Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

Сторони та їх представники у судове засідання не з'явилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті своєї матері - [PERSON], померлої [INFO], що відповідає вимогам ст. 1297 ЦК України. На підставі чого, 29 серпня 2013 року, позивач отримав Свідоцтво про право на спадщину за законом на садовий цегляний будинок загальною площею 73,2 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, розташованих по [ADDRESS]. Проте, приватний нотаріус [PERSON] винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (вих.№594/02-31 від 26.10.2013 р.), якою відмовила спадкоємцю [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, на якій розташований вищевказаний садовий будинок, у зв'язку з тим, що не підтверджується факт належності спадкового майна спадкодавцю [PERSON], оскільки вона за життя не отримала правовстановлювального документу на дану земельну ділянку. Як встановлено у судовому засіданні, Державний акт на право приватної власності серія ДП №042198 від 06.05.2000 року на спірну земельну ділянку (Кадастровий номер 1221411000:02:060:0008) був виданий [PERSON], яка у свою чергу 23 серпня 2003 року подарувала її матері позивача - [PERSON], про що свідчить Договір дарування земельної ділянки серії ВАО №066360, однак остання, за життя не переоформила державний акт на право приватної власності на землю на своє ім'я. Проте, придбавши садовий цегляний будинок з господарськими будівлями та спорудами, до [PERSON] перейшло право власності і на земельну ділянку, на якій розташовані вказані об'єкти, без зміни їх цільового призначення - для «ведення садівництва». Таким чином, наявність у спадкодавця права власності на землю, на якій розташовані придбані за нотаріально посвідченою угодою садовий цегляний будинок з господарськими будівлями та спорудами, в силу ст. 377 ЦК України є безспірним, а законність володіння, користування й розпорядження вказаним майном, розташованого по [ADDRESS] ніким і ніколи не заперечувалося. Таким чином, згідно ст. 377 ЦК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Статтею 132 Земельного кодексу України (станом на дату укладання Договору дарування земельної ділянки) встановлено, що угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Відповідно ч.3 ст. 132 Земельного кодексу України, угоди про перехід права власності на земельні ділянки вважаються укладеними з дня їх нотаріального посвідчення. Отже, Договір дарування земельної ділянки був укладений між [PERSON] та [PERSON] відповідно до чинного законодавства України. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права й обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті. У свою чергу, згідно ч.2 ст. 1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. Також відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, зокрема, на підставі прийняття спадщини. Стаття 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. В порядку, передбаченому ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. Відповідно до листа Міністерства юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись в судовому порядку. Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" визначає, що за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Місцеві органи самоврядування виступають у відповідності зі ст. 83 ЗК України суб'єктами права комунальної власності в межах населеного пункту. Таким чином, відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах що не заборонені законом. Статтею 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. На підставі п.1 ст. 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Заповіту спадкодавець не залишала, таким чином згідно частини 2 статті 1223 ЦК України право на спадкування за законом одержують особи, зазначені в ст. 1261-1265 ЦК України. На підставі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Також право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки судом встановлено неможливість оформлення позивачем спадкового прав у встановленому законом порядку, а задоволення позову не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 8,328,373,376,1216,1233,1268,1270,1296,1297 ЦК України, ст.ст. 125,126 ЗК України,

Outcome: approved