Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

ПП «Транс-Сервіс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути в порядку регресу з відповідача на користь позивача фактично сплачене [PERSON] та [PERSON] відшкодування матеріальної і моральної шкоди в розмірі 187519,14 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що [PERSON] працював водієм вантажного автомобіля на ПП «Транс-Сервіс» до 31 березня 2014 року. 05.07.2013 близько 11-40 год. [PERSON] , керуючи автомобілем марки Renault Magnum, державний номер [NUMBER] , що належить позивачеві, з напівпричепом-рефрижератором Е Lecitraile, державний номер [NUMBER] , що знаходився в орендному користуванні ПП «Транс-Сервіс», рухався по 275 км автодороги Київ Харків у напрямку м. Києва. В цей же час в місці проведення дорожніх робіт на 274 км + 383 м. автодороги Київ Харків, попереду в попутному з автомобілем Renault Magnum напрямку із швидкістю близько 5 км/год. рухався автомобіль МАЗ-5440А9, державний номер [NUMBER] , з напівпричепом [NUMBER] , державний номер [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . За вказаним автомобілем, надаючи перевагу в русі, зупинився та стояв в межах свої смуги для руху автомобіль ВАЗ-2107, державний номер [NUMBER] , що належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] , за зазначеним автомобілем зупинився та стояв автомобіль марки Ford Mondeo, державний номер [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] . Водій автомобіля Renault Magnum, державний номер [NUMBER] , з напівпричепом-рефрижератором Е Lecitraile, державний номер [NUMBER] , [PERSON] в порушення п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив зіткнення з задньою частиною автомобіля марки Ford Mondeo, державний номер [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] , у зв`язку з чим даний автомобіль отримав механічні пошкодження, пасажирці [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості, а [PERSON] легкі тілесні ушкодження. 01.11.2013 вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. \~ \~ \~ \~ Рішенням Роднятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2015 у справі № 350/1857/14-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до ПП «Транс-Сервіс», третя особа: [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП позов задоволено частково, стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 513321,78 грн матеріальної шкоди та 5000,00 грн моральної шкоди; на користь [PERSON] 30000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок вищевказаної ДТП. Вказана справа неодноразово розглядалась судами вищих інстанцій та остаточно стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 152519,14 грн та 5000,00 грн моральної шкоди; на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. У зв`язку з чим було відкрито виконавчі провадження. Вказані суми підприємством повністю перераховано [PERSON] та [PERSON] . Виконавчі провадження було закінчено. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду, посилаючись на вимоги чинного законодавства України, якими передбачено, що до підприємства, яке виплатило відшкодування шкоди, завданої його працівником під час виконання трудових обов`язків, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке підприємство має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова\~від 12.08.2019\~цивільну справу за\~позовною заявою Приватного підприємства «Транс-Сервіс» до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, завданої працівником при виконанні трудових обов`язків, у розмірі виплаченого відшкодування (в порядку регресу) передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд до Жовтневого районного суду м. Харкова (а.с. 58). Вказана справа\~ відповідно протоколу\~ автоматизованого розподілу судової справи між суддями\~\~від\~ 26.09.2019 передана у провадження судді Гаврилюк С. М. (а.с. 61). 30.09.2019 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова прийнято до свого провадження та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче засідання (а.с. 65-66). 27.11.2019 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в судове засідання (а.с. 124-125). Також, ухвалою суду від 27.11.2019 вирішено питання щодо внесення виправлення описки до ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.09.2019, допущену в описовій частині ухвали, а саме в найменуванні суду, з якого передано за підсудністю дану справу (а.с. 145-146). 11.03.2020 ухвалою суду відмовлено у задоволенні необґрунтованого клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі (а.с. 168). Представник позивача адвокат Шевченко Д. С., яка діє на підставі ордеру, у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача адвокат Красніков О. І., який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги ПП «Транс-Сервіс» не відповідають дійсності, а ціна позову не визначена з урахуванням вартості автомобіля марки Ford Mondeo, державний номер [NUMBER] , який належав на праві власності [PERSON] і суд зобов`язав власника передати його ПП «Транс-Сервіс», так як даний автомобіль має залишкову вартість, а відповідно і ціна позову ПП «Транс-Сервіс» повинна бути іншою, аніж заявлена, і таким чином предмет спору, на думку представника відповідача, на даний час позивачем не встановлено, про що також зазначено у відзиві на позовну заяву (а.с. 104-106). Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 123). Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з ПП «Транс-Сервіс» з 01.06.2009 по 31.03.2014 на посаді водія автотранспортних засобів (а.с. 29, 30). Вироком Великобагачанського районного суду Полтавської області від 01.11.2013, який набрав законної сили 02.12.2013, у справі № 525/1299/13-к [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Призначено [PERSON] за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді штрафу \~\~в розмірі \~\~250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (4250 грн) без позбавлення права керування транспортними засобами. Стягнути з обвинуваченого [PERSON] судові витрати (за залучення експерта для проведення автотехнічної експертизи) на користь держави в сумі 489 грн (а.с. 36-37). З мотивувальної частини зазначеного вироку вбачається, що 05.07.2013 близько 11 години 40 хвилин [PERSON] , керуючи автомобілем марки RENAULT MAGNUM, д.н. [NUMBER] , з напівпричепом-рефрижератором LECITRAILE, д.н. [NUMBER] , що належить ПП «Транс-Сервіс», з яким він перебував в трудових відносинах, рухався по 275 км. автодороги Київ-Харків в напрямку м. Києва. В цей же час в місці проведення дорожніх робіт на 274 км + 383 м автодороги Київ-Харків, попереду в попутному з автомобілем RENAULT напрямку зі швидкістю близько 5 км/год. рухався автомобіль МАЗ-5440А9, д.н. [NUMBER] , з напівпричепом [NUMBER] д.н.. [NUMBER] , що належить ПАТ Хорольський Мехзавод під керуванням водія [PERSON] . За вказаним автомобілем, надаючи перевагу в русі, зупинився та стояв в межах своєї смуги для руху автомобіль ВАЗ-2107, д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] , під керуванням водія [PERSON] , за зазначеним автомобілем зупинився та стояв автомобіль марки FORD MONDEO, д.н. [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] . Водій автомобіля RENAULT MAGNUM, д.н. [NUMBER] , з напівпричепом-рефрижератором LECITRAILE, д.н. [NUMBER] , [PERSON] в порушення п. 12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не впорався з керуванням транспортним засобом, внаслідок чого допустив зіткнення з задньою частиною автомобіля марки FORD MONDEO, д.н. [NUMBER] , під керуванням власника [PERSON] , який в свою чергу зіткнувся своєю передньою частиною з задньою частиною автомобіля ВАЗ2107, д.н. [NUMBER] , що належить [PERSON] під керуванням водія [PERSON] , який своєю передньою частиною зіткнувся з правою задньою частиною напівпричепа [NUMBER] автомобіля МАЗ-5440А9, д.н. [NUMBER] , від чого перекинувся на дах. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля FORD MONDEO, д.н. [NUMBER] , \~\~ [PERSON] отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості (а.с. 36-37). Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Таким чином, вина відповідача [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді за наявності вищенаведеного вироку суду, доказуванню не підлягає. І як вже достовірно встановлено судом, на час вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] працював у ПП «Транс-Сервіс» на посаді водія та керував транспортним засобом RENAULT MAGNUM, д.н. [NUMBER] , з напівпричепом-рефрижератором [NUMBER] , д.н. [NUMBER] , у зв`язку з виконанням своїх трудових обов`язків. 25.05.2015 рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області у справі № 350/1857/14-ц позов [PERSON] , [PERSON] до ПП «Транс-Сервіс», третя особа: [PERSON] , про відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП\~задоволено частково. З урахуванням ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 29.05.2015 про виправлення описки у вказаному рішенні суду (а.с. 41), з ПП «Транс-Сервіс» стягнуто в користь [PERSON] 513321,78 грн\~матеріальної шкоди та\~5000 грн\~моральної шкоди. Стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» в користь [PERSON] \~30000 грн\~моральної шкоди. Стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» в доход держави судовий збір в розмірі 3654 грн. В решті позову\~відмовлено. Автомобіль марки "Ford Mondeo", чорного кольору, ідентифікаційний номер [NUMBER] , д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] ухвалено передати ПП «Транс-Сервіс» (а.с. 38-40). Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018 апеляційну скаргу ПП «Транс-Сервіс» задоволено частково. Рішення Рожнятівскього районного суду від 25.05.2015 в частині відшкодування матеріальної шкоди та судових витрат скасовано. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 152519,14 грн матеріальної шкоди. Стягнуто з ПП «Транс-Сервіс» на користь держави 893,04 грн судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції. Стягнуто з [PERSON] на користь держави 2760,96 грн судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та на користь ПП «Транс-Сервіс» 1284,20 грн судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції. В решті рішення суду залишено без змін (а.с. 42-46). 14 березня 2019 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 23.04.2018 залишено без змін (а.с. 47-50). 10.06.2019 державним виконавцем Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавчі провадження № 59321623 та № 59323333 з виконання виконавчих листів № 350/1857/14-ц, виданих 29.05.2018 Рожнятівським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ПП «Транс-Сервіс» на користь [PERSON] 152519,14 грн матеріальної шкоди та 5000,00 грн моральної шкоди; та на користь [PERSON] 30000,00 грн моральної шкоди відповідно (а.с. 51, 52). Позивачем сплачено вказані кошти, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями N 3847 та N 3846 від 25.06.2019 (а.с. 53) , у зв`язку з чим державним виконавцем 26.06.2019 винесено постанови про закінчення вищевказаних виконавчих проваджень (а.с. 5-6, 7-8). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною 2\~статті 78 ЦПК України зазначено, що\~обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1\~ст. 1166 Цивільного кодексу України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (ст.ст. 130, 132-134 КЗпП), якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого. Відповідно до\~ч. 1\~ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Підставою регресного позову є відповідальність заподіювача шкоди за завдану шкоду та факт виплати позивачем, що пред`явив регресну вимогу, певної грошової суми в рахунок відшкодування завданої шкоди. Крім того, ч. 1 ст. 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Вказану позицію цілком підтримує частина третя пункту третього Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов`язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває у трудових відносинах. За вимогами інших осіб, що ґрунтуються на неналежному виконанні працівником своїх трудових обов`язків (відшкодування шкоди їх майну, здоров`ю, виплаченої пенсії, допомоги по соціальному страхуванню та ін.), в силу ст. 441 ЦК України, відповідає підприємство, перед яким винний працівник несе матеріальну відповідальність у порядку регресу за нормами трудового законодавства. Також, як зазначено у пункті шостому Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191\~ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частини третя і четверта статті 1187\~ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191\~ЦК). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 29.12.1992 право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Як вже встановлено судом, 25 червня 2019 року ПП «Транс-Сервіс» сплачено в рахунок відшкодування шкоди загальну суму 187519,14 грн. 27.06.2019 позивач звернувся до суду з даним регресним позовом. Відповідач ухиляється від добровільного відшкодування на користь позивача завданої шкоди. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що сплачена позивачем на користь [PERSON] та [PERSON] за виконавчими провадженнями сума відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає стягненню з відповідача у повному обсязі. Таким чином, позовні вимоги законні та підлягають задоволенню в повному обсязі. Окрім того, на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню з судовий збір, сплачений відповідно до платіжного доручення N 3852 від 27.06.2019 у сумі 2812,79 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 1). На підставі викладеного та

Outcome: approved