Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, уточнила позов та свої вимоги мотивує тим, що 29.01.2010 р. громадянин [PERSON] Туреччина [PERSON] Доган, [INFO] та громадянка України [PERSON], [INFO], уклали між собою шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, за актовим записом № 71. Від шлюбу вони мають синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Протягом останніх 2 років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Крім того, їх діти після народження в Україні виїхали та проживали разом із батьками в [PERSON] Туреччина за адресою реєстрації батька. Про те, з 2017 р. діти проживають разом із матірю за місцем її реєстрації: [ADDRESS]. За цією адресою також проживають батьки [PERSON], які мають нормальний стан здоровя та допомагають у вихованні та утриманні дітей. На даний час в добровільному порядку так і не вирішено питання щодо визначення місця проживання дитини. Тому позивачка просить визначити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO], за місцем її проживання. Позивачка та її представник в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, надав нотаріально посвідчену заяву в якій зазначив, що на час окремого проживання його та дружини просить суд встановити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO], за місцем її проживання в Україні. Справу просить розглядати в його відсутності. Представник третьої особи, Служби у справах дітей Сумської міської ради вважав, що уточнений позов підлягає задоволенню. Суду пояснив, що спілкувався з дітьми сторін та останні виявляли бажання проживати разом з матірю, разом з тим діти не заперечувала проти спілкування з батьком. У відповідності ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.01.2010 р. громадянин [PERSON] Туреччина [PERSON] Доган, [INFO] та громадянка України [PERSON], [INFO] уклали між собою шлюб, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, за актовим записом № 71. Від шлюбу вони мають синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які після народження в Україні проживали разом із батьками в [PERSON] Туреччина за адресою реєстрації батька. Про те, з 2017 р. діти проживають разом із матірю за місцем її реєстрації: [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що на даний час батько дітей [PERSON] Доган проживає в [PERSON] Туреччина, а мати [PERSON] - в Україні, тому питання щодо визначення місця проживання дитини залишається не вирішеним. В заяві, посвідченій приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу [PERSON], від 30.01.2018 р. [PERSON] Доган просить суд на час його окремого проживання з дружиною встановити місце проживання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO], за місцем її проживання в Україні. Згідно з висновком про визначення місця проживання дітей №185/271-26 від 01.02.2018 р. служба у справах дітей Сумської міської ради вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], разом з матірю [PERSON], [INFO] Згідно з ч.2 ст.161 СК України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести: етичні і інші особисті якості батьків, відносини, існуючі між кожним з батьків і дитиною; можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р., малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд вважає встановленим, що обидві сторони мають належні умови для проживання дітей, обидві сторони приділяють належу увагу їх вихованню, мають практично однаковий рівень матеріального забезпечення. Суд також приймає до уваги вік дітей сторін, відносно місця проживання яких виник спір. Діти сторін народилися: [PERSON] - 13.05.2010 р., [PERSON] - 15.07.2015 р., та на момент виникнення суперечок між їх батьками (07.08.2017 року подано позов про визначення місця їх проживання) їм виповнилось повних 07 років та 02 роки відповідно, та відповідно до вимог ч.3 ст.160 СК України при досягненні 14 річного віку дитина буде сама визначити своє місце проживання у одного з батьків, які можуть мешкати окремо. До досягнення дитиною вказано віку її думка стосовно місця проживання повинна враховуватись але не є вирішальною при вирішенні спору. Крім того, як вбачається з доказів, наданих суду позивачкою, а також з висновку служби у справах дітей, доцільно визначити місце проживання дітей разом з матірю. При цьому суд враховує, що діти є малолітніми та у віці 07 років та 02 років недоцільно розлучати дітей з матірю, оскільки це негативно може вплинути на їх психічний стан та розвиток. Суд вважає, що умови, створені матірю дітей за місцем її мешкання, є належними, що підтверджується відповідним висновком Служби у справах дітей. Вирішуючи спір про визначення місця проживання дітей, суд виходить з інтересів самих дітей, враховуючи малолітній вік дітей, які, крім виховання, потребує постійного догляду та піклування, з урахуванням положень Декларації про права дитини, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги щодо визначення місця проживання дитини. На відшкодуванні судових витрат, відповідно до ст.141 ЦПК України, позивачка не наплягала.

Outcome: approved