Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-16 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом та зазначила, що вона є власницею будинку [ADDRESS] . У будинку також зареєстровані відповідачі, які без поважних причин фактично не проживають в будинку понад 1 рік, не сплачують комунальні послуги, особистий речей у житлі не мають. Просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримала вимоги, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили. Ухвалою суду від 17.11.2021 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , а отже, наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном. Відповідно до інформації відділу аналітичного забезпечення департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою КСН селища «Каменськ» від 13.09.2021 року, актом про фактичне проживання № 592 від 13.09.2021 та заявами свідків [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] мешкає позивачка [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] в будинку не проживають з 2002 та 2018 року відповідно, особисті речі в будинку відсутні. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.317,319,321 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачі не проживають в спірному будинку без поважної причини понад рік, вони втратив право користування цим житловим приміщенням. На підставі ст.141 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідачів на користь позивачки.

Outcome: approved