Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04 жовтня 2003 року Редьківською сільською радою, Чернігівського району, про що зроблено актовий запис № 01, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя з відповідачем не склалось. В судове засідання позивачка [PERSON] не з"явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 жовтня 2003 року Редьківською сільською радою, Чернігівського району, актовий запис № 01 (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.6,7). Спільне господарство між сторонами не ведеться. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби та взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній - ст.55 СК України. Згідно з ч.3 і 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження ... є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтями 105 ч.3, 110, 112 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду після з'ясування фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, при цьому суд бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Доводи апеляційної скарги не містять доводів та доказів, що свідчать про те, що збереження сім'ї є можливим, оскільки апелянтом не доведено, що починаючи з жовтня 2012 року, дати фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами, ним були вчинені дії, спрямовані на примирення із дружиною та на збереження сім'ї в цілому. Натомість, відповідач в судовому засіданні апеляційного суду стверджував, що позивач в даний час співмешкає з іншим чоловіком. Та обставина, що судом першої інстанції не був наданий строк для примирення сторін не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки після ухвалення судом рішення в червні 2013 року, сімейні відносини між сторонами не поновлювалися, що свідчить про те, що сім'я розпалася і надання строку для примирення апеляційним судом є недоцільним. Суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. За таких обставин суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved