Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

позивачка у грудні 2013 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому з урахуванням уточних позовних вимог, просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями. розташований по [ADDRESS]. Свої вимоги вона обґрунтувала тим, що вказаний будинок вона побудувала у період шлюбу з [PERSON], тому кожному з них належить право на 1/2 частку цього будинку. [PERSON] помер [INFO], після його смерті відкрилась спадщина на 1/2 частку зазначеного будинку. У встановлений законом строк вона подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Під час розгляду справи позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали та просили його задовольнити. Представник Саратської селищної ради Одеської області, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з таких підстав. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень діючого ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, час і підстави виникнення права власності на житловий будинок у спадкодавця визначаються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності, а підстави спадкування зазначеного майна визначаються законом, який діяв на час відкриття спадщини, тобто згідно з положеннями книги шостої ЦК України (в редакції 16 січня 2003 року). Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття спадкодавцем права власності на житловий будинок. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 р. N 45/5, яка діяла на час виникнення правовідносин щодо права власності на спірний будинок, та втратила чинність згідно з наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5), підтвердженням належності житлового будинку (частки будинку), який знаходиться в сільському населеному пункті, розмір будинку та земельної ділянки, на який він розташований, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської, селищної сільської Ради народних депутатів. 07 березня 1991 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с10). Згідно технічного паспорту будівництво житлового будинку [ADDRESS] було завершено в 1996 році (а.с.12-14). Відповідно довідки Саратської селищної ради зазначений будинок рахується за [PERSON] (а.с.16). Оскільки будівництво спірного будинку здійснено подружжям під час шлюбу, то відповідно до ст. ст.60, 70 СК України даний будинок належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності і кожному з них належить по 1/2 його частці. Ст.1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частина 2 ст.1223 ЦК України передбачає, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Ст. 1261 ЦК України встановлює, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] до дня своєї смерті проживав в [ADDRESS], та помер [INFO]. Вказані обставини підтверджуються довідкою Саратської селищної ради та свідоцтвом про смерть (а.с. 15, 16). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями під [ADDRESS] (а.с.12-14). Заповіту спадкодавець [PERSON] не залишив, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а.с.44), а тому відповідно до ч.2 ст.1223 ЦПК України право на спадкування одержують спадкоємці за законом першої черги. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивачка, а також дочки спадкодавця: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Всі спадкоємці прийняли спадщину, тому що подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини.. Вказані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 420-08, яка відкрита державним нотаріусом Саратської районної державної нотаріальної контори Одеської області (а.с. 38-58). З відповіді нотаріуса вбачається, що він відмовив вказаним особам у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів (а.с.17). Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Таким чином, позивачка має право на 5/8 часток зазначеного будинку ( 1/2+1/8), а [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - по 1/8 частці кожна. Однак, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] отримали від позивачки грошову компенсацію за належні їм частки житлового будинку, що підтверджується розписками. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відмовились від своїх часток спадщини на користь позивачки та відмовились від позовних вимог до Саратської селищної ради про визнання за ними права власності на частки спірного будинку. У зв'язку з чим, ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 24 лютого 2014 року провадження у справі у частині позовів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було закрито на підставі п.3 ч.1 ст.205 ЦПК України. За таких обставин суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати за позивачкою право власності на весь житловий будинок з господарськими будівлями.

Outcome: approved