Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою і вказала, що її дошлюбне прізвище «Мартяш». 05.10.2013 року вона уклала шлюб з [PERSON] і їй було присвоєно прізвище «Ткач». ЇЇ батьки : [PERSON] помер 06.11.2015 року, мати [PERSON] померла 22.02.2004 року. У 2000 році її батьки, які проживали в зареєстрованому шлюбі , однією сім»єю купили в сел.Побузьке Голованівського району 4-х кімнатну квартиру , яка розташована по вул. Першотравнева, 33/43. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 19.10.2000 року номер у реєстрі 1163 власником цієї квартири вказана її мати [PERSON]. Так, як її батьки придбали вказану квартиру під час спільного проживання однією сім»єю в зареєстрованому шлюбі, кожен з її батьків мав право на 1/2 частину вказаної квартири. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Голованівського району від 07.12.2004 року її батько [PERSON] отримав дозвіл на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири. Разом з тим [PERSON] свого часу не зареєстрував право власності на частку у спільному майні (квартирі), не має і не могло бути договору про поділ майна між батьками. Отже у батька [PERSON] не було правоустановчих документів на 1/2 частку квартири , що стало підставою нотаріусу відмовити їй у видачі свідоцтва на право на спадщину на 1/2 частку вищевказаної квартири . Третя особа її брат по матері [PERSON] на спадкове майно 1/2 частку квартири не претендує. Просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири №43 в житловому будинку №33, що розташована за адресою: сел. Побузьке Голованівського району Кіровоградської області по вул. Першотравнева. В судове засідання позивачка не з»явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання двічі не з»явився 12.01.2017 року , 01.02.2017 року, про час і місце був повідомлений належним чином , відповідач не забезпечив явку в судове засідання свого представника не попередивши про це суд. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав до суду письмову заяву завірену нотаріусом, в якій вказав, що проти позову не заперечує. Суд рахує, що відповідач знаючи завчасно про час і місце розгляду справи , маючи на це відповідне право не забезпечив явку представника в судове засідання, для розгляду даної справи, тобто зловживав своїм правом щодо розгляду справи. У відповідності до вимог ст..224 ЦПК України за згодою позивача суд ухвалив провести судове засідання та ухвалити заочне рішення. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони до суду не з»явились, суд відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України вважає за доцільне ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів без участі сторін та без фіксації процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, заяви сторін, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2\~ст. 16 ЦК України, є визнання права. Судом встановлено, що в 2000 році батьки позивачки [PERSON], дошлюбне прізвище (Мартяш), придбали в сел.Побузьке Голованівського району 4-х кімнатну квартиру , яка розташована по вул. Першотравнева, 33/43. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 19.10.2000 року номер у реєстрі 1163 власником цієї квартири вказана мати позивачки [PERSON]. Подружжя [PERSON] та [PERSON] проживали в зареєстрованому шлюбу і кожен з подружжя мав право на 1/2 частку вказаної квартири. Відповідно до ст.. 60 СК України. що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно ч.3 до ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором . Рішення суду про поділ майна подружжя відсутнє. Батько позивачки [PERSON] помер 06.11.2015 року, мати позивачки [PERSON] померла 22.02.2004 року. Після померлої [PERSON] , спадщину прийняли та отримали свідоцтва про право на спадщину по 1/6 частині квартири діти померлої [PERSON] [PERSON] та [PERSON]. Чоловік покійної [PERSON] [PERSON] прийняв але не оформив після дружини свідоцтво про право на спадщину на 1/6 частку квартири, та на 1/2 частку свідоцтво про право власності. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] селищної ради Голованівського району від 07.12.2004 року [PERSON] отримав дозвіл на видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку вищевказаної квартири. Разом з тим [PERSON] свого часу не зареєстрував право власності на частку у спільному майні (квартирі). Третя особа [PERSON] на спадкове майно 1/2 частку квартири не претендує, що стверджує його заява завірена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON]. Позивач\~\~в установленому законом порядку звернулась до державного нотаріуса для оформлення спадщини на 1/2 вищезазначеної квартири та їй необхідно було надати в нотаріальну контору правовстановлюючі документи , а саме свідоцтво про право власності на 1/2 частину квартири, через його відсутність нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій. Відмова в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом не може бути перешкодою у набутті позивачем права на вищезазначену квартиру. п. 12 \~постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» За загальними правилами частини другої статті 372 ЦК ( 435-15 ) при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК) ( 435-15 ). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Розглядаючи спори, пов'язані зі спадкуванням частки в праві спільної сумісної власності, необхідно звертати увагу на те, що згідно зі статтею 368 ЦК ( 435-15 ) спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною\~Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікована\~Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини . Відповідно ч.7\~ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.»\~державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням його права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин. Суд вважає доведеним, що [PERSON] є спадкоємцем померлого [PERSON]. У суду є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на квартиру , іншого порядку визнання права власності не існує. Викладене підтверджується копіями паспорта а/с 4, свідоцтва про шлюб а/с- 5, свідоцтва народження , а/с-6, свідоцтва про смерть, а/с-8-9, свідоцтва про право на спадщину за законом, а/с 10-13, постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, а/с-14, звіту про визнання ринкової вартості квартири , а/с-15-29 і є достовірним . На підставі\~ст. 88 ЦПК України\~витрати по сплаті судового збору покладається на позивача. На підставі\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 року), ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції (1952 р.),\~ст. 41 Конституції України, п. 12 \~постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»,

Outcome: approved