Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

Представник акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 5 628,64 грн., що за курсом 27.34 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2020 року складає 153 887,02 грн. станом на 17.08.2020 року за кредитним договором №IFIWGI0000006738 від 04.04.2008 року, стягнення судових витрат в розмірі 2308,31 грн., посилаючись на те, що 04.04.2008 року АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 200 000 грн. на термін до 04.04.2023 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку передбаченим договором. Згідно заяви [PERSON] крединий договір переведено з валюти гривня в валюту Долар США. Для забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між «ПриватБанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договори поруки від 04.04.2008 року, умовами яких передбачена солідарна відповідальність поручителів і позичальника. 20.09.2015 року позивач звернувся до Городенківського районного суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.11.2016 року було задоволено стягнути заборгованість по кредитному договору з відповідачів. Оскільки з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладення кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була вказана у рішенні Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.11.2016 року, тобто за період з 04.04.2008 року по 08.06.2015 року, то за період після подання позовної заяви від 20.09.2015 року, з 21.09.2015 року по 17.08.2020 року відповідач має заборгованість в розмірі - 5 628,64 дол. США, яка складається з наступного: - 5 628,64 дол.США - 3% річних від простроченої суми. 19.01.2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Яремчук М.Є. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що банк не має права стягувати суми передбачені ст.625 ЦК України, оскільки пропустив строк позовної давності звернення до суду, оскільки рішення про стягнення з відповідачів заборгованості було винесене 17.11.2016 року, а з позовом про стягнення передбачених ст.625 ЦК України коштів почивач звернувся 13.10.2020 року (а.с.61-63). 19.01.2021 року представник відповідача [PERSON] - адвокат Яремчук М.Є. подала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що банк не має права звертатись до поручителів про стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення кредиту порука на ці правовідносини не поширюється. Також зазначила, що банк пропустив строк позовної давності звернення до суду (а.с. 81-83). 21.01.2021 року відповідач [PERSON] подала відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що банк не має права звертатись до поручителів про стягнення сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки після ухвалення рішення суду про дострокове стягнення кредиту порука на ці правовідносини не поширюється. Також зазначила, що банком нараховано 3% річних від суми заборгованості з порушенням терміну давності, тобто за період понад 3 роки (а.с. 86-87) 02.04.2021 року представник позивача подав уточнючу позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 1 761,17 дол.США, що за курсом 27,34 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.08.2020 року складає 48 150,39 грн. станом на 17.08.2020 року за кредитним договором №IFIWGI0000006738 від 04.04.2008 року (а.с.104-107). Представник позивача в судове засідання не з`явився, в прохальній частині уточнюючої позовної заяви просив про розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.107). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, представник відповідачів подав заяву про розгляд справи без їх участі, позов не визнає, просить відмовити в його задоволенні з підстав наведених у відзивах на позовну заяву (а.с.120) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив відмовити в задоволенні позову (86-87). Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Судом встановлено, що 04.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №IFIWGI0000006738, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 200 000 грн. з відсотковою ставкою у розмірі 15% річних та кінцевим терміном повернення до 04.04.2013 року. (а.с.22-25). 22.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит №IFIWGI0000006738 від 04.04.2008 року, згідно пунтку 8.1 якого банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок позичальника на строк з 22.09.2008 року по 04.04.2023 року включно, у вигляді строкового кредиту у розмірі 40 748,52 доларів США зі сплатою відсотків у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.28-30). Для забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором від 04.04.2008 року та додатковими угодами до нього 04.04.2008 року також було укладено договори поруки. Так, між ПАТ КБ «ПриваБанк» та поручителем [PERSON] укладено договір поруки №IFIWGI0000006738 (а.с.31-32). Також між ПАТ КБ «ПриваБанк» та поручителем [PERSON] було укладено договір поруки №IFIWGI0000006738/1 (а.с.32-33). Відповідно до пункту 3.1 поручителі зобов`язались відповідати перед кредитором за зобов`язаннями згідно договору про іпотечний кредит, в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною (пункт 3.2 договорів). Рішенням Городенківського районного суду від 02 вересня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» - заборгованість у розмірі 17993, 09 доларів США за кредитним договором IFIWGI0000006738 від 04.04.2008 року, що за курсом 21,02 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 08.06.2015 року складає 378214.77 грн. Стягнуто із [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 5673 грн. 22 коп. судових витрат. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с.5-6). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.11.2016 року рішення Городенківського районного суду від 02 вересня 2016 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.04.2008 року №IFIWGI0000006738 задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в солідарному порядку заборгованість станом на 08.06.2015 року за кредитним договором від 04.04.2008 року №IFIWGI0000006738 у розмірі 17 993,09 доларів США, що еквівалентно 378 214 грн. 77 коп., з яких:16 095,73 доларів США (338 332 грн. 25 коп.) заборгованість за кредитом;904,81 доларів США (19019 грн. 11 коп.) заборгованість за відсотками за користування кредитом;88,78 доларів США (1866 грн. 16 коп.) заборгованість по комісії за користування кредитом;250 грн штраф (фіксована частина);856,25 доларів США (17998 грн. 38 коп.) - штраф (процентна складова);748 грн. 94 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» в солідарному порядку заборгованість станом на 08.06.2015 року за кредитним договором від 04.04.2008 року №IFIWGI0000006738 у розмірі 17 993,09 доларів США, що еквівалентно 378 214 грн. 77 коп., з яких:16 095,73 доларів США (338 332 грн. 25 коп.) заборгованість за кредитом;904,81 доларів США (19019 грн. 11 коп.) заборгованість за відсотками за користування кредитом;88,78 доларів США (1866 грн. 16 коп.) заборгованість по комісії за користування кредитом;250 грн штраф (фіксована частина);856,25 доларів США (17998 грн. 38 коп.) - штраф (процентна складова);748 грн. 94 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Стягнуто з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 3971 грн. 26 коп. з кожного судового збору на користь ПАТ КБ «ПриватБанк». В задоволенні решти позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовлено (а.с.8-11). Відповідно до поданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості за договором №IFIWGI0000006738 від 04.04.2008 року, станом на 17.08.2020 року заборгованість [PERSON] за цим договором становить 11 670,57 доларів США (а.с. 124). Оскільки на даний час рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.11.2016 року боржником не виконано, кредитні зобов`язання не припинені, то за період з 21.09.2015 року по 17.08.2020 року відповідачу нараховано заборгованість в розмірі 1 761,17 доларів США, яка складається з 3% річних від простроченої суми, що за курсом НБУ станом на 17.08.2020 року становить 48 150,39 грн, що підтверджується розрахунком (а.с. 124-125). За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за змістом наведеної норми закону 3% річних, як і нараховані на суму боргу інфляційні втрати, входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19. Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18), від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц (провадження №14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі №916/190/18 (провадження №12-302гс18). Верховний Суд України в постанові від 06 червня 2012 року в справі №6-49цс12 вказав, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. Відповідачами подано заяву про застосування строків позовної давності. Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України). Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення чи, як в даному випадку, обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Оскільки позивач звернувся про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання, який, як він вважав, тривав з 21.09.2015 року (з наступного дня після подачі позову в суд про стягнення заборгованості за кредитною угодою №IFIWGI0000006738 від 04.04.2008 року) по 17.08.2020 року (по дату проведення розрахунку заборгованості в даній справі), то дотримання строку позовної давності слід установити з урахуванням викладеного висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19. Як вбачається з накладної №2640300207286695 (а.с. 47), АТ КБ «ПриватБанк» направило в суд позов про стягнення з відповідачів 3% річних за прострочення грошового зобов`язання у цій справі 15.11.2020 року. Тому строк позовної давності слід обмежити останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто з 15.11.2017 року по 17.08.2020 року, що складає 1007 днів. Стосовно бази для нарахування 3 % річних суд приходить до наступного висновку. Позивачем в якості бази для обрахування 3% річних пропонується сума заборгованості, яка виникла за кредитним договором в розмірі 1 761,17 доларів США. Суд не може погодитися із цим аргументом з огляду на наступне. За даними рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.11.2016 року загально сума заборгованості за кредитним договором №IFIWGI0000006738 від 04.04.2008 року становить 17 993, 09 доларів США. Відповідно до правової позиції, що міститься у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 1.03.2018 року у справі № 914/712/16, при обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми заборгованості, визначеної у договорі чи судовому рішенні. Проаналізувавши вказану позицію, суд приходить до висновку, що сума заборгованості визначена у договорі може слугувати базою, якщо відсутнє судове рішення, в якому встановлений судом розмір заборгованості за грошовим зобов`язанням, що має преюдиційне значення для сторін. Таким чином, основою для обрахування в цій справі 3 % річних є сума заборгованості, визначена в судовому рішенні в розмірі 17 993, 09 дол. США. Однак, відповідачкою [PERSON] дане рішення частково виконано, заборгованість в сумі 9 635 доларів США погашено, що підтверджується квитанціями, та випискою банку по кредиту наданою банком 20.01.2020 року (а.с.64-71,72-73). З урахуванням розміру залишку заборгованості за кредитом (8 358,09 доларів США (17 993,09 - 9635,00)) та визначеного судом строку прострочення в межах строку позовної давності (1007 день) 3% річних за час прострочення грошового зобов`язання за період з 15.11.2017 року по 17.08.2020 року складає 691,77 доларів США, виходячи з розрахунку: 8 358,09х3%х1007:365:100= 691,77 доларів США, які й підлягають стягненню з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в користь позивача. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими і підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача три відсотки річних за прострочення грошового зобов`язання в розмірі 691,77 доларів США, то розмір задоволених позовних вимог становить 39,28% (691,77*100:1761,17(%)). Як вбачається із платіжного доручення №ZZ425B15HD від 15 жовтня 2020 року АТ КБ «Приватбанк» за подання до суду позовної заяви сплатив судовий збір в розмірі 2 308,31 гривень. Відповідно до пропорційно задоволених позовних вимог стягненню з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає 906,70 грн (2308,31 грн * 39,28% : 100%) судового збору за подання позовної заяви.

Outcome: approved