливало на їх психічний стан та кожен раз спричинювало душевні страждання. Як наслідок такої поведінки відповідача, позивачка починаючи з червня 2018 року разом з дітьми проживає окремо, фактично припинивши подружні відносини. Спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. Відповідач не проявляє жодного бажання брати участь в утриманні дітей. Відповідачем не оспорюється факт проживання дітей з позивачкою. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає та заперечує проти будь яких заходів примирення, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свобод чи інтересів інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зазначені обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно зі статтею 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до статтей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу, та під час його розірвання. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до частини 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За змістом статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз`яснено у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам кожного з подружжя та інтересам їх дітей. Частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved