Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

У грудні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є наймачем квартири [ADDRESS]. У згаданій квартирі зареєстроване місце проживання позивача, її доньки [PERSON], колишнього чоловіка [PERSON] - [PERSON] та онуків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] Оскільки відповідач не проживає без поважних причин у квартирі [ADDRESS] понад півроку, позивач просила суд визнати його таким, що втратив право на користування згаданою квартирою. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав. У судовому засіданні він проти позову заперечував, однак визнав той факт, що він не мешкає в квартирі [ADDRESS] з вересня 2011 року. Також [PERSON] зазначив, що йому мешканцями вказаної квартири не чинились перешкоди щодо проживання у цьому житлі. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні пояснили, що після розірвання шлюбу з [PERSON] відповідач [PERSON] у вересні 2011 року добровільно залишив квартиру [ADDRESS] та жодного разу туди не повертався. Відтак, треті особи стверджували, що [PERSON] втратив право на користування згаданою квартирою. Суд, заслухавши вступне слово сторін справи, третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Мінської районної ради народних депутатів від 18 лютого 1982 року №66 про надання [PERSON] службового жилого приміщення позивач отримала ордер №668 на службову квартиру [ADDRESS]. Разом з [PERSON] право на вселення у службове житло отримала член її сім'ї - [PERSON] 03 червня 1993 року за згодою [PERSON] у квартирі [ADDRESS] було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON], який на той час був одружений з [PERSON] (а. с. 20). У подальшому у квартирі [ADDRESS] також було зареєстровано місце проживання дітей [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] (а. с. 34, 36). Розпорядженням Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації від 29 серпня 2016 року №483 квартиру [ADDRESS] виключено з числа службових (а. с. 8-9). Після цього з [PERSON] було укладено договір найму згаданого жилого приміщення. За рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2011 року у справі №2-4731/2011 шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. У вересні 2011 року відповідач [PERSON] добровільно залишив квартиру [ADDRESS]. Указані обставини визнав у судовому засіданні [PERSON] Допитана у якості свідка [PERSON] засвідчила, що вона регулярно приїздить до своєї сестри [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. У вересні 2011 року, після розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], відповідач залишив згадану квартиру та не повертався туди мешкати. Також свідок [PERSON] стверджувала, що їй невідомо, чи чинились відповідачеві [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS]. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона є подругою [PERSON], вони знайомі понад сім років. [PERSON] зазначила, що вона часто відвідує [PERSON], приїжджаючи до квартири [ADDRESS]. Свідок показала, що вона жодного разу не бачила відповідача у квартирі [ADDRESS]. Зважаючи на викладене, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] у вересні 2011 року добровільно залишив квартиру [ADDRESS] та не повертався туди мешкати. Ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 64 Житлового кодексу Української РСР визначено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст. 72 Житлового кодексу Української РСР). Проаналізувавши наведені законодавчі норми, суд дійшов висновку, що вони регулюють взаємовідносини наймача жилого приміщення та членів його сім'ї у випадку втрати наймачем, членами його сім'ї, у тому числі колишніми, права користування жилим приміщенням у випадку відсутності зазначених осіб у жилому приміщенні без поважних причин понад шість місяців. Отже, норми ст. ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Зібраними у справі доказами підтверджується, що відповідач [PERSON] відсутній без поважних причин у квартирі [ADDRESS] понад шість місяців. Той факт, що відповідачеві не чинились перешкоди у користуванні згаданим житлом засвідчуються відповідями, наданими комунальним підприємством "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва" та Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на запит адвоката [PERSON] (а. с. 18, 19). За таких обставин, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити, визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 704,80 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 64, 71, 72, 121-123 Житлового кодексу Української РСР,

Outcome: approved