Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача. Позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів до відповідача [PERSON] . Просить стягнути з [PERSON] на її користь 33711,83 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 20.04.2015 року по 31.01.2020 року включно. Свої позовні вимоги обґрунтувала наступним. 18.03.2007 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 07.10.2006 року зроблено відповідний актовий запис за №65. [INFO] від шлюбу у них народився син [PERSON] . Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 08.08.2012 року, яке набрало законної сили, шлюб між ними розірвано, неповнолітнього сина, [PERSON] залишено їй на виховання. Відповідно до рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.05.2015 року по справі №713/631/15 з [PERSON] на її користь присуджені аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи стягувати з 20.04.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03.07.2018 року, який набрав чинності з 28.08.2018 року). Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 182 CK України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме тому, розмір аліментів з 28.08.2018 року розраховувався державним виконавцем виходячи з 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На даний час вона зі своїм сином проживає у будинку своїх батьків за адресою [ADDRESS] і їхній син [PERSON] знаходиться на її утриманні. Станом на дату подання цього позову до суду [PERSON] по минулим платіжках має заборгованість по аліментах. Розмір заборгованості станом на 29.01.2020 року становить 33711,83 гривень (за період з 20.04.2015 року по 31.01.2020 року). [PERSON] знав та знає про необхідність сплачувати аліменти, але умисно ухилявся від виконання даного обов`язку. Їй не відомо чи вживалися державним виконавцем до боржника заходи, які передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Вона не отримувала коштів передбачених вказаною нормою Закону України «Про виконавче провадження», тому пеня стягується у максимальному розмірі передбаченому законом. Таким чином, виходячи з розміру заборгованості [PERSON] по аліментах станом на 31.01.2020 року розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів становить 202841,75 грн. Враховуючи принцип диспозитивності та вимоги ст.194 СК України щодо розміру пені, яка може бути стягнута з [PERSON] , розмір неустойки за період з 20.04.2015 року по 31.01.2020 року включно, зменшує до 33711,83 грн. Заяви (клопотання) учасників справи. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи позивачка [PERSON] скерувала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що є відомості в матеріалах справи, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності відповідача та відзив суду не надано, а тому суд вважає за можливе розглянути справу за його відсутності. Процесуальні дії у справі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши думку позивача, щодо заочного порядку розгляду справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований і підлягає задоволенню виходячи з наступного. В силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів . На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який - розірвано. Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 07.05.2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі по 500,00 гривень щомісячно, починаючи з 20.04.2015 року і до досягнення ним повноліття, що підтверджується копією рішення. Від шлюбу є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 13 квітня 2007 року виконавчим комітетом Берегометської селищної ради, Вижницького району Чернівецької області, актовий запис №27. На підтвердження позивачкою [PERSON] позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, надано наступні докази: Довідка Берегометської селищної ради №5652 від 15.11.2019 року з даних якої вбачається, що [PERSON] та її чин [PERSON] зареєстровані та проживають всмт. [ADDRESS] . Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, виданий Вижницьким районним відділом державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) №155-2б/4793 від 29.01.2020 року з даних якої вбачається, що розмір заборгованості зі сплати аліментів за період з 2015 року по січень 2020 року становить 33711,83 гривень. Позивачкою [PERSON] надано розрахунок пені згідно якого вбачається, що пеня на заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів визначених рішенням Вижницького районного суду від 07.05.2015 року в період з 20.04.2015 року по 31.01.2020 року становить 202841,75 грн. З огляду на те, що відповідачем [PERSON] не надано іншого розрахунку пені чи відомості про відсутність такої, суд, ухвалюючи заочне рішення у справі, приймає розрахунок позивачки, як належний та допустимий доказ у справі. При вирішенні справи судом застосовано наступні норми права. Відповідно до ч.1-3 ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції яка діяла на час виникнення заборгованості) порядок стягнення аліментів визначається законом. У разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. Розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. Аналогічні положення викладено в ст.71 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції чинній на час розгляду справи. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У ч.1 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України закріплено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Частиною 1 ст.196 СК України в редакції, чинній до 08.07.2017 року було передбачено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Згідно ч.1 ст.196 СК України, у редакції яка набрала чинності з 08.07.2017 року передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами у справі доказів, враховуючи положення ч.1 ст.196 СК України, яке містить визначення максимальної суми пені у розмірі 100 відсотків заборгованості, суд вважає, що стягненню з відповідача [PERSON] підлягає пеня у межах суми заборгованості зі сплати аліментів, тобто у сумі 33711,83 гривень, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Крім того, слід зазначити, що стягнення пені за несплату аліментів, як захід відповідальності спрямований насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобов`язання платником аліментів. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати удових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір в сумі 840,80 гривень в дохід держави. На підставі чч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, ст.ст.51, 58 Конституції України, ст.ст.180, 196 СК України в редакції 08.07.2017 року, ст.196 СК України в редакції чинній до 08.07.2017 року, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»,

Outcome: approved