Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

У вересні 2017 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 04 березня 2017 року померла її тітка [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], який належав покійній на підставі рішення суду та договору купівлі-продажу. Після смерті позивач звернулася до Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори для прийняття спадщини на підставі заповіту від спадкодавця, проте постановою від 05.09.2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу, який перебуває в архіві в місті Донецьку. За таких підстав, позивач була вимушена звернутися до суду та просили визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO] Позивач у судове засідання не з'явилась, надала заяви про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно заповіту, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 27 жовтня 2009 року, [PERSON] все своє майно після смерті заповіла [PERSON], [INFO]. 04 березня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04.03.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, серії [NUMBER]. На момент смерті [PERSON] на праві приватної власності належить 51/100 частки житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 листопада 1974 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності [NUMBER] від 18.07.2013 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно [NUMBER] від 05 вересня 2017 року власником 51/100 частки домоволодіння [ADDRESS] є [PERSON] на підставі рішення Ілічівського районного суд міста Маріуполя від 27.11.1974 року та 49/100 частки домоволодіння належать [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2076 від 28 квітня 1975 року, посвідченого Третьої жданівської державної нотаріальної конторою. Також згідно вказаної інформаційної довідки у відповідний реєстр було внесено запис про реєстрацію права власності на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 4074050 від 18.07.2013 року Маріупольським міським управлінням юстиції. Відповідно до ст. 1217 ЦК України одним із видів спадкування є його здійснення за заповітом. Заповітом згідно із статтею 1233 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). З матеріалів спадкової справи, вбачається, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач, яка своєчасно та належним чином звернулись до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно постанови державного нотаріуса Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 вересня 2017 року № 2271/02-31, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті 04 березня 2017 року [PERSON] на будинок [ADDRESS]. Причиною такої відмови нотаріуса була недостатність представлених правовстановлюючих документів на вказане спадкове майно, а саме договору купівлі продажу частки домоволодіння від 1975 року, дублікат якого можливо було отримати із Донецького обласного архіву, але доступ до якого на даний час обмежено у зв'язку із тим, що місто Донецьк є тимчасово окупованою територією та отримати дублікат не має можливості. За відсутністю у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів їй було запропоновано звернутися до суду. Тобто позивач, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, звертався до нотаріальної контори в установленому законом порядку для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], але з огляду на відсутність доступу до нотаріального архіву, забезпечення якого покладено на державу, об'єктивно позбавлені можливості зробити це в досудовому порядку, у зв'язку із цим спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] На підставі рішення Іллчівського районного суду міста Маріуполя від 27.11.1974 року та договору купівлі-продажу від 28.04.1975 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Маріупольської нотаріальної контори, [PERSON] належав будинок [ADDRESS] Дублікат договору купівлі-продажу частки будинку переданий на зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. Отримати дублікат цього документу в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній, через проведення антитерористичної операції в м.Донецьк та тимчасову окупацію вказаного міста. Окрім того, відповідно до листа Центру поштового зв'язку № 5 Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» від 07.03.2016р. на даний час в м.Донецьк проводиться антитерористична операція та не приймаються поштові відправлення у цей населений пункт, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву. Попри це, суд вважає доведеними іншими письмовими доказами факт належності спадкодавцю спірного домоволодіння по [ADDRESS], а єдиним спадкоємцем щодо майна померлої [PERSON] за заповітом є позивач, яка у встановлений законом строк звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте має об'єктивні перешкоди для оформлення своїх спадкових прав в досудовому порядку. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обов'язок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах в м.Донецьк. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням всіх обставин, суд вважає вимоги позивача законними та можливим їх задовольнити, визнавши за позивачем право власності на спірний житловий будинок після [PERSON] у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved