Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

Позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.12.2015 року в с.Короваї Гребінківського району Полтавської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів: автомобіля марки ЗАЗ д/н [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля марки Чері д/н [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] Внаслідок даної пригоди автомобіль Чері отримав механічні пошкодження і винним у вчиненні ДТП визнано відповідача, згідно постанови Гребінківського районного суду. На дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Розмір завданих збитків, згідно звіту № 0401 від 17.01.2016 р., завданої власнику транспортного засобу марки Чері з номерним знаком [NUMBER] внаслідок ДТП становить 6402,65 гривень. Зазначена шкода особисто відповідачем не була відшкодована власнику [PERSON] і власник пошкодженого автомобіля, з метою отримання відшкодування звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) з відповідною заявою, тому позивачем було складено наказ №3060 від 22.04.2016 року про виплату страхового відшкодування і 25.04.2016 року страхове відшкодування в розмірі 6402,65 гривень виплачено, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] застрахована не була, а тому, відповідно до діючого законодавства МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі на вищевказану суму. МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов'язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, а тому позивач прохає суд стягнути з [PERSON] на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України кошти в розмірі виплаченого страхового відшкодування 6402 гривні 65 копійок, а також судові витрати в розмірі 1762 гривні. Представник позивача в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з клопотанням, в якому прохав справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав. Щодо проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. 16.08.2018 року суд ухвалив провести заочний розгляд справи, згідно ст.280 ЦПК України, оскільки вважає що маються підстави для проведення заочного розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною першої статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до п.п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Згідно ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дьорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю та майну третіх осіб. За загальним правилом та з огляду на положення ст. 1192 ЦК України, розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до положення ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Відповідно до положення ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до положення п. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Судом встановлено, що 20.12.2016 року, близько 16 години 50 хвилин в с.Короваї Гребінківського району Полтавської області відповідача - водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ д/н [NUMBER], при цьому перебуваючи у стані алкогольногоспяніння, рухаючись по дорозі з двостороннім рухом, виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Чері д/н [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Внаслідок даної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, зокрема, що підтверджується постановою Гребінківського районного суду Полтавської області (а.с.6-7). На дату скоєння цієї пригоди відповідач по справі [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. 4 постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно п.6 даної Постанови особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до звіту №0401 від 17.01.2016 про незалежну оцінку майна, розмір збитків, завданих в результаті ДТП, яка сталася 20.12.2015 року, власнику транспортного засобу Чері д/н [NUMBER] [PERSON] становить 6402,65 гривень (а.с.11-23). Моторне(транспортне) страхове бюро України виплатило [PERSON], відповідно до звернення оостаннього (а.с.25) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодування в розмірі 6402,65 гривень, що підтверджується копією наказу заступника генерального директора Моторного(транспортного) страхового бюро України №3060 від 22.04.2016 року та платіжним дорученням №3060рв від 25.04.2016 року (а.с.26-27). Статтею 1192 ЦК України передбачено, що, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Враховуючи вищевказане, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судові витрати щодо сплати судового збору підлягають стягненню згідно із положеннями ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved