Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Веллфін» звернулося із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що ТзОВ «Веллфін» є фінансовою установою, що надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності та платності. 17 листопада 2016 року між сторонами укладено договір позики №93941 в електронній формі, за яким [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 1150 грн. на картковий рахунок. Отримавши позику відповідач належним чином взяті по договору зобов`язання не виконував та в передбачені договором строки кошти не повернув, що призвело до утворення заборгованості зі сплати основного боргу та процентів за користування коштами. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 49252,98 грн. та судові витрати у розмірі 1921,00 грн. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 19 лютого 2020 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача ТОВ «Веллфін» у поданій позовній заяві просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повідомлявся про день, час і місце розгляду справи відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від останнього до суду не надходило. Відзив на позов суду не подано. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач у встановленому п.п.4.1, 4.2 «Правил надання грошових коштів у вигляді позики Товариством з обмеженою відповідальністю «Веллфін»(далі Правила) оформив заявку для отримання позики шляхом заповнення всіх полів заявки. Підтвердження згоди заявника на отримання позики згідно п.4.8. Правил є направлена на розгляд Товариством заявка про надання позики з одночасною перевіркою банківської платіжної картки. Відповідно до п.4.10 Правил відповідність зазначеної суми підтверджує належність рахунку для перерахування позики заявнику, та підтверджує згоду заявника на отримання позики. На підставі заповненої позичальником заявки 17 листопада 2016 року між ТзОВ «Веллфін» та [PERSON] укладено договір позики №93941 в електронній формі, за умовами якого позикодавець надав позичальникові грошові кошти в сумі 1150 грн. строком на 26 днів, а позичальник зобов`язався повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Відповідно до положень ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли угоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно Правил договір між позикодавцем та позичальником укладено в електронній формі, який відповідно до положень ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то відповідно до ст.530 ЦК України воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом строк (ст.612 ЦК України). Згідно положень ст.ст.1046, 1049 ЦК України позичальник за договором позики зобов`язаний повернути позикодавцеві позику. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором (ч.1 ст.1048 ЦК України). Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, у зв`язку з чим станом на 12 грудня 2019 року виникла заборгованість в сумі 49252,98 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою позики у розмірі 1150 грн., за відсотками у розмірі 10611,60 грн. та за простроченими відсотками у розмірі 37491,38 грн., що підтверджується відповідною довідкою. З огляду на викладене позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір в сумі 1921,00 грн. З огляду на те, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем надлишково сплачено судовий збір, а саме сплачено 2102,00 грн. замість 1921,00 грн. наявні підстави, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" для повернення позивачу надлишково сплаченої суми судового збору в розмірі 181,00 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved