Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача [PERSON] про про надання дозволу [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон без згоди батька разом з онукою [PERSON] В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що третя особа - [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, сином позивача, та мають спільну дитину [PERSON]. Вказав, що позивач має намір разом з онукою, [PERSON], в період з 20 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року здійснити тимчасовий виїзд за кордон, до Російської Федерації, для відвідування родичів та відпочинку у місті Серпухов Московської Московської області, але не може від відповідача отримати письмовий дозвіл на виїзд за кордон його неповнолітньої доньки. Від позивача та його представника [PERSON] на адресу суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, заяву підтримують та прохають задовольнити. Крім того, представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій остаточно прохав надати неповнолітній особі - [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька, [PERSON], у супроводі позивача - [PERSON] на період з 20 жовтня 2017 року по 01 березня 2018 року до Російської Федерації. Від третіх осіб: [PERSON] та представника служби у справах дітей Полтавської райдержадміністрації надійшли на адресу суду заяви про розгляд справи без їхньої участі, просять позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час слухання справи, шляхом публікації оголошення у пресі, в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, тому відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку: Встановлено, що відповідач [PERSON] та третя особа - [PERSON], (до зміни прізвища [PERSON]) перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 квітня 2002 року, який розірваний рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 10 серпня 2007 року(а.с. 5-6). Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. (а.с. 7). Також встановлено, що третя особа, [PERSON],мати неповнолітньої дитини - [PERSON], надала письмову згоду на тимчасовий виїзд доньки у супроводі позивача до Російської Федерації в період з 29 серпня 2017 року по 01 березня 2018 року, що підтверджується письмовою заявою [PERSON], посвідченою нотаріально від 29.08.2017. (а.с. 9). Відповідач, будучи батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], не надає своєї згоди на виїзд дитини разом з бабою [PERSON] за межі України, шляхом уникненням зустрічей з позивачем, на телефонні дзвінки не відповідає, за місцем реєстрації не проживає. Статтями 150, 151 СК України передбачені обов'язки та права батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, обов'язок батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, обов'язок забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При цьому батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" , кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ст. 258 СК України передбачено , що баба і дід мають право на самозахист онуків , звернутися за захистом прав і інтересів малолітніх , неповнолітніх онуків до суду без спеціальних повноважень. Згідно з ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. При вирішенні справи суд виходить з того, що позивач [PERSON], бажаючи отримати дозвіл [PERSON] на виїзд за кордон для відпочинку та відвідування родичів, діє виключно в інтересах [PERSON] Дії відповідача судом оцінюються як обмеження прав неповнолітньої доньки [PERSON] на виїзд за кордон . Тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved