Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON], до шлюбу [PERSON], звернулася до суду з позовом, в обґрунтування якого вказувала, що [INFO] року помер її рідний батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS], яка належала на праві власності спадкодавцеві. Вказана квартира була придбана [PERSON] 25.02.1999 року на підставі договору купівлі-продажу та зареєстрована у Київському міському БТІ. 11.12.2001 року Оболонським районним судом м. Києва було винесено рішення, яким ? частину квартири [ADDRESS] було визнано за матір'ю позивачки, яка являлась дружиною покійного [PERSON], однак за свого життя останній не зареєстрував право власності на ? частину вказаної квартири. [PERSON] стверджувала, що заповіту на випадок своєї смерті [PERSON] не склав, тому вона має право на спадкування після померлого за законом. 17.10.2013 року представник позивача по довіреності звернулась до 11 київської державної нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини, проте постановою державного нотаріуса 11 київської державної нотаріальної контори Яворської Н.В. було відмовлено представнику по довіреності у видачі свідоцтва про право власності на ? частину квартири [ADDRESS], оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Зважаючи на те, що позивач прийняла спадщину у встановленому порядку, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, просила суд визнати за нею в порядку спадкування право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові пояснення, в яких просив на підставі поданих стороною доказів прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та розглядати справу без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмові пояснення, в яких просив прийняти рішення на розсуд суду та розглядати справу без його участі. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, встановив наступне. Відповідно до договору купівлі-продажу від 25.02.1999 року [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] та зареєстрована в Київському міському БТІ. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11.12.2001 року в порядку поділу майна подружжя ? частину вищевказанної квартири було визнано за колишньою дружиною [PERSON] - [PERSON] На підставі вказаного рішення 19.04.2002 року [PERSON] зареєструвала право власності на ? частину квартири [ADDRESS] в Київському міському БТІ, що вбачається з реєстраційного напису, який міститься в матеріалах справи. При цьому [PERSON] за свого життя не зареєстрував право власності на ? частину вищевказаної квартири. У відповідності до ст. 13 Закону України «Про власність», який набув чинності 15.04.1991 року і діяв до 27.04.2007 року, об'єктами права індивідуальної власності є, крім іншого, жилі будинки та квартири. Згідно ч.4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, тобто до 03.08.2004 року визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або, якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації прав. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки законодавство на час винесення рішення Оболонським районним судом м. Києва про поділ майна подружжя не передбачало обов'язкової реєстрації права власності на нерухоме майно, [PERSON] являвся повноправним співвласником ? частини вказаної квартири. За ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.01.2013 року. З матеріалів спадкової справи №1039/13 заведеної до майна померлого [INFO] року [PERSON] вбачається, що спадкоємцем за законом який вчасно звернувся із заявою про прийняття спадщини і прийняв спадщину є донька померлого - [PERSON] З свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.05.1992 року вбачається, що батьком [PERSON] являється [PERSON] Після одруження [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.03.2013 року. Зі змісту Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17.10.2013 року державного нотаріуса 11 київської державної нотаріальної контори Яворської Н.В. вбачається, що представнику по довіреності спадкоємиці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на ? частину квартири [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Відповідно до узагальнення судової практики, а саме листа ВССУ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. З огляду на зазначене суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення як законні та обґрунтовані. Враховуючи наведене та

Outcome: approved