Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-16 00:00:00

Представник позивачів [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним. В ході розгляду справи представником позивачів була подана заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивачів - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме, на земельну ділянку розміром 1,9438 га, розташовану на території Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER]. Позивачі після смерті батька, відповідно до ст. 1268 ч. 4 ЦК України, фактично спадщину прийняли, так як на день його смерті були неповнолітніми. В серпні 2017 вони дізналися про те, що спадщину після смерті їх батька оформив його брат [PERSON], який отримав свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВСЕ №29690-7 від 15.10.2005. На підставі отриманого відповідачем свідоцтва про право на спадщину йому 12.12.2005 Тульчинською райдержадміністрацією було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], і відповідно проведена державна реєстрація даної землі. Оскільки права позивачів, як спадкоємців першої черги були порушені, тому вони змушені для захисту своїх прав звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 15.10.2005 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], судові витрати залишити за позивачами. Представник позивачів в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути у без його участі та участі позивачів, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явилася. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який являвся батьком позивачів [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] (а.с. 7), копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER], серія [NUMBER] (а.с. 8, 9) та копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER](а.с.10), згідно якого позивач [PERSON] змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме, на земельну ділянку розміром 1,9438 га, розташовану на території Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER], про що свідчить копія довідки, виданої виконкомом Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області №68 (а.с. 59) та копія державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] (а.с.60). З копії матеріалів спадкової справи №706/05 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.51-72) вбачається, що нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Мовчан В.І. на підставі заяви відповідача - [PERSON], який є спадкоємцем другої черги після смерті [PERSON], а саме, являється його братом, було відкрито спадкову справу та 15.10.2005 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку розміром 1,9438 га, розташовану на території Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER], серії [NUMBER]. На підставі даного свідоцтва про право на спадщину за законом було виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий 12.12.2005 Тульчинською районною державною адміністрацією і зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010585400007, про що свідчить копія даного державного акту (а.с.76). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами ЦК України. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежені, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що відповідно до ст. 1261 ч. 1 ЦК України позивачі є спадкоємцями першої черги за законом майна померлого [PERSON] і відповідно до вимог ст.1268 ч. 4 ЦК України, вони є такими, що прийняли спадщину, оскільки на момент її відкриття були неповнолітніми, а тому під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я відповідача були порушено їх права, як спадкоємців першої черги. Згідно ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 Постанови Пленуму Верхового Суду України№7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" роз'яснено, що у відповідності до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ч. 1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, відповідач не мав права на спадкування спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON], а відтак видане йому свідоцтво про право на спадщину за законом серії [NUMBER] від 15.10.2005 підлягає визнанню недійсним. А оскільки на підставі даного свідоцтва був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на ім'я відповідача, тому і він підлягає визнанню недійсним. Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи позицію представника відповідача щодо визнання позовних вимог, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог представника позивачів в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Щодо розподілу судових витрат, судом враховане наступне. Оскільки представником позивача 14.12.2017 було уточнено позовні вимоги, а саме, додана ще одна вимога немайнового характеру, за яку останнім не була сплачена відповідна сума судового збору, тому суд вважає необхідним стягнути з позивачів в дохід держави недоплачену суму судового збору в розмірі 640,00 грн., а всі інші судові відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та заяви представника позивачів, залишити за позивачами. На підставі викладеного,

Outcome: approved