Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості - домоволодіння та надвірних споруд, розташованих за адресою: [ADDRESS] укладений між нею та [PERSON] та [PERSON], а також визнати за нею, позивачкою, право власності на домоволодіння та надвірні споруди, розташовані за цією ж адресою, посилаючись на те, що у 2011 році вона у відповідачів придбала вказане домоволодіння, передавши продавцям кошти і одержала це домоволодіння у володіння, користування і розпорядження, проживає в ньому, зробила ремонт, оплачує податки, оформила усі документи для укладання договору відповідно до вимог законодавства, проте відповідачі не знаходять часу відвідати нотаріуса оформити договір купівлі-продажу належним чином, хоча і не заперечують її, позивачки, право власності на це домоволодіння. На даний час відповідачка [PERSON] перебуває на стаціонарному лікуванні і також не має можливості з'явитися до нотаріуса для укладення договору. У зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на доволодіння, що на даний час передбачено чинним законодавством, вона, позивачка, не може повною мірою реалізувати своє право власності на своє майно, та, внаслідок вищезазначених причин, змушена звернутися до суду з цим позовом. Позивачка надала суду заяву про слухання справи за її відсутністю; відповідачі - [PERSON] та [PERSON] надали суду заяви про те, що позов визнають, письмово підтвердили, що вони дійсно продали своє домоволодіння позивачці і отримала усю суму розрахунку за вказану нерухомість, претензій до покупця не мають, просять його позов задовольнити в повному обсязі, та слухати справу за їхньою відсутністю. Дослідивши надані суду матеріали, вивчивши позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Так, судом встановлено, що рішенням виконкому Баннівської сільської ради Болградського району Одеської області №62 від 12.11.2012р. визнано за [PERSON] та [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані по [ADDRESS] на підставі того, що на момент 14.04.1991р. вони в ньому проживали. Відповідно до договору дарування від 23.09.1992р., посвідченого Баннівською сільськоб радою, р.№115, гр.[PERSON] подарував свою частину будинку [PERSON], оскільки вона належала йому згідно довідки-характеристики, виданої Баннівською сільською радою 23.09.1992р. за№158; крім того, [PERSON] проживає у м.Київ і від його імені дії [PERSON] за довіреністю від 02.07.2010р., виданою на 10 років; згідно довідки Банівської сільської ради від 02.08.2013р., [PERSON], [INFO], у [ADDRESS] не зареєстрованеий та не проживає. Позивачка [PERSON] у позові стверджує, що у жовтні 2011р. вона передала відповідачам - [PERSON] та [PERSON] гроші за будинок і отримала розписку від них. Ці факти нічим та ніким не спростовані, - згідно письмових заяв відповідачів вони погоджуються з позовними вимогами, протясть задовольнити позов в повному обсязі. Відповідно до ст.ст.202,208,209 ЦК України, даний договір купівлі-продажу - це правочин, що повинен укладатися у письмовій формі і підлягає обов'язковій нотаріальній реєстрації. Крім того, згідно ст.220 ЦК України «Правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору», у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним, але, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно матеріалів даної цивільної справи даний договір купівлі-продажу не можна визнати нікчемним, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося часткове виконання договору, одна із сторін, хоча і ухиляється від його нотаріального посвідчення, але не зі своєї вини - за відсутністю врегульованого законодавством механізму видачі документу про право власності, тобто, відповідачі не можуть надати нотаріусу повного пакету документів для укладання та засвідчення договору купівлі-продажу, але наявність факту укладання такого договору ніким у судовому засіданні не спростована. Тобто, оскільки правовстановлюючий документ, передбачений законодавством - свідоцтво про право власності на домоволодінння позивачка не може отримати не зі своєї вини, суд, враховуючи вищевикладені докази, дійшов висновку, що її право власності підлягає захисту у судовому порядку на підставі ст.ст.41,55 Конституції України, ст.6 Конвенції "Про права людини" та Цивільного і Цивільно-процесуального Законів України, - необхідно визнати, що на даний час житловий будинок з господарськими спорудами, що розташовані за [ADDRESS], дійсно належать [PERSON] на праві власності.

Outcome: approved