Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] міської ради про визнання права власності на квартиру у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що його довірительці на праві власності належить квартира №34 в м. Буську по вул. Будівельників буд. №8. Квартира була нею приватизована, про що Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації в жовтні місяці 1994 року на підставі розпорядження від 18 серпня 1993 року №462 було видано свідоцтво про право власності, яке було зареєстроване за реєстровим №153. На даний час [PERSON] хоче відчужити дану квартиру, однак не може цього зробити так, як було втрачено оригінал свідоцтва про право власності при невияснених обставинах. В судове засідання представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 17.07.2017 року не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, позов просить задовольнити. Представник [PERSON] міської ради Львівської області в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до наказу № 462 від 18.08.1993 року [PERSON] ПМК-183 [PERSON] надано право на приватизацію квартири [ADDRESS]. В жовтні місяці 1994 року [PERSON] видано свідоцтво на право власності на квартиру Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №153. Згідно технічного паспорта на квартиру виготовленого 16.08.2017 року, дана квартира загальною площею 50,7 кв.м., придатна для проживання. Судом встановлено, що [PERSON] хоче відчужити дану квартиру, однак не може цього зробити, у зв'язку з втратою правовстановлюючих документів на квартиру. Статтею 16 Цивільного кодексу України, передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. У відповідність до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови Пленуму ВСУ № 5 від 07.02.2014 року " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", з урахуванням положень ч.1 ст.15та ст.392 ЦК,власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обовязків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно дост.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення у особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеномуст.392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючого документу. При цьому, передумовою для застосування положеньст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, та того, що в даний час [PERSON] виконала всі можливі дії для відновлення документів, але їй було відмовлено у видачі дубліката документу. Таким чином, звернення представника позивача до суду є єдиним видом захисту порушеного права. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved