Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Представник позивача звернулися до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 15.02.2021 до суду надійшла заява від представника позивача про зміну предмету позову, яка прийнята судом. Позивач мотивує свої позовні вимоги, тим що Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 28 січня 2020 року розглянуто клопотання Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . 12 березня 2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення Перинатального центру міста Києва про те, що [PERSON] народила дитину - хлопчика та відмовилася забирати його додому, вказавши причину - відсутність житла. Відомості про батька дитини записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Відповідно до розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 березня 2019 року № 204 «Про реєстрацію народження дитини, залишеної без батьківського піклування» зареєстровано народження дитини та отримано свідоцтво про народження дитини на [PERSON] , [INFO] . 04 квітня 2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї звернулася мати дитини. [PERSON] з проханням надати їй дозвіл на відвідування сина. Мати отримала дозвіл на відвідування сина. 15 квітня 2019 року дитині надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування». Відповідно до розпорядження Печерської райдержадміністрації від 06 травня 2019 року № 317 «Про влаштування малолітньої дитини до державного дитячого закладу на повне державне утримання», малолітнього [PERSON] влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка», де він перебуває по теперішній час. 30 травня 2019 року мати [PERSON] повторно звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї з проханням надати дозвіл на перебування малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] у КМБД «Берізка» терміном на пів року до 10 вересня 2019 року, по закінченню наданого терміну мати зобов`язувалася забрати дитину із КМБД «Берізка» додому та самостійно займатися вихованням. [PERSON] відвідувала сина в «Берізці», але з липня місяця 2019 року перестала відвідувати дитину. На даний час, [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, до дитини не приходить, до Служби у справах дітей та сім`ї з будь- якими поясненнями або заявами не зверталася. Службою у справах дітей та сім`ї направлено запит до Центру обліку бездомних осіб Департаменту соціальної політики виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням повідомити, чи відомо їм місце перебування [PERSON] 20.02.2020 з Центру надійшла відповідь про те, що вказана особа дійсно має посвідчення про взяття на облік бездомної особи від 02 червня 2016 року та останній раз зверталась до Філії ЦОБО 15 січня 2020 року з приводу оновлення підпису в журналі відміток. Місце проживання їм не відоме. У зв`язку з викладеним представник позивача просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] на користь малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ( ІПН: [NUMBER] , р/р [NUMBER] , МФО [NUMBER] , АТ «КРЕДОБАНК» аліменти не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.04.2020 справу за позовом Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів передано на розгляд до Деснянського районного суду міста Києва. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.07.2020 відкрито провадження по справі. Відповідно до ухвали внесеної до протоколу судового засідання від 02.11.2020 залучено в якості третьої особи Київський міський будинок дитини "Берізка". Представник позивача Гой Т.І. , 27.01.2021 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. 05.04.2021 до суду надійшла заява від представника позивача Береговенко О.А. про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, оскільки обставини які стали підставою зверненням до суду не змінились, і тому просить суд задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з`явилась, хоча відповідно до ст.128 ЦПК України повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи. Відповідачем не подано відзиву на позовну заяву. Представник третьої особи Київський міський будинок дитини «Берізка» в судове засідання не з`явився, надали суду заяву в якій просили справу розглядати за відсутності представника третьої особи, проти позовних вимог не заперечують та просять суд задовольнити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Стаття 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. [PERSON] є мамою [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1595. Однак, 12 березня 2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації надійшло повідомлення? Перинатального центру міста Києва про те, що [PERSON] народила дитину - хлопчика та відмовилася забирати його додому, вказавши причину - відсутність житла. Розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25 березня 2019 року № 204 «Про реєстрацію народження дитини, залишеної без батьківського піклування» зареєстровано народження дитини та отримано свідоцтво про народження дитини на [PERSON] , [INFO] . 04 квітня 2019 року до Служби у справах дітей та сім`ї звернулася мати дитини. [PERSON] з проханням надати їй дозвіл на відвідування сина, Служба у справах дітей та сім`ї надала дозвіл [PERSON] на відвідування сина. Розпорядження Печерської райдержадміністрації від № 270 «Про надання малолітній дитині статусу «дитина, позбавлена батьківського піклування» від 15 квітня 2019 року дитині [PERSON] , [INFO] надано статус «дитина, позбавлена батьківського піклування». Розпорядження Печерської райдержадміністрації від 06 травня 2019 року № 317 «Про влаштування малолітньої дитини до державного дитячого закладу на повне державне утримання», малолітнього [PERSON] влаштовано до Київського міського будинку дитини «Берізка», де він перебуває по теперішній час. 30 травня 2019 року мати [PERSON] повторно звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї з проханням надати дозвіл на перебування малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] у КМБД «Берізка» терміном на пів року до 10 вересня 2019 року, по закінченню наданого терміну мати зобов`язувалася забрати дитину із КМБД «Берізка» додому та самостійно займатися вихованням. Судом установлено, що [PERSON] відвідувала сина в «Берізці», але з липня місяця 2019 року перестала відвідувати дитину. На даний час, [PERSON] на телефонні дзвінки не відповідає, до дитини не приходить, до Служби у справах дітей та сім`ї з будь- якими поясненнями або заявами не зверталася. Службою у справах дітей та сім`ї направлено запит до Центру обліку бездомних осіб Департаменту соціальної політики виконавчого органу міської ради (Київської міської державної адміністрації) з проханням повідомити, чи відомо їм місце перебування [PERSON] . 20.02.2020 з Центру надійшла відповідь про те, що [PERSON] дійсно має посвідчення про взяття на облік бездомної особи від 02 червня 2016 року та останній раз зверталась до Філії ЦОБО 15 січня 2020 року з приводу оновлення підпису в журналі відміток. Місце проживання їм не відоме. Як убачається із матеріалів справи відповідачка [PERSON] не надала суду доказів, що має намір забрати дитину та виховувати її в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості та не спростувала зазначені позивачем обставини справи. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного кодексу України які перекликаються з положеннями абз.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладено обов`язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, своєї Батьківщини, також покладено обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України. 28 січня 2020 року Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування на засіданні комісії з питань захисту прав дитини розглянуто клопотання Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] . Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно статті 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращім інтересам дитини. Відповідно до вимог ст.164 ч.1 п.2 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.91 р. передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У п. 54 рішення ЕСПЛ «Хант проти України» ( від 07.12.2006 року), суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden, від 27 листопада 1992 року) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78.) Практика ЕСПЛ встановлює акценти, відповідно до яких при розгляді сімейного спору пріоритет мають інтереси дитини над інтересами батьків; діти, народжені у шлюбі, і діти, народжені поза шлюбом, є рівними у своїх правах; будь-яке обмеження, накладене на особисте спілкування у відносинах між батьками та дітьми, повинне ґрунтуватися на належних до справи та обґрунтованих причинах, висунутих для захисту інтересів дитини і для подальшого об`єднання сім`ї. (Справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008р., «МакМайкл проти Сполученого Королівства» від 24 лютого 1995 року). Враховуючи викладене вище, дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами мами, приділяючи особливу увагу до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами мами, беручі до уваги саме інтереси дитини, суд прийшов до висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно її сина, оскільки вона не тільки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, а ще не забезпечує належним спілкування та не проявляє поваги, турботи по відношенню до сина. Щодо стягнення з відповідачів на користь дитини аліментів, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Частина 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Так, відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з принципу справедливості і обов`язку батьків приймати участь в утриманні дитині. При визначенні розміру аліментів, суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України враховує, що прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, передбачений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та обставини справи, приходить до висновку, що задля забезпечення гармонійного розвитку для дитини необхідно стягнути з відповідача на користь малолітньої дитини [PERSON] не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 05 березня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80грн. Згідно із ст. 430 ЦПК України рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved