Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

У жовтні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи свої вимоги тим, що 5 липня 2014 року між її сином [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Южноукраїнського міського управління юстиції у Миколаївській області. Від спільного шлюбу син з відповідачем мають сина - [PERSON], [INFO]. До народження онука [PERSON] та [PERSON] проживали на винаймай ній квартирі в м.Южноукраїнську, а потім переїхали проживати до її будинку, розташованого по [ADDRESS]. У липні 2017 року відповідач забрала сина [PERSON] та поїхала до родичів до АРК Крим, але 1 жовтня 2017 року привезла дитину до неї та знову кудись поїхала, нічого при не пояснивши. Посилаючись на те, що з 1 жовтня 2017 року [PERSON] жодного разу не зателефонувала, ніяким чином не поцікавилася дитиною, не надавала жодної допомоги на утримання онука, вихованням та матеріальним забезпеченням онука займається вона та дідусь [PERSON] так як батько дитини [PERSON] тримається під вартою у Миколаївському слідчому ізоляторі, тобто протягом тривалого часу жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини, позивач прохала позбавити її батьківських прав. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги, зазначила, що 1 жовтня 2017 року відповідач залишила їй онука, посилаючись на те, що їй немає де жити і що їсти. Куди саме вона виїхала, їй невідомо. Вона декілька разів телефонувала відповідачу, однак та не бажала з нею розмовляти та вказувала на зайнятість на роботі. Останній раз вона розмовляла з нею у травні 2018 року, у ході розмови відповідач зазначила, що грошей у неї немає та втрачена банківська картка, на яку вона отримувала допомогу по догляду за дитиною. Відповідач у судове засідання двічі не з'явилася без повідомлення причин, незважаючи на те, що про дату, час і місце судового засідання повідомлялася через оголошення на сайті суду, відзиву не подала. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] не заперечував щодо задоволення позовної заяви, зазначив, що з січня 2018 року він припинив спілкування з відповідачем, точне її місцепроживання йому на даний час невідоме, можливо, вона проживає у своєї матері у м.Джанкой. Представник органу опіки та піклування підтримала заявлений позов, зазначила, що відповідач самоусунулася від виховання дитини, однак продовжує отримувати державну допомогу на дитину та витрачати ці кошти на свої потреби. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Батьки дитини [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 5 липня 2014 року. Неповнолітня дитина проживає разом зі своєю бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] по [ADDRESS] З довідки № 33 від 27 серпня 2018 року вбачається, що [PERSON] до дитячого садка приводять бабуся та дідусь, батьки [PERSON] та [PERSON] жодного разу не з'являлися в дошкільний навчальний заклад, не цікавляться вихованням сина. Свідок [PERSON] показав, що відповідача [PERSON] не бачив більше року, вихованням та утриманням дитини займаються бабуся та дідусь. З довідки управління соціального захисту населення Арбузинської районної державної адміністрації Миколаївської області від 12 листопада 2018 року за № 900/05/04 вбачається, що [PERSON] за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року отримала щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у загальному розмірі 9460 грн. 02 к. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 5 Сімейного кодексу України встановлено, що держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім'ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частинами 6-10 ст. 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Статтею 150 СК України встановлені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема вони зобов»язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтями 8, 11, 15 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Водночас статтею 164 СК України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, якщо вона чи він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Як випливає з п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно висновку орган опіки та піклування Арбузинської районної державної адміністрації від 15 листопада 2018 року доцільно позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] стосовно її неповнолітнього сина [PERSON] Зваживши доводи, заперечення, докази, надані суду, встановлені в судовому засіданні обставини, приймаючи до уваги письмовий висновок органу опіки та піклування, суд вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав щодо її сина, оскільки відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов'язків без поважних причин, отримує державну допомогу по догляду за дитиною і не використовує її в інтересах дитини. Суд вважає, що позбавлення батьківських прав у даному випадку буде відповідати інтересам дитини. Разом з тим, згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Положення частин 2, 3 ст. 166 СК України передбачають, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Частина 3 ст. 181 та ст. 183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджується в частині від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі. В разі присудження аліментів в частині від доходу розмір частки заробітку (доходу) батька, матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я, матеріальне становище дитини та платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність у платника рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Враховуючи вимоги ст. 182 СК України, зокрема стан здоров'я дитини та відповідача, їх матеріальне становище, наявність на утриманні відповідача іншої неповнолітньої дитини, суд прийшов до висновку, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Стягнення аліментів починається з дати подачі позову та припиняється з досягненням дитиною повноліття. При цьому згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved