Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

Позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 17,8 кв. м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, який раніше належав [PERSON] , який помер [INFO] , посилаючись на те, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв.м, житловою площею 17,8 кв.м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, зареєстровано за [PERSON] , який помер [INFO] . Спадкоємицею [PERSON] є його онука [PERSON] , відповідач у справі. З квітня 2010 року позивач, зі згоди [PERSON] , безперервно проживає у житловому будинку [ADDRESS] , без реєстрації права власності, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку. [PERSON] не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] та не заперечує, щоб позивач оформив право власності на будинок [ADDRESS] , яким відкрито безперервно володіє більше 10 років. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явились, останній надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у його відсутність та без фіксування судового засідання технічними засобами (а. с. 20). Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить розглянути справу у її відсутність та без фіксування судового засідання технічними засобами (а. с. 21). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з вимогами ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладання мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу. Частиною 1,4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь - якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні підготовчого судового засідання на підставі вимог ст. ст. 200,206,211 ЦПК України. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 17,8 кв. м, з відповідними господарськими будівлями та спорудами, зареєстровано за [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією Довідки КП «Південне бюро технічної інвентаризації» № 1844 від 15.07.2020 року (а.с.7). Спадкоємицею [PERSON] є його онука [PERSON] , відповідач у справі. З квітня 2010 року позивач, зі згоди [PERSON] , безперервно проживає у житловому будинку [ADDRESS] , без реєстрації права власності, проводить поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги, обробляє присадибну земельну ділянку, що підтверджується заявами свідків [PERSON] та [PERSON] , які посвідчені нотаріально (а. с. 8,9). [PERSON] не зверталася до нотаріуса з приводу прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] та не заперечує, щоб позивач оформив право власності на будинок [ADDRESS] , яким відкрито безперервно володіє більше 10 років, що підтверджується її письмовою заявою про визнання позову (а. с. 21). Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно проживати у житловому будинку [ADDRESS] , загальною площею 49,8 кв. м, житловою площею 17,8 кв. М. з господарськими будівлями та спорудами, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю. На підстави викладеного та

Outcome: approved