Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даним позовом мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на належне їй майно, яку вона прийняла шляхом подання відповідної заяви до органів нотаріату, будучи спадкоємцем за заповітом. До складу спадщини ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку за спадкодавцем було посвідчено відповідним державним актом, оригінал якого був зіпсований, так як мається виправлення в написанні по батькові власника земельної ділянки, а саме «[PERSON]» виправлено на «[PERSON]». При вказаних обставинах вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв'язку з чим просила встановити факт належності її матері зазначеного державного акту на право приватної власності на землю, та визнати за нею право власності на це нерухоме майно. Позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Представник відповідача Михайлівської сільської ради в задоволенні позовної заяви не заперечував, просив справу розглянути без його участі, про що повідомили суд письмово листом. Приймаючи до уваги, що сторони в судове засідання не явилися, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до положень ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON], у зв'язку з чим відкрилася спадщина на її майно, що підтверджується свідоцтвом про смерть останньої (а.с.10). До складу спадкового майна ввійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,2415 га з кадастровим номером [NUMBER] відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], що розташована на території Михайлівської сільської ради Буринського району Сумської області, що підтверджується копією Державного акту, витягом з Державного земельного кадастру, довідками Держгеокадастру, списком громадян-членів САПТЗТ ім. «Воровського» (а.с.12-20,22-25). За життя [PERSON] посвідчила в Михайлівській сільській раді заповіт, яким заповіла вищевказану земельну ділянку своїй дочці [PERSON] - позивачці по справі, яка її прийняла подавши згідно ст.1269 ЦК України до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, являючись при цьому спадкоємцем за заповітом, однак отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріуса не може, оскільки в бланку державного акта серії [NUMBER] є виправлення в написанні по батькові спадкодавця, а дублікат отримати позивачка також не спроможна, у зв'язку з внесенням змін до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до яких з 01 січня 2013 року державні акти на право власності на земельні ділянки не видаються, однак документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою видані до набрання чинності цим Законом , є дійсними (п.10 ст.28-1 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державний земельний кадастр»), що вбачається з свідоцтва про народження позивачки, свідоцтва про одруження позивачки, заповіту, листа відділу Держгеокадастру у Буринському районі, копією спадкової справи за №213/2016 (а.с.7-9,19). Відповідно до п.п. 6) ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Таким чином, даючи оцінку наведеним вище доказам, суд вважає, що по батькові «[PERSON]» та «[PERSON]», в даному випадку, ідентичними, такими, що відповідають одній і тій же особі спадкодавця, а розбіжності у вказаних правовстановлюючих документах виникли через відхилення від орфографічних норм при міжмовному перетворенні. Крім цього, статтею 131 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. При цьому ч. 2 ст.373 цього Кодексу встановлено, що право на землю гарантується Конституцією. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності. В силу ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак наявні помилки в оригіналі вищевказаного правовстановлюючого документів також унеможливлює отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину, оскільки в силу п.4.15 Глави 10 Розділу ІІ "Порядку про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженого наказом Мінюсту України 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна, що вбачається також з нотаріального листа (а.с.20). Згідно ч.1 ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація прав проводиться, в тому числі, на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Частиною 3 статті 1296 ЦК України визначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зміст зазначених норм матеріального права та їх аналізу, враховуючи, що позивачка прийняла спадщину після смерті своєї матері, суд приходить до висновку про обґрунтованість її вимог та необхідності задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved