Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

У жовтня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, яким просить припинити право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , легковий автомобіль «Форд», 2010 року випуску, визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно: квартиру [ADDRESS] , легковий автомобіль «Форд», 2010 року випуску; в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 71,6 кв.м., стягнути з [PERSON] на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 103000,00 грн. 1/2 частини ринкової вартості легкового автомобіля «Форд», 2010 року випуску, що є об`єктом спільної власності подружжя, в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] загальною площею 71,6 кв.м., стягнути з [PERSON] на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 6306,00 грн. В обґрунтування позовних вимог послався на те, що між ним та відповідачем 11.12.2012 року було зареєстровано шлюб. За час сумісного життя у шлюбі сторонами було набуто (придбано) спільне майно, а саме квартира [ADDRESS] загальною площею 71,6 кв.м. та автомобіль марки «Форд», 2010 року випуску. Оскільки відповідач відмовляється добровільно визнати належну частку спільного рухомого майна просить провести поділ у судовому порядку. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, якою просить розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, відзив на позов не подала. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 08.10.1993 року між сторонами Палацом одружень «Дарницький» було зареєстровано шлюб, про що свідчить актовий запис № 2132, який 11.12.2012 року було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу ( а.с. 17). Судом встановлено, що в період шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 71.6 кв.м, та автомобіль марки «Форд», 2010 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , яке було оформлено на [PERSON] (а.с. 19-20, 26-27). Відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки від 12.10.2020р. вартість колісного транспортного засобу «Ford Fusion» становить 206 000,00 грн./а.с.21/. Відповідно до висновку про вартість об`єкту оцінки від 23.09.2020р. ринкова вартість квартири за адресою: [ADDRESS] становить 1 567 000,00 грн./а.с.24/. Згідно зі ст.ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Аналізуючи зазначену норму, суд вважає, що реєстрація права на майно, придбане під час шлюбу, лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р.«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1, 2 статті 71 СК України). Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно із ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Оскільки спірна квартира та автомобіль були придбані подружжям під час перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя, суд вважає, що вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, їх частки є рівними. Відповідно до ст. 81 ЦПК України позивач зобов`язаний довести свої вимоги про стягнення грошової компенсації за гараж. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України, Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягають з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved