Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа виконавчий комітету Світловодської міської ради про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з батьком, [PERSON] . Просить суд визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову посилається на те, що під час спільного проживання позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] народилась дитина, син [PERSON] , [INFO] . На даний час позивач [PERSON] спільно з відповідачем не проживає. Син [PERSON] проживає разом з батьком протягом двох останніх років, мати дитини ні з позивачем ні з дитиною не спілкується, не цікавиться життям дитини, не займається його вихованням, що стало підставою звернення [PERSON] з позовом до суду. Позивач та його представник до суду не з`явились, представник надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена, у відповідності до ст. 128 ЦПК України. Причини неявки суду не повідомила. Не надала відзив на позовну заяву у строк, вказаний в ухвалі про відкриття провадження. Представник третьої особи до суду не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування, позовні вимоги підтримав, надав суду висновок про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на викладене, суд ухвалив розгляд справи здійснювати у заочному порядку. Враховуючи викладене та дослідивши матеріали справи суд приходить до такого висновку. Ухвалою судді від 01 листопада 2019 року відкрито провадження по справі, справу призначено до підготовчого судового засідання. (а.с.21). Ухвалою суду від 29 листопада 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. (а.с.31) Заслухавши доводи сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши докази суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, які склалися між сторонами. Згідно свідоцтва про народження батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . (а.с.8). Із довідки про місце проживання КП "Житлосервіс 2012" від 16.11.2018 року, вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , разом із матір`ю, [PERSON] , (а.с.11), яка є власником 2/3 частини вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03 серпня 2007 року та договору дарування 1/3 частки квартири від 31.05.2014 року. (а.с.9-10). Позивач [PERSON] є власником 1/3 частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03.08.2007 року. Згідно висновку органу опіки та піклування Світловодської міської ради від 18.12.2019 року прийнято рішення про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] . Відповідно до положень статті 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 160 СК України встановлено, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. При цьому частина 1 статті 161 СК України встановлює, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ст. 19 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування подає до суду висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятій резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Вказана Декларація визнається універсальним і ефективним механізмом та інструментом захисту прав дитини в світовому масштабі і діє з дати прийняття Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року. Разом із тим, у відповідності до листа Міністерства юстиції України від 19.09.2015№ Ш-16216/10.2, Декларація прав дитини прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року та не передбачає будь яких інших умов надання згоди на її обов`язковість державами-членами ООН. Україна є державою-членом ООН з часу її заснування. При таких обставинах положення Декларації прав дитини є обов`язковими для України. Отже, виходячи із зазначених норм законодавства, правової та соціальної природи батьківства, право громадянина виконувати свої батьківські обов`язки в повному обсязі не можна пов`язувати з такою умовою, як постійне місце проживання (реєстрація місця проживання), а держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, її громадянин, незалежно від його віку. Як свідчить судова практика при розгляді справ про визначення місця проживання дитини слід керуватися положеннями статей 160, 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини. Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, беручи до уваги насамперед інтереси малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , суд приходить до переконання, що вимоги позивача [PERSON] щодо визначення місця проживання разом з ним малолітньої дитини, сина [PERSON] , [INFO] , є обґрунтованими та такими, що відповідають інтересам дитини, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про судові витрати, суд вважає, що вони повинні бути покладені на відповідача в силу ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 141, 151, 153, 160, 161 СК України, Конституції України, Декларації прав дитини,

Outcome: approved