Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

У грудні 2013 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги позивач обгрунтувала тим, що з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2007 року. Від шлюбу в сторін є малолітній син - [PERSON] [INFO], який на даний час проживає з позивачем. Вказувала на те, що півроку тому відносини між нею та [PERSON] погіршилися, відповідач почав зловживати спиртними напоями, вчиняти сварки та бійки. З червня 2013 року сторони почали проживати окремо, спільного господарства не ведуть. Вважала, що збереження шлюбу неможливе, тому просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 13 липня 2007 року та після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала в межах заявлених вимог, обґрунтувавши його доводами, викладеними в заяві. [PERSON] до суду не з'явився, направивши заяву, у якій він вказував, що проти задоволення позову заперечує, просить справу розглядати за його відсутності. Заслухавши пояснення позивача, оголосивши заяву відповідача, дослідивши докази, суд приходить до наступного висновку. Частиною першою статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно зі ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Положеннями статті 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що між сторонами 13 липня 2007 року був укладений шлюб, дошлюбне прізвище позивача було «[PERSON]» (а.с. 5). Від шлюбу в них є неповнолітній син - [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Ухвалою суду від 23 грудня 2013 року провадження у справі було зупинено у зв'язку з наданням сторонам строку для примирення. Ухвалою судді від 24 лютого 2014 року провадження у справі було відновлено, однак на час винесення рішення по справі позивач продовжувала наполягати на розірванні шлюбу. За таких обставин суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому подальше спільне життя подружжя буде суперечити їх інтересам. Відповідно до вимог ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати. За правилами ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при подачі позову сплатив судовий збір в сумі 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 коп. (а.с. 1). Мінімальна заробітна плата, яка враховується при обчисленні суми судового збору, на момент звернення до суду, складала 1147 (одна тисяча сто сорок сім) гривень. Таким чином, [PERSON] належить сплатити [PERSON] 229 (двісті двадцять дев'ять) гривень 40 коп. на відшкодування понесених нею судових витрат. На підставі ст. ст. 24, 105, 112, 113 СК України,

Outcome: approved