Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-18 00:00:00

Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала з підстав викладених у заяві про збільшення позовних вимог. просить суд стягнути з ПрАТ «Рівнеазот» на користь [PERSON] заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 8345 грн. 66 коп., яка станом на 18 липня 2018 року їй не виплачена та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 45\~088 грн. 42 коп. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, до початку судового засідання подав до суду відзив на позовну заяву, вказавши, що позовні вимоги [PERSON] визнає в частині стягнення заробітної плати в розмірі 8345, 66 грн., однак не визнає позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає їх безпідставними, з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву, в якому посилається на відсутність вини відповідача щодо несвоєчасного виконання своїх зобовязань перед позивачем по виплаті заробітної плати. Вказує на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, що обумовлюється наявністю заборгованості РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» перед ПрАТ «Рівнеазот» за утримання очисних споруд, призупинення дії антидемпінгових мит на імпорт російських добрив Міжвідомчою комісією з міжнародної торгівлі, тощо. Крім того, до початку судового засідання представник відповідача [PERSON] подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Суд, заслухавши представників позивача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: \~ \~ \~ \~Як було встановлено в судовому засіданні позивач [PERSON]\~працювала в ПрАТ «Рівнеазот». \~ \~ \~ \~Наказом № 2325-ВК від 23 серпня 2017 року позивач була звільнена з роботи з 28 серпня 2017 року за статтею 38\~КЗпП\~України за власним бажанням у зв»язку з невиконанням власником законодавства про працю. При звільненні з роботи заробітна плата за період з лютого 2017 року по червень 2017 року в сумі 8345,66 грн. їй не виплачена. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки ПрАТ «Рівнеазот» №1645 від 01 червня 2018 року про суми, які належать до виплати при звільненні, позивачу належить до виплати заробітна плата за період з лютого 2017 року по червень 2017 року в розмірі 8345,66 грн. Як вказує позивач у своєму позові, заборгованість по заробітній платі станом на день подачі позову до суду їй не виплачена. У зв"язку з чим вимоги позивача у частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати підлягають до задоволення на суму, зазначену в довідці. Відповідно до вимог ч.1 ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до вимог статті 116\~КЗпП\~України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 117\~КЗпП\~України встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини по невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до розяснень, наведених у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117\~КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. За встановлених по справі обставин, суд визнає обґрунтованими та доведеними позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117\~КЗпП\~України у розмірі 45088, 42 грн. згідно поданого позивачем розрахунку. Що стосується вини відповідача, суд враховує, що саме на відповідача покладається обов"язок доведення відсутності вини у затримці розрахунку при звільненні. Натомість, відповідачем не надано суду жодних доказів, які б свідчили про те, що невиплата позивачу при звільненні всіх належних йому сум мала місце не з вини відповідача. Посилання представника відповідача на те, що ПрАТ «Рівнеазот», порушуючи строки розрахунку зі звільненими працівниками, діє у стані крайньої необхідності, не заслуговують на увагу. Вчинення дій у стані крайньої необхідності передбачає вчинення їх для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода. Обставини, які б свідчили про дії відповідача у стані крайньої необхідності представником відповідача не наведені і судом такі обставини не встановлені. Згідно ч.1\~ст.141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог,\~а тому\~з відповідача\~на користь\~позивача слід\~стягнути судові\~витрати по\~справі понесені\~позивачем по\~сплаті судового\~збору в\~розмірі 704,80\~грн.,\~за позовну\~вимогу про\~стягнення середнього\~заробітку за\~час затримки\~розрахунку при\~звільненні.Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. \~ \~ \~ \~На підставі викладеного,

Outcome: approved