Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати\~за ним право власності на земельну ділянку, яка надана для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1545 га та знаходиться за адресою: смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області, вулиця Миколаївська 31 (стара адреса вулиця Леніна, 31, вулиця Леніна, 25), і до дня смерті належала [PERSON], яка померла 15 липня 2013 року. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. Позивач, надав письмову заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив їх задовільнити з підстав викладених в позовній заяві та провести розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] селищна рада Котелевського району Полтавської області надала до суду письмову заяву, просили судовий розгляд даної справи провести без участі представника селищної ради , в заяві також зазначили, що позовні вимоги визнають повністю, наслідки визнання позову передбачені ч. 4 ст. 130, ч. 4 ст. 174 ЦПК України їм відомі та зрозумілі. Третя особа [PERSON] державна нотаріальна контора повідомлена належним чином, надали до канцелярії суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої\~статті 197 Цивільного процесуального кодексу України\~розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач пославсь на те, що 15 липня 2013 року померла мати [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-КЕ №245019, видане 16.07.2013 року (а.с. 9). Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1545 га і знаходиться за адресою: смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області, вулиця Миколаївська,31 (стара адреса вулиця Леніна,31, вулиця Леніна,25), та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія І-ПЛ №040790, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради №40 від 25.02.1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №239, 05.03.1997 року і що знаходиться за адресою: смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області, вулиця Миколаївська 31 (стара адреса вулиця Леніна,31, вулиця Леніна,25) (а.с. 15). Відповідно до заповіту, посвідченого державним нотаріусом [PERSON] державної нотаріальної контори 22.01.2013 року за реєстровим №17, все своє майно де б воно не було б і з чого б воно не складалося [PERSON] заповіла [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ст.1268 Цивільного кодексу України він прийняв спадщину після смерті [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до [PERSON] державної нотаріальної контори в установлений законом термін. На час відкриття спадщини [PERSON] проживала одиноко за адресою: смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області, вулиця Миколаївська,31 (стара адреса вулиця Леніна, 31, вулиця Леніна, 25), що підтверджується довідкою виданою [PERSON] селищною радою Котелевського району, Полтавської області 02.11.2016 року №5347 (а.с.12). [PERSON] звернувся до державного нотаріуса [PERSON] державної нотаріальної контори по питанню оформлення спадщини на земельну ділянку, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд площею 0,1545 га і знаходиться за адресою: смт. Котельва, Котелевського району, Полтавської області, вулиця Миколаївська 31 (стара адреса вулиця Леніна,31, вулиця Леніна,25), та належала померлій на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серія І-ПЛ №040790, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] селищної ради №40 від 25.02.1996 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №239, 05.03.1997 року, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вище зазначену земельну ділянку, оскільки на запит [PERSON] ДНК за №580/02-14 від 17.06.2016 року відділом Держгеокадастру в Котелевському районійому як спадкоємцю не наданий витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується довідкою нотаріуса №1089/02-14 від 28.10.2016 року (а.с. 11). Оскільки, його права як спадкоємця, порушені, то він змушений звернутися до Котелевського районного суду Полтавської області з даним позовом з наступних підстав: Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції від 01.01.2013 року), державна реєстрація прав власності, інших речових прав на земельні ділянки (їх обтяження) здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі, яка проводиться територіальними органами Державного агентства земельних ресурсів України, про що на підтвердження державної реєстрації прав (обтяжень) земельної ділянки, заявнику видається витяг з Державного земельного кадастру. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею» затверджено форми державних актів: - на право колективної власності на землю; - на право приватної власності на землю. Одночасно, Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акту на право власності на земельну ділянку та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою» (із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Відповідно до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців права на спадщину. Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять\~ усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно\~від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Пунктом 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Матеріали справи свідчать, що відповідач подав заяву про визнання позову у повному обсязі. Так, положеннями частини 4 статті 174 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановлює ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, що надані Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", зокрема в абзаці 3 пункту 24, в частині того, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Отже, зважаючи на те, що відповідач подав письмову заяву, якою безумовно визнав позовні вимоги, суд приймає визнання відповідачем позову. Судом установлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, оскільки позивач просить суд захистити його порушене право способом, який передбачений законом, зокрема шляхом визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved