Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-08 00:00:00

У грудні 2016 року позивач звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], згідно якої просив визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири №18 загальною площею - 105,5 кв.м., житловою площею - 36 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений 20.03.2013 р. від його імені [PERSON] на ім'я [PERSON] та посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 783; визнати недійсним договір іпотеки двокімнатної квартири №18 загальною площею - 105,5 кв.м., житловою площею - 36 кв.м., розташованої за адресою: [ADDRESS] від 20.03.2016 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 789 та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку №403651 від 20.03.2013р., припинити заборону на нерухоме майно двокімнатну квартиру №18 загальною площею - 105,5 кв. м., житловою площею - 36 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] від 20.03.2013 р. та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження № 401008 від 20.03.2013р.; визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.03.2013р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 790; визнати недійсним Нову редакцію договору про задоволення вимог іпотекодержателя посвідченого 20 березня 2013 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 790, укладений 25.03.2014р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю.за реєстровим номером 1909, визнати за ним право власності на двокімнатну квартиру №18 загальною площею - 105,5 кв. м., житловою площею - 36 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 03.08.2011 р. [PERSON] передала йому в дар квартиру за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Кстянтинівною за реєстровим номером 2302. Квартиру від його імені прийняла в дар по довіреності його бабка [PERSON], у звязку з тим, що він знаходився на той час за кордоном України, на території Російської Федерації. У листопаді 2016 року йому зателефонувала матір [PERSON], яка сповістила про те, що її виселяє з квартири [PERSON], у звязку з невиконаними нею боргових зобовязаннь перед останнім. У ході отримання правової допомоги позивач дізнався про те, що 20.03.2013 р. від його імені по довіреності, [PERSON] був укладений договір дарування квартири на ім'я [PERSON], який посвідчено Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 783, 20.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріальний договір позики грошей, в розмірі 102 000 (сто дві тисячі) доларів США (реєстровий номер 787), який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20.03.2013 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір іпотеки спірної квартири (р.н. 788) за адресою: [ADDRESS], зальною площею 105,5 кв. м, яка після цього стала належати [PERSON] 20.03.2013 року, нотаріусом Чужовською Н.Ю., було зареєстровано заборону на квартиру (р. н. 789). 20.03.2013 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя предметом якого була спірна квартира (р. н. 790). 25.03.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки між [PERSON] та [PERSON] (р.н. 1908). 25.03.2014 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Нову редакцію договору про задоволення вимог іпотекодержателя по р.н.790 (р. н. 1908). Позивач вважає зазначені договори недійсними та такими, що порушують його права, у зв'язку із чим був змушений звернутися до суду. 05.12.2017 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп», Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради, яку було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, згідно якої просив: визнати договір іпотеки від 16 лютого 2017 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп», податковий номер 37803808, місцезнаходження: 65039 Одеська область місто Одеса проспект Гагаріна, будинок 16/2 та громадянином [PERSON] реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в реєстрі за № 270 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округа - Чередниченко Г.А. - недійсним з моменту його укладення; скасувати заборону на відчуження квартири під № 18, яка знаходиться в [ADDRESS], яка належить громадянину [PERSON], яку наклав приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу - Чередниченко Г.А. та зареєстровано в реєстрі за № 271; скасувати державну реєстрацію нерухомого майна, а саме на квартиру під № 18, яка знаходиться в [ADDRESS], яка належить громадянину [PERSON], яку провів реєстратор Глущенко А.О. філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради - 14 лютого 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 24438351101, номер запису про право власності 19020354; у рахунок виконання зобов'язання [PERSON] щодо оплати заборгованості за договором позики грошей від 20 березня 2013 року в розмірі 2 037 162, 07 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру [ADDRESS], що в цілому складається з двох житлових кімнат, жилою площею 36,0 кв. м., загальною площею 105,5 кв. м., що належить на праві власності [PERSON] шляхом визнання права власності на квартиру № [ADDRESS], що в цілому складається з двох житлових кімнат, жилою площею 36,0 кв. м., загальною площею 105,5 кв. м. за [PERSON]. При цьому обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до Нової редакції договору про задоволення вимог іпотекодержателя по р.н.790 (р. н. 1908). за [PERSON] виникли всі права іпотекодержателя на заставлене [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Проте на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 лютого 2017 року, яке набрало законної сили 13.02.2017 року, гр. [PERSON] - 14.02.2017 року, зареєстрував право власності на вищевказану спірну квартиру в Філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради. 16 лютого 2017 року гр. [PERSON] передав в іпотеку Товариству з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп» спірну квартиру. Ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року, заочне рішення від 02 лютого 2017 року було скасовано. Враховуючи викладене, позивач вважає, що гр. гр. [PERSON] та [PERSON] незаконно передали спірну квартиру в іпотеку та ухиляються від повернення грошових коштів позивачу. У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги за первісним позовом не визнав, та просив суд у їх задоволенні відмовити в повному обсязі, підтримав зустрічний позов, просив суд його задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечував. Інші сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду цивільної справи повідомлялися належним чином. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. За наявності умов, передбачених ч.1 ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків на підставі встановлених фактичних обставин, письмових пояснень сторін, представлених письмових доказів. Відповідно до частини 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 03.08.2011 р. [PERSON] передала позивачу в дар квартиру за адресою: [ADDRESS]. Зазначений договір дарування було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Кстянтинівною за реєстровим номером 2302. Квартиру від його імені прийняла в дар по довіреності його бабка [PERSON], у зв'язку із тим, що він знаходився на той час за кордоном України, на території Російської Федерації. 20.03.2013 р. від імені [PERSON] по довіреності, [PERSON] був укладений договір дарування квартири на ім'я [PERSON] та який посвідчено Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 783. 20.03.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріальний договір позики грошей, в розмірі 102 000 (сто дві тисячі) доларів США (реєстровий номер 787), який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за договором позики грошей від 20 березня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Іпотечний договір (без випуску заставної), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 788, згідно якого іпотекодержатель передала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру № [ADDRESS], що в цілому складається, з двох житлових кімнат, жилою площею 36,0 кв. м., загальною площею 105,5 кв. м., що належить іпотекодавцю на праві особистої приватної власності. Того ж дня, між [PERSON] та [PERSON], було укладено Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року та зареєстровано в реєстрі за № 790, яким передбачено способи задоволення вимог іпотекодержателя за договором позики. З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням суду від 02 лютого 2017 року, позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі та визнано недійсним договір дарування двокімнатної квартири №18 загальною площею - 105,5 кв. м., житловою площею - 36 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS], укладений 20.03.2013 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 783; визнано недійсним договір іпотеки двокімнатної квартири №18 загальною площею - 105,5 кв. м., житловою площею - 36 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS] від 20.03.2016 р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 789 та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про іпотеку №403651 від 20.03.2013р.; припинено заборону на нерухоме майно двокімнатну квартиру №18 загальною площею - 105,5 кв. м., житловою площею - 36 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] від 20.03.2013 р. та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження №401008 від 20.03.2013р; визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 20.03.2013р., укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 790; визнано недійсним Нову редакцію договору про задоволення вимог іпотекодержателя посвідченого 20 березня 2013 року Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 790, укладений 25.03.2014 р. між [PERSON] та [PERSON], посвідчений Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим номером 1909; визнано право власності на двокімнатну квартиру №18 загальною площею - 105,5 кв. м., житловою площею - 36 кв. м., розташовану за адресою: [ADDRESS] за [PERSON]. Між тим, ухвалою суду від 13 жовтня 2017 року, було скасовано вищевказане заочне рішення суду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання договорів недійсними, припинення заборони, визнання права власності, оскільки судом визнано причини неявки відповідача в судове засідання 02.02.2017 року поважними, крім того в заяві про перегляд заочного рішення заявник посилається на те, що на момент укладання договору дарування від 03.08.2011 р, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк Вікторією Кстянтинівною за реєстровим номером 2302, [PERSON] була дієздатною, перевірялася нотаріусом та усвідомлювала свої дії, а також будучи ознайомленою нотаріусом зі змістом правочину, добре усвідомлювала його зміст і наслідки, про що поставила свій підпис, у зв'язку із чим не має підстав для визнання договору дарування, згідно якого [PERSON] набула в право власності квартиру за адресою: [ADDRESS] - недійсним. Дані обставини не були спростовані позивачем. Якщо судове рішення було скасоване, то воно не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. Оскільки, заочне рішення суду від 13 жовтня 2017 року було скасовано, то [PERSON] не є власником квартири №18 загальною площею - 105,5 кв. м., житловою площею - 36 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS], а тому не мав права укладати договір іпотеки від 16.02.2017 року з Товариством з обмеженою відповідальністю «Лідер консалтинг груп». Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 ЦК України). В пункті 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»визначено, що підставою недійсності правочинів є недодержання стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України саме на момент вчинення правочину. За таких умов, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача за зустрічним позовом та визнати договір Іпотеки від 16.02.2017 року укладеного між ТОВ «Лідер консалтинг груп» та [PERSON] - недійсним. Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв'язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним. При цьому, правовідносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952 від 01.07.2004 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чередниченко Г.А. накладено заборону, зареєстрованої в реєстрі за № 271 на відчуження квартири під [ADDRESS], яка належить [PERSON] Оскільки оспорюваний договір іпотеки визнаний судом недійсним, суд вважає, що державна реєстрація обмежень (іпотеки) підлягає скасуванню, тому що підстава, згідно з якою було внесено запис про зазначене обтяження, відпала. Враховуючи вказане, а також те, що позовні вимоги в частині визнання іпотечного договору від 16 лютого 2017 року недійсним задоволені, суд зробив висновок про необхідність скасування державної реєстрації нерухомого майна, а саме на квартиру [ADDRESS], яка належить гр. [PERSON], яку провів реєстратор Глущенко А.О. філії комунального підприємства «Комунально-реєстраційні послуги» Великобугаївської сільської ради - 14 лютого 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 24438351101, номер запису про право власності 19020354. З копії договору позики від 20.03.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20.03.2013 року, вбачається, що [PERSON] отримала грошові кошти в розмірі 102 000 (сто дві тисячі) доларів США (реєстровий номер 787), Відповідно до п 4 вказаного Договору, позичальник - [PERSON] зобов'язана повернути суму грошових коштів в розмірі 836 400, 00 гривень, що в еквіваленті, за домовленістю сторін становить 102000,00 доларів США до 20.03.2014 року. Проте, позичальник у порушення свого зобов'язання не повернула вказані грошові кошти позикодавцю. Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу України. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, судом встановлено порушення зобов'язань [PERSON] перед [PERSON] у частині виконань умов договору, оскільки відповідачем не представлено доказів протилежного. Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч. 1 ст. 585 ЦК України, право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 577 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Відповідно до статті 35 Закону України «Про іпотеку», У разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Згідно до ч. 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку та п. п. 1.5.5. договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно з умовами ч. 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. 25 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року, відповідно до умов якого [PERSON] (первісний кредитор) відступила [PERSON] (новий кредитор), право вимоги за договором позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року. Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, [PERSON], у відповідності до умов вищевказаного договору набув право вимоги за договором позики грошей від 20 березня 2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 25 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про відступлення права вимоги за Іпотечним договором (без випуску заставної), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. за реєстровим № 788. Згідно договору про відступлення права вимоги за Іпотечним договором (без випуску заставної) [PERSON] (цедент) відступила [PERSON] (цесіонарій), право вимоги, належне цеденту за Іпотечним договором (без випуску заставної), посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 25 березня 2014 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Нову редакцію Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 20 березня 2013 року та зареєстрованого в реєтрі за № 790. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що за [PERSON] виникли всі права Іпотекодержателя на заставлене [PERSON] нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 6,8 Нової редакції Договору про задоволення вимог іпотекодержателя визначено, що іпотекодержатель має право та звертає стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань. Таким чином, іпотекодавець засвідчив надання своєї згоди іпотекодержателю на прийняття останнім одностороннього рішення про перехід права власності на предмет іпотеки до іпотекодержателя у випадку виникнення в іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов іпотечного договору та вимог чинного законодавства України. З огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру № [ADDRESS], у рахунок виконання зобов'язання [PERSON], шляхом визнання права власності на вищевказану квартиру за [PERSON] Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved