Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вони з відповідачем мають спільну малолітню дитину: доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивачка зазначає, що ніякої домовленості щодо утримання дитини між нею та відповідачем не досягнуто. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. З посиланням на ст.ст. 182, 183 СК України, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частині від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Позивачка в судове засідання не з`явилась, приймала участь в судовому засіданні через повноважного представника. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, заперечував проти стягнення з нього витрат на професійну правничу допомогу позивачки, оскільки вважав, що вказані витрати є завищеними. Третя особа,\~яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила (а.с. 108). З`ясувавши думку представника позивачки та відповідача, суд враховуючи, що третя особа повідомлена про час та місце судового засідання належним чином, постановив проводити судовий розгляду у відсутність третьої особи. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов`язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ч. 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] видане 13 січня 2010 року виконавчим комітетом Єлізарівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, в період шлюбу у сторін народилась дитина донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 49). Відповідно до рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2013 року, шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 48). Судом встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання доньки позивачці регулярно не надає, хоча зобов`язаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, так і дитини, її вік та потреби, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх його доходів (заробітку) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дитини. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров`я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. У відповідність до положень ст. 430 ЦПК України, враховуючи, задоволення позовних вимог позивачки, слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір, оскільки позивачка при зверненні з позовом до суду звільнена від цих витрат. Крім того, згідно договору про надання правової допомоги від 24\~квітня 2018 року, між позивачкою та адвокатом Шахторіним А.С., додаткової угоди №01/18 до даного договору від 24 квітня 2018 року, додаткової угоди №02/19 від 23 квітня 2019 року до даного договору, квитанцій № 16298 від 15 травня 2018 року на суму 3000грн. та № 1619 від 21\~листопада 2018 року на суму 2000 грн., акту здачі-приймання робіт (надання юридичних послуг) від 01 листопада 2019 року, позивачка понесла витрати в сумі 5000 грн. на професійну правничу допомогу, які у відповідність до ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки (а.с. 68-74). При цьому суд при визначенні розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню позивачці враховує, що витрати на професійну правничу допомогу пов`язані з розглядом даної справи, оскільки позивачка приймала участь в судовому розгляді через повноважного представника, на підставі договору, розмір витрат обґрунтований та є пропорційним до предмета спору з врахуванням ціни позову, поведінка позивачка не викликала затягування справи. На підставі викладеного,

Outcome: approved