Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

У грудні 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] . Крім того, в будинку з 2009 року був зареєстрований відповідач, який є онуком позивачки. Фактично, відповідач в будинку не проживає близько десяти років, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. У будинку відсутні особисті речі відповідача. Позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає, оскільки наміру повертатися для проживання в спірному будинку він не має. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до паспорту громадянина України, [PERSON] народилася [INFO] в с.Талаківка м.Маріуполя Донецької області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 08 грудня 2012\~\~\~ року, [PERSON] , [INFO] , є власницею будинку [ADDRESS] . Аналогічна інформація міститься в Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивачка наділена повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ З письмових матеріалів справи вбачається, що в спірному будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , 1984 року народження. Відповідно до довідки Виконавчого комітету Талаківської селищної ради від 09 грудня 2020 року, [PERSON] не проживає в спірному будинку. Згідно акту Виконавчого комітету Талаківської селищної ради, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , однак не проживає з 2010 року.\~ Крім того, в матеріалах справи містяться письмові пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] та\~ [PERSON] , в яких зазначено, що відповідач у спірному будинку не проживає з 2010 року, його особистих речей в будинку не має, а позивачка [PERSON] проживає в будинку сама. Судом також досліджено письмову заяву відповідача, відповідно до якої останній підтвердив факт не проживання в спірному будинку, а також висловив впевненість в тому, що наміру вселятися та проживати в будинку він не має, має реєстрації в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в спірному будинку, він втратив право користування цим житловим приміщенням.\~\~\~

Outcome: approved