Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач у листопаді 2018 року звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з вищевказаним позовом. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2019 року цивільну справу за позовом [PERSON] до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора, Дніпровська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю передано за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019 року цивільна справа розподілена судді Кухтіну Г.О. Ухвалою судді від 05 червня 2019 справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у підготовче судове засідання. У поданій позовній заяві [PERSON] посилається на те, що його мати, [PERSON] , [INFO] , з січня 1981 року проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації шлюбу. Проживаючи однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] на підставі їх спільної заяви від 21.08.1993 року № 576 приватизували квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі чого 22.09.1993 року їм було видано відповідне свідоцтво про право власності на житло. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини вищевказаної квартири, яку було фактично прийнято за законом [PERSON] Вказує, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Зазначає, що за життя [PERSON] було складено заповіт, яким усе належне їй майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося остання заповіла позивачу. Звернувшись до нотаріальної контори позивачу 05 жовтня 2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на Ѕ частину спірної квартири. В свою чергу, постановою державного нотаріуса від 03 жовтня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яку фактично було прийнято [PERSON] , однак не оформлено, через відсутність документів, які б підтверджували родинні відносини між [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, оскільки встановлення факту проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] має значення для належного оформлення права на спадщину. У судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. Згідно заяви просили розглядати справу без їх участі. Представник третьої особи - Шостої дніпровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився. Згідно листа, надісланого на адресу суду, просили розглядати справу без участі їх представника. Представник третьої особи Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причину неявки суду не повідомили. Суд, заслухавши представника позивача, позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] , народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва народження серії [NUMBER] (а.с. 11). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.12). Дослідивши матеріали спадкової справи № 572/2017 до майна померлої [PERSON] , заведеної 30 серпня 2017 року Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою встановлено наступне. 05 жовтня 2017 року державним нотаріусом Шостої дніпровської нотаріальної контори Гайворонською Т.О. в порядку спадкування за заповітом позивачу [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на Ѕ частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , реєстровий № 3-576 (а.с. 68). Постановою від 03 жовтня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] , що належала [PERSON] , який помер [INFO] , спадщину за яким фактично прийняла, але не оформила своїх спадкових прав [PERSON] , через відсутність доказів родинних відносин спадкоємців зі спадкодавцями. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. Як пояснив позивач у судовому засіданні, його мати, [PERSON] , [INFO] , з січня 1981 року проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації шлюбу. Вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. Проживаючи однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] на підставі їх спільної заяви від 21.08.1993 року № 576 приватизували квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на підставі чого 22.09.1993 року їм було видано відповідне свідоцтво про право власності на житло. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частини вищевказаної квартири, яку було фактично прийнято [PERSON] , однак не оформлено. Дані обставини підтверджені й показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , допитаними у судовому засіданні. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень наданих у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , померлий [INFO] , постійно проживавз [PERSON] , померлою [INFO] , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, у період з січня 1981 року до дня смерті [PERSON] , тобто до [INFO] , вони були пов`язані спільним побутом, введенням спільного домашнього господарства по день його смерті, що підтверджено письмовими доказами та показами свідків, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved