Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Представник позивача звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на те, що між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № DNQ0AW08952504. На підставі укладеного договору ПАТ КБ "«ПриватБанк» надав кредит у розмірі 114029,00 гривень, що в еквіваленті дорівнювало 23596 доларів США 52 цента зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,12% на рік. Відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту була надана для придбання автомобіля [NUMBER]. В забезпечення виконання зобов'язань, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна. 05.04.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис за № 2347 щодо стягнення невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору та розрахунку заборгованості за договором, станом 10.02.2017 року, грошових коштів в сумі 75451,70 доларів США, що за курсом 27,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.01.2017 року складає 2038704,93 гривні. З цього приводу за заявою стягувача, Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Близнюківському, Лозівському районах та місту Лозова Головного територіального управління у Харківській області, 07.07.2017 року було відкрите виконавче провадження ВП № 54242755. Відповідно до постанови державного виконавця від 30.08.2017 року про арешт майна, накладено арешт на все майно, що належить боржнику в межах суми боргу 2242695,62 гривні. Про вчинення виконавчого напису нотаріуса позивач дізналася у день вилучення з власної поштової скриньки конверту, надісланого простою поштою, а саме 04.09.2017 року. Вважає виконавчий напис вчинений з порушенням діючого законодавства, а тому є таким, що не підлягає виконання у зв'язку з тим, що наявна заборгованість не є безспірною і не є обґрунтованою. Позивач не погоджується з сумою заборгованості, нарахувань її складових, сума не має ознак безспірності. Позивач, представник позивача в судове засідання не з'явилися, в заявах просили розглянути справу за відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник позивача просила позов, вказувала, що виконавчий напис нотаріуса суперечить вимогам Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, оскільки виконавчий напис був вчинений на підставі розрахунку заборгованості, а не засвідченої стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, для вчинення виконавчого напису було надано не оригінал, а копія кредитного договору, визначені стягувачем заборгованість не є безспірною. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася, в наданому суду відзиву на позов проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на те, що наданий Банком нотаріусу розрахунок заборгованості є консолідованої випискою заборгованості по кредиту, неустойка (штраф, пеня) були включені до виконавчого нарису, оскільки це передбачено умовами договору( п.4.1. , 4.3. ), наявність судового рішення про звернення стягнення на рухоме майно не є підставою для відмови від вчинення виконавчого напису. Також просила справу слухати без участі представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи. Третя особа Завалієв А.А. у судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву в якій просив справу розглядати за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить за необхідне позов задовольнити зі слідуючих підстав: Судом встановлено, що 05.11.2007 року між ПАТ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № DNQ0AW08952504 (а.с. 18-23). На підставі укладеного договору ПАТ КБ "«ПриватБанк» надав кредит у розмірі 114029,00 гривень, що в еквіваленті дорівнювало 23596 доларів США 52 цента зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,12% на рік. Відповідно до умов кредитного договору, сума кредиту була надана для придбання автомобіля [NUMBER]. В забезпечення виконання зобов'язань, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено договір застави рухомого майна від 05.11.2007 року № DNQ0AW08952504 (а.с.26-31). Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 23.11.2012 року (а.с.37-38) звернуто стягнення на рухоме майно за договором застави рухомого майна, а саме: автомобіля [NUMBER], що належить на праві власності [PERSON] для задоволення грошових вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № DNQ0AW08952504 від 05.11.2007 року в розмірі 140 964,74 гривні. 05.04.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №2347, яким задоволено вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання позивачем умов кредитного договору № DNQ0AW08952504 від 05.11.2007 року, в загальному розмірі - 75451,70 доларів США, що за курсом 27,02 відповідно до службового розпорядження НБУ від 10.01.2017 року складає 2038704,93 гривні, стягнення було здійснено за період з 05.11.2007 року по 10.02.2017 року(а.с.11). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. (далі - Перелік) Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як свідчать матеріали справи, ПАТ КБ «ПриватБанк» було надано приватному нотаріусу Завалієву А.А., для вчинення виконавчого напису розрахунок заборгованості, а не засвідчена стягувачем виписка з розрахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Згідно п. 5.3 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08.07.2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п.5.1 цього Положення). Правова природа виписки з особового рахунку не є тотожною із звичайним розрахунком заборгованості. Крім того, для вчинення виконавчого напису приватному нотаріусу було надано не оригінал, а копія кредитного договору, що суперечить вимогам пункту 2 Переліку. Період стягнення у виконавчому написі зазначено з 05.11.2007 року по 10.02.2017 року, тобто більше ніж три роки. Отже надані банком документи не відповідали Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, тому у нотаріуса не було підстав для вчинення виконавчого напису. Крім цього, стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов'язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов'язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов'язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. В силу пунктів 1.1., 1.2. глави Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України. Тобто, із вказаних норм права вбачається, що заборгованість має бути безспірною та не потребує додаткового доказування. При цьому, також слід врахувати, що звернувшись до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості, відповідач фактично визнав, що між сторонами існує спір з приводу виконання кредитного договору, а також розміру заборгованості по ньому. При визначенні змісту категорії безспірності вимоги суд має керуватися однаковим для всіх судів України її розумінням, сформульованим у своїх правових позиціях Верховним Судом України. Згідно із цими правовими позиціями, коли заявником порушується питання про стягнення штрафних санкцій, процентів, збитків, що не випливають з договору, то ця сума з боржником не погоджується, залежить від багатьох складових, а отже, вона є спірною. За таких обставин, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню та безспірності характеру правовідносин сторін, що не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат», Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 05.07.2017 року у справі № 6-887цс17. Таким чином, суд робить висновок про наявність правових підстав для задоволення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved