Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-15 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 15 липня 2003 року у відділі РАГС Івано-Франківського міського управління юстиції зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 906. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає що шлюб носить формальний характер, тому його слід розірвати, дитину залишити на проживанні з нею. Після реєстрації розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище «[PERSON]». Позивачка в судове засідання не з'явилась, суду подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, в письмовій заяві просив розглянути справу без його участі. Проти задоволення позову не заперечував. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 15 липня 2003 року (а.с.6) сторони зареєстрували шлюб 15 липня 2003 року у відділі РАГС Івано-Франківського міського управління юстиці, про що зроблено відповідний актовий запис за № 906. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 31 січня 2004 року (а.с.4). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, малолітню дитину залишити на проживанні з матір'ю, після реєстрації розірвання шлюбу змінити прізвище позивачці на дошлюбне "[PERSON]". На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved