Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на час навчання сина, в позові вказала, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Сину виповнилось 18 років, він навчається у Державному навчальному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти» за фахом «Помічник машиніста тепловоза, слюсар з ремонту рухомого складу», на денній формі навчання та знаходиться на її утриманні, тому позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина на час навчання у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів щомісячно, починаючи з дати подачі позову і до припинення сином навчання. Позивачка у судове засідання, не з'явилася, надала до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, не сповістивши суд про причини неявки. Тому суд зі згоди позивача ухвалює в справі заочне рішення. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], який проживає разом з позивачкою [PERSON] та навчається у Державному навчальному закладі «Маріупольський центр професійно-технічної освіти» за фахом «Помічник машиніста тепловоза, слюсар з ремонту рухомого складу», на денній формі навчання, строк навчання з 01.09.2015 року по 28.06.2018 року. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Таким чином, між сторонами в справі виникли правовідносини, щодо реалізації батьківських обов'язків з утримання їх повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. Ненадання матеріальної допомоги повнолітній дитині, яка навчається і потребує у зв'язку з цим допомоги, є порушенням батьківського обов'язку, передбаченого ст. 199 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 Цього кодексу. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У відповідності до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. У відповідність до рішення ЄСПЛ від 22.03.2012 року (Konstantin Markin) проти Російської Федерації (скарга № 30078/06), «Європейський Суд також нагадує, що досягнення гендерної рівності у даний час є головною метою країн - учасників Ради Європи, і лише особливо важливі причини можуть слугувати тому, щоб відмінність у ставленні могло вважатися сумісним із Конвенцією. Зокрема, посилання на традиції, загальні правила або переважаючу суспільну думку в окремій державі є недостатніми для виправдання відмінності у ставленні за ознакою статі (п.127). Що стосується доводу про особливу соціальну роль жінок у вихованні дітей, європейський Суд зазначає, що у справі "Петровіц проти Австрії" він вказував на поступову еволюції суспільства в сторону більш рівного розподілу обов'язків чоловіків і жінок по вихованню дітей (п.139). При вирішенні даної справи, суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що однією із обов'язкових умов надання батьками утримання повнолітнім дочці чи сину є можливість надання дітям матеріальної допомоги, якої вони потребують саме у зв'язку з навчанням. Оскільки відповідачем не надано доказів на підтвердження його важкого матеріального становища чи стану здоров'я, наявності інших утриманців, тому суд виходить з того, що [PERSON] продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім цього на підставі ст. 141 ЦПК України, враховуючи що позивачка при зверненні до суду була звільнена від сплати судового збору і позов задоволено у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі ст. ст.182, 191, 198-200 СК України,

Outcome: approved