Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та на утримання матері до досягнення дитиною трьохрічного віку. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 03.01.2019 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстровано Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Вказує, що в шлюбі народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.2020. Зазначає, що вона із відповідачем проживають окремо, не ведуть спільне господарство та не виховують разом доньку [PERSON] . На її прохання до відповідача матеріально допомагати коштами на утримання дитини, відповідач відмовляється, тому вона змушена звертатись із даним позовом до суду. Просить, з урахуванням того, що їй невідоме місце роботи та розмір заробітку відповідача, призначити стягнення аліментів на утримання дитини, в розмірі ј заробітку (доходу) останнього, але не менше 50 % від встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення повноліття дитиною. Окрім наведеного, просить стягнути і аліменти на її утримання, як дружини в сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку мотивуючи дану вимогу тим, що вона не працює, оскільки доглядає за донькою - [PERSON] , а грошових коштів, які отримує на дитину від соціальної служби не вистачає. Позивачка у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому обставини. Пояснила, що вони з відповідачем з початку 2021 року проживають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач матеріально не забезпечує її та дитину. Останній застосовував до неї фізичне насильство, тому зараз є позов про розірвання шлюбу. На даний час, вона не працює, оскільки доглядає за малолітньою дитиною, матеріальне становище у неї важке. Просила позов задовольнити. Представниця відповідача у судовому засіданні не заперечувала проти стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини та дружини у розмірі, запропонованому позивачкою. Однак, вказала на те, що позивачка є поганою господинею, тому вони з відповідачем проживають окремо. Раніше [PERSON] матеріально забезпечував позивачку та дитину, зараз працює не офіційно, по найму, а тому не має змоги давати кошти. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 03.01.2019 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Чернівецькій області, актовий запис № 02 від 03.01.2019 (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народилась донька: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.09.2020 (а.с.6). Батьком дитини, відповідно до свідоцтва про народження зазначено [PERSON] . Згідно довідки про реєстрацію місця проживання позивачки [PERSON] , вона зареєстрована за адресою [ADDRESS] , що підтверджується виданою виконкомом Васловівської сільської ради довідкою № 683 від 14.09.2020 (а.с.8). За вказаною адресою також зареєстровано місце проживання дитини [PERSON] (а.с.7). Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України. Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Частинами 1, 2 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що малолітня дитина [PERSON] знаходиться на утриманні позивачки [PERSON] , що підтверджується довідкою виданою Горішньошеровецькою сільською радою Чернівецького району Чернівецької області №426 від 30.08.2021 (а.с.11). Згідно Акту обстеження умов проживання [PERSON] , комісією виявлено проживання останньої разом з донькою [PERSON] у Ѕ власного не газифікованого будинку, без зручностей, без ведення селянського господарства (а.с.12). У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями ст.181 Кодексу визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З урахуванням наведеного суд вважає, що в даному випадку аліменти повинні бути визначені у частці від доходу відповідача. Нормами ч.1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п.17 ч.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2021 рік", прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років на місяць складає 1921 гривень, на дітей віком від 6 до 18 років - 2395 гривень. Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток. Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на позивачці також лежить обов`язок по утриманню дитини. З огляду на зазначені вище принципи захисту та піклування про дітей, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини обґрунтовані та підлягають задоволенню. При цьому суд акцентує увагу на тому, що [PERSON] є повнолітньою особою працездатного віку та зобов`язаний матеріально утримувати власну дитину. Враховуючи матеріальний стан сторін, а також те, що у відповідача на утриманні інших неповнолітніх дітей немає, стан його здоров`я, обов`язок позивачки по утриманню дітей, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини слід задовольнити. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд зазначає наступне. Так, статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Положеннями статті 84 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зазначене право дружина має і в разі розірвання шлюбу. Положеннями частини четвертої ст.84 СК України регламентовано, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, проте матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Представниця відповідача у судовому засіданні позовні вимоги в цій частині також визнала. Відсутність у [PERSON] інших утриманців, а також відсутність істотних обставин, які могли б впливати на фінансову неспроможність відповідача надавати допомогу дружині, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку є підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] . А тому з урахуванням положень ст.84 СК України, яка ставить можливість стягнення аліментів на дружину в залежність від можливості надавати таке утримання з боку чоловіка, з урахуванням його аліментних обов`язків по відношенню до дитини, з метою дотримання справедливого балансу інтересів, суд приходить до висновку що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини слід задовольнити, стягнувши із відповідача аліменти на користь [PERSON] до досягнення дитиною трьох років в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно. Згідно п. 3 ч. 1ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно вимог ч. 1ст. 141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 6 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. За таких обставин, оскільки позивачка була звільнена від сплати судового збору в розмірі 908 грн., а позов задоволено повністю, то суд вважає, що з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved