Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 24.04.2010 року нею та відповідачем був укладений шлюб, який був зареєстрований в Запорізькому міському відділі реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 194. Від шлюбу [INFO] року народився син [PERSON]. З моменту народження сина, відповідач їх покинув та між ними були припиненні шлюбні відносини. Відповідач повністю самоусунувся від виховання сина, не цікавиться розвитком дитини, станом його здоров'я та не надає коштів на утримання дитини. У 2011 році вона звернулась з позовом про стягнення аліментів . Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.02.2011 року було задоволено позовні вимоги і призначено стягнення аліментів з [PERSON]. Але відповідач жодного разу не сплатив аліменти на утримання дитини. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.04.2012 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. З моменту народження дитини вона повністю самостійно забезпечує належний розвиток дитини. Дитина батька не пам'ятає. На підставі викладеного просила суд, позбавити [PERSON],[INFO], батьківських прав щодо його сина [PERSON], [INFO]. В судовому засідання позивачка наполягала на задоволені позову з підстав викладених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився за невідомими суду причинами, про місце, день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином в порядку ч.5 ст. 128 ЦПК України, причини неявки суду не сповістив. Представник третьої особи - відділ по Комунарському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник третьої особи - відділ по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суд, враховуючи згоду позивачки і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ «Перехідні Положення» ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду . Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав. Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.141,155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд встановив, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з 24.04.2010 року , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, [NUMBER] виданий Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. (а.с.7) Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії, [NUMBER] видане Заводським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції.(а.с.8). Батьком дитини в свідоцтві про її народження записаний [PERSON]. Шлюбні відносини сторонами припинені. Дитина мешкає з матір'ю і знаходиться на її утриманні та вихованні. Батько дитини з дитиною не спілкується, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає, аліменти за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя не сплачує, у зв'язку з чим станом на 05.05.2017року має заборгованість в розмірі 65062,92 грн. (а.с.9-10). Згідно із висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району про позбавлення батьківських прав [PERSON] від 22.11.2017 року за №01-17/0914 визнано доцільним позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до довідки наданої дошкільним навчальним закладом №290 «Зайчатка» від 24.03.2017 року дитину ([PERSON]) до дошкільного закладу завжди приводить та забирає мати, батька вихователі ніколи не бачили. (а.с.12). Згідно із актом обстеження житлово- побутових умов за адресою: [ADDRESS], за даною адресою мешкають: [PERSON] та [PERSON], за висновками комісії, стан житла та санітарно- гігієнічні умови проживання малолітнього [PERSON] в родині матері добрі. В квартирі створені усі необхідні умови для відпочинку, розвитку, навчання та виховання малолітньої дитини. (а.с.24) Згідно з п. 15 постанови Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно зазначених норм права, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків стосовно дитини. Проте, між інтересами дитини та заходом впливу на батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над застосуванням такого крайнього заходу впливу на відповідача, як позбавлення його батьківських прав. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв'язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню, розвитку та утриманню дитини, з дитиною не спілкується, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає, що, на думку суду, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved