Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

у квітні 2018 року [PERSON] звернулася у суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона перебувала в громадянському шлюбі з [PERSON] [INFO] року у них народився син - [PERSON]. З 2012 р. сторони у справі не проживають разом. Дитина проживає разом з матір"ю за адресою: [ADDRESS] Спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами ніколи не виникало. Позивач у повному обсязі матеріально утримує та належним чином піклується про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідач рідко спілкується з дитиною та, на думку позивача, самоусунувся від її виховання та утримання. Протягом декількох років після припинення стосунків з відповідачем [PERSON] неодноразово вивозила сина за кордон з метою відпочинку та оздоровлення на нетривалий період часу, проте відповідач щоразу необгрунтовано та безпідставно затримував оформлення документів. Такі систематичні дії відповідача призводили до переносу запланованих поїздок за межі України та затримку у придбанні квитків. Позивач уклала шлюб з [PERSON], який є громадянином Молдови. З вказаного часу у позивача виникли труднощі в отриманні від батька дитини дозволу на вивезення сина за кордон та виготовлення документів, що надають право на виїзд неповнолітнього сина за межі України. Відповідач [PERSON] перестав надавати у передбаченому законодавством України порядку дозвіл на виїзд малолітнього [PERSON] за кодон для відвідування рідних. 15 квітня 2018 р. позивач надіслала відповідачу лист з проханням надати дозвіл на виїзд до Республіки Молдова та до Російської Федерації, на що жодної відповіді не отримала. Оскільки така позиція відповідача, на думку позивача, шкодить інтересам дитини, не сприяє всебічному та гармонійному розвитку дитини, порушує право дитини на повний та гармонійний розвиток його особистості та вказує на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами, [PERSON] просить дозволити їй без згоди батька [PERSON] оформлювати проїзний документ для виїзду неповнолітнього [PERSON], [INFO], за межі України строком дії до досягнення дитиною повноліття. Також позивач просить надати їй дозвіл на вивезення сина [PERSON], [INFO], за межі України за кордон без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON] строком до досягнення дитиною повноліття до Республіки Молдови та до Російської Федерації. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов з вищевказаних підстав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв чи клопотань щодо поважності причин неявки в судове засідання до суду подано не було. Третя особа в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності її представника та при ухваленні рішення виходити з інтересів дитини (а.с. 25). Суд за згодою позивача ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. У позовній заяві [PERSON] зазначає, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу та є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 27 березня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво - Святошинського районного управління юстиції у Київській області. (а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п'ятою цієї статті. Частиною 5 цієї статті визначено, що той із батьків, з ким за рішенням суду проживає дитина, самостійно вирішує питання щодо тимчасового виїзду дитини за межі України з метою лікування, навчання дитини за кордоном, відпочинку, за наявності довідки, виданої органом державної виконавчої служби, про наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців. Малолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8) 19 серпня 2017 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], громадянином Республіки Молдова, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини для оздоровчого відпочинку, при цьому не пояснює свою відмову. Також зазначає, що батько не взмозі матеріально надати таку можливість дитині, та лише вона може забезпечити відпочинок дитини за кордоном. З матеріалів справи вбачається, що позивач зверталася з проханням до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон в оздоровчо-виховних цілях, в тому числі до Республіки Молдови та до Російської Федерації. Зазначений лист отримано відповідачем 29 березня 2018 року, проте він залишений без відповіді (а.с. 13). Цивільна справа перебуває в провадженні суду з квітня 2018 року, проте відповідачем письмового, нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини за кордон хоча б до однієї країни слідування надано не було. Вбачається, що відповідач заперечує проти виїзду за межі України на відпочинок їх з позивачем сина - [PERSON], [INFO]. Суд погоджується з доводами позивача, що у зв'язку з цим дитина була позбавлена можливості оздоровитися та відпочити за межами України, що є порушенням прав та інтересів дитини. Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. З п. 4 зазначеної постанови вбачається, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач проти виїзду дитини за межі України для відпочинку заперечує, не зазначаючи причин. Разом з тим, будь-яких належних доказів на підтвердження своїх заперечень відповідач суду не надав, зокрема, не обґрунтував чому мати дитини неспроможна забезпечити належний рівень безпеки, відпочинку та оздоровлення їх сина або, що позивач діє всупереч інтересам дитини. За таких обставин, суд вважає, що відмова відповідача в наданні дозволу на виїзд сина за межі України є неправомірною та суперечить інтересам дитини. Позивач просить надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Молдови та до Російської Федерації для відпочинку та оздоровлення їх сина без згоди та супроводу його батька в супроводі матері [PERSON] Суд вважає, що зазначений у позовній заяві термін та період перебування за межами України дитини без згоди батька не суперечить вимогам закону та відповідає інтересам дитини. З огляду на наведене, позов підлягає задоволенню. З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає також704 грн. 80 коп. судового збору.

Outcome: approved