Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

представник позивача [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного 18 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований Воронівською сільською радою Городищенського району Черкаської області, актовий запис №1. На обґрунтування заявленої вимоги вказує, що 18.06.2011 року позивач зареєстрував з відповідачем шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів здійснено актовий запис №1, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від шлюбу, що є першим у сторін, мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , видане 23.06.2012 року Воронівською сільською радою Городищенського району Черкаської області, актовий запис №2. На даний час син проживає із матір'ю, відповідачем. У вихованні та утриманні дитини, як батько, приймає безпосередню участь. Подружні відносини припинені з серпня 2017 року. Основна причина розпаду сім'ї, різниця характерів, відсутність взаєморозуміння і довіри. Сумісний побут вести не виходить, весь час виникають суперечки. Фактично шлюбні відносини припинилися, спільне господарство не ведеться. Подальше подружнє життя, збереження сім'ї неможливе. Примирення неможливе. Спору про поділ спільного майна не має, рівноцінно, як і відповідач теж не має майнових претензій. На даний час спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній у зв'язку із спільним добровільним вирішенням даного питання. Визначення місця проживання дитини з одним із батьків не відбивається на батьківських правах іншого із батьків. Заходи досудового врегулювання суперечки не вживалися. Надає згоду на врегулювання спору за участю судді. У судове засідання учасники справи не з`явилися, повідомлені належно. Представник позивача надала заяву, та клопотала провести розгляд справи за відсутності позивача, його представника, позовну заяву підтримує, спору про поділ спільного майна подружжя не має, надавати час на примирення не потрібно, оскільки збереження сім`ї неможливе. Відповідач надала заяву, клопотала справу розглядати у її відсутність, зазначивши, що протягом останніх двох років подружжя поживає окремо, спільний побут та господарство не ведеться, подружні стосунки не підтримуються, малолітній син за спільною домовленістю проживає з нею, спір про місце проживання дитини та участь кожного з батьків у його вихованні, а також майновий спір відсутній, подальше спільне життя та збереження шлюбу не можливе та суперечить інтересам подружжя, за таких обставин миритися не бажає, проти розірвання шлюбу не заперечує, після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися прізвищем " [PERSON] ". Суд, за відсутності підстав для відкладення розгляду справи, приймає рішення про слухання справи, та вивчивши доводи позову, врахувавши думку позивача, відповідача, вивчивши наявні докази у справі, приходить до такого. Чоловіки і жінки, за нормами ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За нормами ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і, в разі неможливості примирення сторін, відповідно до ст. ст. 111, 112 СК України - розривається. 18 червня 2011 року [PERSON] , позивач по справі, та [PERSON] , відповідач по справі, у Воронівській сільській раді Городищенського району Черкаської області, зареєстрували шлюб, актовий запис № 1, що підтверджено Свідоцтвом про шлюб, Серія [NUMBER] Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 2 від 23 травня 2012 року, що підтверджено Свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , який проживає з матір`ю. Шлюб, за нормами ст.24 СК України, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивач скористався наданим правом, звернувся до суду на розірвання шлюбу. За нормами ст.24 СК України, п.10 постанови ПВС України від 21.12.2007 №11 «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Охорона сім`ї державою полягає в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечите інтересам одного з них чи інтересам дітей. Подружжя проживає окремо, спільного господарства не ведуть. Питання про примирення не ставиться. Позивач вказує, що збереження сім`ї суперечить його інтересам, та наполягає на розірванні шлюбу. Суд приймає до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими. Відмова буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимо. Шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків. Подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідач позов визнала. Суд, на підставі ст.113 Сімейного Кодексу України, що вказує, на те, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, вирішує питання щодо прізвища відповідача. За нормами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання відповідачем до початку розгляду справи по суті, за нормами ч.1 ст.142 ЦПК України, суд у рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved