Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS] (де вона мешкає разом з матір'ю [PERSON]), яку придбала у кредит наданий Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк». Позивачка зазначила, що забезпечення за кредитним договором надано у вигляді іпотеки на вказану квартиру. Також, позивачка зазначила, що 05.01.2017 прийшовши з роботи, вона виявила, що на вхідних дверях квартири невідомі особи встановили нові замки, вона не змогла потрапити до квартири. В цей час позивачка знаходилась у від'їзді. Позивачка вказала також, що представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» [PERSON], здійснив самовільну зміну замків у вищевказаній квартирі. Позивачка наголосила на тому, що 08.02.2017 ухвалою Подільського районного суду м. Києва було задоволено скаргу представника позивачки щодо невнесення відомостей в ЄРДР за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 162, 356, 365 КК України стосовно незаконного проникнення невідомими особами та заміни дверних замків в квартирі [ADDRESS]. Позивачка вказала, що вивчивши Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, встановила, що приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва Алла Михайлівна на підставі іпотечного застереження прийняв Рішення від 06.12.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 3274520 та вчинила запис про право власності № 17840093. Тому, вважаючи дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. протиправними, позивачка і звернулась до суду та просила скасувати Рішення від 06.12.2016 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 32745206 і скасувати запис про право власності № 17840093 вчинений відповідачем, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк». В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених вище, просили позов задоволити. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, своє право на участь у судовому засіданні використала на власний розсуд. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що між сторонами був укладений договір іпотеки, в якому погоджено всі істотні умови. А також вказав, що позивачкою не доведено порушення банком 30-денного строку надсилання письмової вимоги боржнику про усунення порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору. З урахуванням викладеного вище, суд вважає за можливе розглянути позов у відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши докази по справі та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, між позивачкою та Публічним акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» укладено кредитний договір № 5456406 від 19.07.2007, відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 71 000 Доларів США для придбання квартири [ADDRESS] (а.с. 4). Відповідно до даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 06.01.2017, квартира, загальною площею 29,3 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] належить Публічному акціонерному товариству «Перший Український Міжнародний Банк» на підставі договору іпотеки (серія, номер: 4024, виданого 19.07.2007 нотаріусом Мироник О.В.) (а.с. 6). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. В ст. 1 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Положеннями ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності і предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений відповідній письмовій вимозі. Позивачка та її представник в судовому засіданні зазначили, що не отримували вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Отже, здійснюючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки, відповідачка діяла у спосіб, що не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме: не перевірила наявність всіх документів, передбачених договором, необхідних для переходу у власність іпотекодержателя предмета іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Договір іпотеки №4024 від 19.07.2007 року, посвідчений нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В., не є підставою, що підтверджує виникнення, перехід або припинення права власності на нерухоме майно до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», а це відповідачем при прийнятті відповідного рішення про реєстрацію права власності до уваги прийнято не було. Крім того, відповідач, реєструючи право власності на предмет іпотеки за третьою особою, безпідставно вніс запис до відповідного реєстру про обтяження - заборону на нерухоме майно позивача. Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Враховуючи те, що відповідачем та третьою особою не надано не тільки доказів відсилання вимоги позивачці, але й доказів її отримання, із зазначенням дати такого отримання, суд приходить до висновку того, що позов ґрунтується на чинному законодавстві, знайшов свого часткового доведення в судовому засідання, а тому підлягає частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивачки судовий збір в розмірі 1280 грн. На підставі ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321, 387, 575 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 35 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 26, 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. 39 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: approved