Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вказаним позовом і просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 6,50 га, яка розташована на території Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 11 лютого 2016 року. Свої вимоги мотивує тим, що 11 лютого 2016 року помер її чоловік - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,50 га, яка розташована на території Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказану земельну ділянку її чоловік успадкував від своєї матері на підставі заповіту, посвідченого 10.06.2009 року виконавчим комітетом Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області. Спадкоємцями першої черги після смерті матері є вона та їх діти [PERSON] і [PERSON] Для оформлення права на спадщину вона звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. У звязку з викладеним вона звернулася до суду з позовом. Позивачка у судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнали повністю. Представник Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області до судового засідання не зявився, але подав до суду заяву, в якій вказав, що проти задоволення позову не заперечує і просив справу розглянути без його участі. Згідно з ч.4\~ст.174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено у судовому засіданні, 11 лютого 2016 року помер [PERSON] чоловік позивачки та батько [PERSON] і [PERSON], згідно свідоцтва про смерть (а.с. 8). Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку площею 6,50 га, яка розташована на території Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, цільове призначення ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВРВ № 327187 від 11 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1869 (а.с. 10). Але право власності на вказану земельну ділянку не було зареєстровано у встановленому законом порядку за [PERSON] Згідно ст. 1261 ЦК України позивачка та відповідачі [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями за законом першої черги. Позивачка, як спадкоємець за законом першої черги, звернулася до державного нотаріуса Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області для оформлення права на спадщину, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, але їй було відмовлено і рекомендовано звернутися до суду, так як відсутній правовстановлюючий документ (а.с. 44). Відповідно до листа Управління Держгеокадастру у Біляївському районі Одеської області № 29-1502-0.6-2034/2-16 від 18.07.2016 року [PERSON] при житті не отримав державний акт на право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області загальною площею 6,50 га, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 13). Факт належності при житті померлому земельної ділянки підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВРВ № 327187 від 11 жовтня 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1869, після смерті матері [PERSON], померлої 31.01.2010 року (а.с. 10), довідкою Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 435/02-15 від 21.09.2016 року, з якої вбачається, що [PERSON], померлий 11.02.2016 року дійсно обробляв земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,50 га, який отримав у спадщину після смерті своєї матері [PERSON], померлої 31.01.2010 року (а.с. 9). Відповідно до п. «г» ч.1 ст. 81 ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. На підставі ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З акту про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 11 вересня 2001 року вбачається, що земельну ділянку площею 6,50 га, розташовану на території Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передано у власність [PERSON] (померлого 11.02.2016 року) (а.с. 11-12). Як розяснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду з правилами позовного провадження. Відповідно до п. 2\~Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Згідно з ч. 3, ч. 4\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Ч. 1\~ст. 22 Земельного кодексу\~УРСР від 18.12.90 N 561-XII передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до ч.1, ч.3\~ст. 23 Земельного кодексу\~УРСР від 18.12.90 N 561-XII, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. Постановою Верховної Ради Української РСР від 13.03.92 N 2201-XII «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею»\~затверджено форми державних актів:- на право колективної власності на землю;- на право приватної власності на землю. Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 N449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою»\~(із відповідними змінами) встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією\~постановою) державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії Постанови ВРУ N 2201 (з 23.06.92 по 08.01.2004), є чинними правовстановлювальними документами, що підтверджують права власності на земельні ділянки. Відповідно до\~ст.328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки право власності [PERSON] на земельну ділянку ніким не оспорюється, суд вважає можливим позовні вимоги задовольнити і визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку у порядку спадкування.

Outcome: approved