Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги порушенням відповідачем взятих на себе кредитних зобовязань. В обґрунтування заявлених позовних вимог Банк зазначив, що 29.10.2010 р. між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі по тексту Банк) та відповідачем було укладено кредитний договір № 013-07520-291010, відповідно до умов якого позивач відкрив відповідачу картковий рахунок, надав у користування платіжну картку та зобовязався здійснити обслуговування держателя картки на умовах, викладених у Тарифному пакеті Новий Партнерський. Крім того, на підставі укладеного договору Банк надав [PERSON] кредит, шляхом відкриття відновлюваної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п. 1.3 договору на загальну суму 30000\~грн. та встановленням на день укладання кредитного договору ліміту кредитної лінії на рахунку 5000\~грн. Відповідно до умов вказаного договору, кредитні кошти та власні кошти держателя картки використовуються для розрахунків за товари чи послуги, зняття готівки, виконання зобовязань перед банком за договором, та вчинення інших операцій, передбачених договором. Відповідач у свою чергу зобовязалась щомісяця здійснювати погашення заборгованості за кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом, яка виникла за попередній звітний місяць, сплачувати всю суму процентів, нарахованих за користування кредитною лінією та/або Овердрафтом за попередній звітний місяць, та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітний місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Право здійснювати договірне списання грошових коштів відповідно до п. 3.4 кредитного договору належить Банку. Свої зобовязання за вказаним договором відповідач не виконала, внаслідок чого станом на 30.06.2015 р. виникла заборгованість, яка складається з тіла кредиту. Виходячи з наведеного, посилаючись на протиправність дій відповідача, якими суттєво порушуються законні права кредитора, Банк просить суд стягнути з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 5638,06 грн. Представник позивача, повідомлений у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, в судове засідання не зявився, надавши письмову заяву про підтримку позовних вимог та про розгляд справи у його відсутності. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнала та пояснила, що 29.10.2010 р. між сторонами у справі було укладено кредитний договір, шляхом надання відповідачу кредитного ліміту на платіжну картку у сумі 5000 грн. З письмовими Умовами і Правилами надання банківських послуг відповідач при укладанні кредитного договору ознайомлена не була. Вказані кредитні кошти [PERSON] використала для розрахунку за куплені товари. Загалом позичальником було знято з картки 20632,28 грн., а повернуто банку 23070 грн. Представник відповідача вважає, що Банк пропустив строк звернення до суду з вимогою про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором, оскільки останній платіж з повернення тіла кредиту [PERSON] здійснила 13.01.2012 р. Платежі, здійснені нею 11.05.2012\~р., 25.07.2012 р. та 09.08.2012\~р. відповідно до ст.\~534 ЦК України повинні бути зараховані на сплату пені, а не тіла кредиту. Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що про порушення свого права щодо отримання платежів по тілу кредиту, Банку стало відомо у лютому 2012 р., а позовна заява подана до суду у червні 2015 р., тобто після спливу строку позовної давності. Платежі, здійснені відповідачем у травні, липні та серпні 2012\~р., на думку представника відповідача, позовної давності не перервали. Крім того, остання, заперечуючи проти позову заявила про порушення позивачем правил підсудності, встановлених п. 4.2 кредитного договору. На підставі викладеного, представник [PERSON] просила суд відмовити Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» у задоволенні позову. Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Приписами частини 1 статті 1054 цього Кодексу встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Під час розгляду справи встановлено, що 29 жовтня 2010 року між юридичною особою - Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та [PERSON] укладено договір № 013-07520-291010 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (а.с. 4-5). Відповідно до умов вказаного договору Банк надав відповідачу кредит, шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000 грн., ліміт якої на день укладення договору складав 5000 грн. для розрахунків за товари чи послуги, які придбані у субєктів господарювання, зняття готівки, виконання боржником зобовязань перед банком за договором, вчинення інших операцій, а [PERSON] зобовязалась щомісяця у строки, визначені Правилами здійснення операцій за картковими рахунками, відкритими фізичним особам, здійснювати погашення частини суми заборгованості за Кредитною лінією, яка виникла за попередній звітний місяць, а також здійснювати погашення в повному обсязі заборгованості за Овердрафтом за попередній звітний місяць, сплачувати відсотки за користування кредитною лінією та /або Овердрафтом та всю суму пені, яка нарахована за попередній звітній місяць у разі порушення строків сплати заборгованості за Кредитною лінією та/або Овердрафтом та процентів за користування Кредитною лінією та/або Овердрафтом. Зі змісту п. 5.1. кредитного договору вбачається, що з підписанням цього договору держатель картки засвічує, що він ознайомлений з Правилами здійснення операцій за картковими рахунками, відкритими фізичним особам, Тарифами на обслуговування платіжних карток та погоджується вважати їх обовязковими до застосування до відносин, які виникли на підставі цього договору. Правила здійснення операцій за картковими рахунками, відкритими фізичним особам, затверджені Рішенням ради Директорів ПАТ «Дельта Банк», оприлюднюються шляхом їх розміщення на інформаційних стендах Банку в приміщеннях Банку та сайті банку в мережі Інтернет, Тарифи є додатком до кредитного договору. Враховуючи викладене, відповідач своїм підписом у кредитному договору підтвердила факт отримання нею інформації про умови кредитування в ПАТ «Дельта Банк», а доводи представника [PERSON] щодо неознайомлення відповідача з вказаною інформацією не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст.\~204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вказаний кредитний договір укладений сторонами у письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою Банку та особисто [PERSON] Зміст правочину не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства. Відповідачем він не оспорений та в судовому порядку недійсним не визнаний. Відтак, вказаний правочин є чинним, тому відповідно до положень ст. 629 ЦК України є обовязковим для виконання сторонами. Також під час розгляду справи встановлено, що свої зобовязання за кредитним договором Банк виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти в сумі 5000 грн. на особовий картковий рахунок позичальника на споживчі цілі. Відповідач отримала вказану в договорі суму грошових коштів та використала їх на особисті потреби, що підтверджено документально та не заперечувалось представником відповідача під час розгляду справи судом. За правилами статей 525, 526 і 527 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами в договорі строк. Під час розгляду справи встановлено, що позичальником не були здійснені всі необхідні платежі відповідно до умов кредитного договору, у звязку з чим утворилась заборгованість. Із розрахунку, наданого позивачем вбачається, що розмір заборгованості [PERSON] за кредитним договором № 013-07520-291010 від 29.10.2010 р. станом на 30.06.2015 року складає 5638,06\~грн. Вказана сума є заборгованістю за тілом кредиту (а.с. 3). Розмір вказаної заборгованості представником відповідача оспорений не був. Представник підтвердила, що востаннє платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитом був здійснений [PERSON] 09.08.2012 р. та повинен бути зарахований Банком на погашення пені за договором, як це передбачено ст. 534 ЦК України. Враховуючи викладене, судом встановлено існування у ПАТ «Дельта Банк» субєктивного цивільного права щодо стягнення з відповідача заборгованості, що виникла за спірним кредитним договором у звязку з доведеними фактами порушення [PERSON] його умов. Під час судового розгляду справи, представником відповідача було зроблено заяву про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності та відмову у задоволенні ПАТ\~«Дельта Банк» позовних вимог у повному обсязі. Вирішуючи питання про застосування позовної давності до спірних правовідносин, суд виходить з наступного. Положеннями статей 256 і 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами ( ч.1 ст. 252 ЦК). Згідно з ч.\~1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 1.5 кредитного договору передбачено, що кредитування рахунку в межах кредитної лінії здійснюється протягом 364 календарних днів. Кожна наступна кредитна лінія надається після спливу строку надання попередньої, на умовах, погоджених Сторонами у цьому Договорі, та не потребує підписання додаткових угод. Крім того, п. 5.1. договору визначено, що він набуває чинності з дати його укладання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобовязань за цим Договором. Отже, укладений між сторонами правочин передбачає автоматичну пролонгацію на новий строк, якщо жодна із сторін не висловила бажання його розірвати. Як вже було зазначено судом, відповідач при укладанні кредитного договору зобовязалась до 15-го числа кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за кредитом. Таким чином, умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути борг частинами шляхом щомісячного внесення платежів у визначеному розмірі, тобто між сторонами встановлено графік, за яким повернення кредиту визначено періодичними платежами, що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Верховним Судом України у справі № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року висловлена правова позиція, за якою відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. За інформацією, наданою Банком, часткове повернення кредиту [PERSON] мало місце 13.01.2012 р., 11.05.2012 р., 25.07.2012 р. та 09.08.2012 р. Остання операція по платіжній карті щодо користування кредитними коштами здійснена відповідачем 13.01.2012 р. (а.с. 3). До спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність, яка відповідно до ст.\~257 ЦК України встановлена тривалістю у три роки. Згідно з вимогами ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Представник відповідача вважає, що строк позовної давності пропущений позивачем, оскільки останній платіж з повернення тілу кредиту здійснений [PERSON] 13.01.2012 р. А платежі, внесені відповідачем 11.05.2012 р., 25.07.2012 р. та 09.08.2012 р. на підставі вимог ст.\~534\~ЦК України повинні бути зараховані банком на сплату пені, тому не свідчать про переривання позовної давності за основним зобовязанням. Але, з такими доводами представника відповідача суд не погоджується з огляду на наступне. По-перше, сторони при укладанні договору, з урахуванням принципу його свободи, встановленого ст. 6 ЦК України, узгодили питання черговості погашення вимог за грошовими зобов'язаннями, що випливають зі спірного договору. За таких обставин, посилання представника відповідача на черговість, визначену ст. 534 ЦК України, є безпідставними. Так, згідно з п. 3.8 договору при надходженні на Рахунок коштів погашення існуючої заборгованості відбувається у наступній послідовності: в першу чергу погашається прострочена заборгованість за цим Договором, а потім поточна. Послідовність погашення існуючої заборгованості визначається Банком самостійно, та сторони встановлюють, що зміна черговості погашення заборгованості Держателя за рахунок коштів, які надійшли на рахунок не являється зміною умов цього Договору, у звязку з чим, такі дії банку не потребують двостороннього погодження. По-друге, з розрахунку, наданого позивачем вбачається, що в останнє [PERSON] здійснила платіж в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у сумі 100\~грн. 09.08.2012\~р. (а.с.\~3). Доводи представника відповідача щодо призначення платежів, здійснених [PERSON] 11.05.2012 р., 25.07.2012 р. та 09.08.2012 р., як сплату пені за спірним договором, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки з боку відповідача не підтверджено цільове призначення вказаних платежів, а позивачем зазначено про списання пені по кредиту. При цьому суд враховує, що факт визнання відповідачем неустойки, як відповідальності за невиконання основного зобовязання, також свідчить про визнання нею основного боргу. Отже, дії [PERSON] з погашення заборгованості за кредитним договором 11.05.2012\~р., 25.07.2012\~р. та 09.08.2012 р., вчинені нею особисто в межах строку давності за спірним договором, тому свідчать про переривання перебігу позовної давності. Враховуючи, що останній платіж за кредитним договором був внесений відповідачем 09.08.2012\~р., право на позов у Банку виникло у вересні 2012 року. Відповідно до штемпеля підприємства звязку, з даним позовом ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду 10.07.2015 р. (а.с.\~15). На підставі наведеного, позов Банком предявлений в межах строку позовної давності, тому підлягає задоволенню у повному обсязі. Стосовно доводів представника відповідача в обґрунтування заперечень проти позову щодо порушення позивачем правил підсудності, суд звертає увагу на розяснення, що містяться у п.\~3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а саме, що договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів. Більш того, спори з приводу споживчих кредитів не підлягають розгляду третейськими судами. Також суд зазначає, що ухвала про відкриття провадження у даній справі в частині дотримання правил підсудності, ні відповідачем, ні її представником оскаржена не була. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", у редакції, що діяла на момент предявлення позову, позивача при звернені до суду було звільнено від сплати судового збору. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, якщо його також не звільнено від сплати цих витрат (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме - судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved