Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна , набутого за час спільного проживання однією сім`єю.Просила суд встановити факт спільного проживання позивачки та відповідача в період з липня 2001 року по січень 2015 року , набуття ними в цей період нерухомого майна, визнати на нею з врахуванням інтересів неповнолітньої дитини право власності на 65% земельної ділянки та 65% розташованого на ній житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] припинити. В судовому засіданні позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги , просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки та Ѕ частку розташованого на ній житлового будинку з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивачка [PERSON] підтримала повністю та суду показала, що вона та відповідач [PERSON] з липня 2001 року по січень 2015 року проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, мали спільний бюджет. [INFO] у них народився син [PERSON] . В період проживання однією сім`єю за рахунок спільних коштів сім`ї та в інтересах сім`ї ними набуто земельну ділянку та розташований на ній недобудований житловий будинок за адресою [ADDRESS] .Протягом спільного проживання та ведення спільного господарства зазначений житловий будинок було завершено будівництвом . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2019 року №184462082 право власності на зазначене нерухоме майно 28.02.2014 року зареєстровано за [PERSON] за № 4899565. В огрунтування позовних вимог надала суду рішення Здолбунівського районного суду від 04.04.2014 року по справі № 562/631/14-ц про стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на уримання сина [PERSON] , копію Будинової книги з відміткою про реєстрацію [PERSON] житловому приміщенні , належному позивачці [PERSON] , копії кредитних договорів та додаткових угод до них з інформацією про отримання кредитів та поручителів.Також її позовні вимоги в суді підтвердять свідки. Представник позивачки позовні вимоги [PERSON] підтримав.Просив позов задовольнити. Відповідач в суд не з`вився. Відзиву на позов не подавав. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, суду показав, що сторони не проживали однією сім`єю, не вели спільне господарство, не набували майно, яке б мало статус спільної сумісної власності подружжя. Рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки на утримання сина [PERSON] не підтверджує факт спільного проживання, а підтверджує лише факт батьківства відповідача щодо неповнолітнього [PERSON] , як не є доказами наявність кредитних договорів про отримання позивачкою та відповідачем кредитів на споживчі нужди , оскільки такі кредити сторони брали для проведення ремонтних робіт в квартирі позивачки, де вони проживали. Свідки які були допитанні в судовому засіданні не спростували того факту , що позивачка та відповідач вели спільне господарство. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення з таких підстав. Відповідно до п.5 ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 6 ст. 294 ЦПК України передбачено, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. З правовідносин, які виникли між сторонами, вбачається спір про право спільної власності [PERSON] та [PERSON] на майно, набуте під час їх спільного проживання без укладення шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що вимогу про встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу слід розглядати за правилами позовного провадження. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини , які виникли з дня набрання ними чинності . Згідно КПШС УРСР , який діяв до 01.01.2004 року , фактичні шлюбні відносини не породжували будь яких правових наслідків для сторін та виникнення прав та обов`язків подружжя. Сімейний Кодекс України в редакції Закону України від 10.01.2002 року набув чинності лише 01.01.2004 року і на правовідносини , що виникли до 01.01.2004 року не розповсюджуються. За загальним правилом дії законів та інших нормативно - правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права і обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України, що прямо передбачено п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Таким чином, ст. 74 Сімейного кодексу України, що набрала чинності з 01.01.2004 року, регулює майнові правовідносини між чоловіком і жінкою у фактичному шлюбі та не має зворотної дії у часі. З огляду на викладене факт, проживання сторін однією сім`єю без перебування у шлюбі, можливо встановлювати тільки з 01.01.2004 року. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Позивачкою доведено факт перебування її з відповідачем у період з 01 січня 2004 року по січень 2015 року у фактичних шлюбних відносинах і проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також ведення спільного господарства та наявності єдиного сімейного бюджету. В період проживання однією сім`єю придбали за спільні кошти земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, спільно сплачували комунальні платежі, інші необхідні витрати, мали взаємні права та обов`язки, проживали однією сім`єю. Те, що між сторонами були сімейні стосунки з січня 2004 року по січень 2015 року (коли вони були припинені) підтверджується дослідженими судом наступними доказами: рішенням Здолбунівського районного суду від 04.04.2004 року справі №562/631/14-ц про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на уримання сина [PERSON] , яким встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у цивільному шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Зазначене рішення суду та встановлена обставина відповідачем не оскаржувалися. Рішення суду набрало законної сили, а тому дана обставина відповідно до ч.4 ст.82 СК України вважається встановленою , такою, що не підлягає доказуванню; копією Будинової книги з відміткою про реєстрацію 01.02.2007 року відповідача [PERSON] житловому приміщенні [ADDRESS] , належному на праві приватної власності позивачці [PERSON] ; копією кредитного договору № 8/2209/08-1 ПКП від 22.09.2008 року на ім`я [PERSON] , де поручителем [PERSON] ; № 8/1801/0801/08-2 від 18.01.2008 року, де поручителем [PERSON] ; № 240754 від 25.07.2008 року на імя [PERSON] , де поручителем [PERSON] ; копією договору поруки від 25.07.2008 року № 240754+СРД/ДІФ до кредитного договору на ім`я [PERSON] , де поручителем [PERSON] , та додаткових угод до кредитних договорів , долучених до матеріалів справи та досліджених в судовому засііданні з інформацією про отримання кредитів та поручителів, що, на думку суду, підтверджує наявність взаємних прав та обов`язків позивачки та відповідача та наявність єдиного сімейного бюджету ; показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно ст.256 ЦПК України суди встановлюють факт сумісного проживання жінки та чоловіка без шлюбу. Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, через формулювання її ознак. Згідно вказаних раніше фактичних обставин, суд прийшов до висновку про наявність підстав для встановлення факту проживання позивачки з відповідачем однією сім`єю . Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Нормою ст. 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.3 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти , які належали їй, йому особисто. Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності на майно, яке набуте подружжям в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована і одним із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує ( постанова Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 587/1186/18). Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1-2 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем не надано суду належних , допустимих та достатніх доказів на спростування презумпції спільності права власності на майно, набуте сторонами в період спільного проживання. Відповідач не звертався до суду з зустрічним позовом про визнання майна особистою приватною власністю, тобто відповідач не оспорив в суді презумпцію спільності права власності на майно, набуде сторонами в період спільного проживання, а саме земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку та господарських будівель за адресою [ADDRESS] . Зазначені обставини дають суду підстави вважати позов про поділ майна, набутого сторонами в період спільного проживання підлягає до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved