Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

Представник позивачки адвокат Калаянов В.М. 04.03.2021 в інтересах позивачки звернувся до суду із позовом, згідно з яким просить визнати за [PERSON] право на приватизацію квартири за адресою: квартира [ADDRESS] , без наявності копії ордеру та зобов`язати відповідача вчинити необхідні дії з передачі у приватну власність (приватизації) квартири, що знаходиться за адресою: квартира [ADDRESS] , у відповідності до Закону України «При приватизацію державного житлового фонду» без надання копії ордеру. За змістом позову, у 1968 році батькові позивачки [PERSON] , на підставі ордеру надана квартира [ADDRESS] , зі складом сім`ї у кількості трьох осіб. На час вселення до квартири житловий будинок знаходився на балансі підсобного господарства «Радгосп Жовтнева Хвиля». З 2004 року житловий будинок [ADDRESS] , до зміни адреси житлового будинку) в місті Бердянську входив у комплекс будівель та споруд, був власністю ЗАТ «Приазовкурорт», яким 03.02.2006 зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Крім того, позивачка вказує, що рішенням №8 Бердянської міської ради від 24.11.2011 «Про надання згоди щодо прийняття об`єктів нерухомого майна до комунальної власності» надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади міста Бердянська об`єктів нерухомого майна, що є приватною власністю, від приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт», в тому числі, житлового будинку [ADDRESS] . Наказом №84 КП Бердянської міської ради «Житлосервіс-2А» від 03.05.2012 житловий будинок [ADDRESS] прийнято на баланс та до експлуатації зазначеного підприємства. Згідно з позовною заявою, за даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 05.01.2014 будинок [ADDRESS] належить територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області. Так, 26.11.2020 позивачка звернулася із заявою до відповідача, відповідно до якої просила оформити передачу у приватну власність квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Листом від 18.02.2021 [PERSON] в оформленні передачі у приватну власність квартири, яку вона займає на умовах найму, відмовлено, адже у наданому заявником пакеті документів відсутня копія ордера на жиле приміщення, тобто, позивачкою не надані документи, перелік яких наведений в п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396. Проте, позивачка стверджує, що ордер на вселення у квартиру [ADDRESS] надано її батьку [PERSON] підсобним господарством «Радгосп Жовтнева Хвиля», що надавало право вселення до квартири. На даний час підсобного господарства «Радгосп Жовтнева Хвиля» не існує. Таким чином, [PERSON] не має можливості надати органу приватизації копію ордеру на жиле приміщення через обставини, які від неї не залежать. Зауважує позивачка й на тому, що зі згоди усіх членів сім`ї (чоловіка [PERSON] , матері [PERSON] , сина [PERSON] ), особистий рахунок даного житлового приміщення оформлений на її ім`я, що підтверджує укладення договору найму. Матір, чоловік та син позивачки в нотаріальному порядку подали заяву про відмову від належного їм права приватизації відповідної частки квартири. Приватизаційні житлові чеки позивачка на даний час не використала. На підставі наведеного, оскільки, на переконання позивачки, вона має право брати участь у приватизації житла, на законних підставах вселилась й проживає у вказаному житловому приміщенні, як малолітня донька наймача, крім того, законність її проживання не оспорюється, участі у приватизації вона не приймала, внаслідок неможливості позасудового врегулювання спору, з підстав, передбачених ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 47 Конституції України, ст. 11, 15, 345 ЦК України, ст. 9, 58, 61 ЖК, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», [PERSON] просить задовольнити позов у визначений спосіб. Ухвалою судді від 29.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати її в порядку загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, визначено дату, час та місце проведення підготовчого засідання. Відповідач скористався своїм правом, передбаченим ч.4 ст.174 ЦПК України на подання відзиву. Так, 16.04.2021 до матеріалів справи надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого управління заперечує проти позовних вимог. На виконання ст. 178 ЦПК України відповідач повідомляє, що визнає такі обставини: позивач зареєстрована за адресою розташування спірного житлового приміщення з 10.10.1988. 26.11.2021 звернулась до управління із заявою про передачу їй у власність квартири [ADDRESS] . За інформацією ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] не використала належний їй житловий чек, в тому числі, на приватизацію житла. Свідоцтво про право власності на житловий будинок за вказаною адресою (в цілому) Бердянською міською радою отримано 05.01.2014. Проте, під час передання у власність територіальної громади м.Бердянськ в особі Бердянської міської ради вказаного будинку документи щодо права користування житловими приміщеннями не передані. Згідно з відзивом, відповідно до п.18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, передбачено перелік документів, які подаються громадянином для здійснення приватизації до органу приватизації, зокрема, копія ордера на жиле приміщення. Виключень щодо його надання не передбачено. Крім того, у відповідності до Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР і Української республіканської ради профспілок від 11.12.1984 №470, ордер на жиле приміщення видається громадянинові лише на вільне жиле приміщення та дійсний протягом 30 днів. При вселенні в надане живе приміщення громадянин здає такий ордер у житлово-експлуатаційну організацію, або відповідному підприємству, установі, організації. Враховуючи, що [PERSON] при поданні заяви про приватизацію не надано копію ордера на житлове приміщення, відповідачем відмовлено у здійсненні приватизації на користь позивачки. Ухвалою суду від 21.04.2021 закрито підготовче провадженні у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань, зустрічної позовної заяви у даній справі не подано. Позивачка та її представник 25.05.2021 та 26.05.2021 подали заяви, відповідно до яких просять провести судове засідання за відсутності сторони позивача, заявлені позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю 25.05.2021 також подала заяву, за змістом якої просить розглянути справу за відсутності сторони відповідача, з урахуванням відзиву від 15.04.2021. Підстав для відкладення розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України судом не встановлено. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи та наявні письмові докази, суд дійшов до висновку про те, що заявлений позов підлягає задоволенню, враховуючи таке. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] , уродженка м.Бердянськ, з 10.10.1988 зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина підтверджена копією паспорту [NUMBER] , виданого Бердянським МВ УМВС України в Запорізькій області 04.06.2004, копією довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.12.2020 й визнається відповідачем. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17.01.2004, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради, комплекс будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету від 15.01.2004 №9 на праві колективної власності належить ЗАТ «Приазовкурорт». За довідкою КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради №109 від 23.02.2021, [PERSON] повідомлено, що відповідно до рішення 18 сесії БМР від 25.12.2003 №18 житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , присвоєно поштову адресу: [ADDRESS] . За даними свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.02.2006, виданого виконавчим комітетом Бердянської міської ради, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету від 19.01.2006 №24 на праві колективної власності належить ЗАТ «Приазовкурорт». Рішенням Бердянської міської ради №8 від 24.11.2011 «Про надання згоди щодо прийняття об`єктів нерухомого майна до комунальної власності», надано згоду на безоплатне прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Бердянська, зокрема, об`єктів нерухомого майна, що є приватною власністю, від ПрАТ «Приазовкурорт» згідно з додатком 1, серед іншого: житлового будинку «А», житлової прибудови «А1» по [ADDRESS] , загальною площею 373,9 кв.м. На підтвердження передання будівлі до комунальної власності судом досліджено копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно, р.№15821074 від 05.01.2014, виданого реєстраційною службою Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області. Як підтверджено копією наказу КП «Житлосервіс-2а» виконавчого комітету Бердянської міської ради №84 від 03.05.2012, на підставі наказу управління житлово-комунальної власності Бердянської міської ради №61 від 28.04.2012, прийнято на баланс та в експлуатацію, зокрема, житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією довідки про склад сім`ї наймача квартири та займані ними приміщення №7 від 19.10.2020, виданою КП «Житлосервіс-2а» виконавчого комітету Бердянської міської ради, картки ф-17, 16 на квартиру [ADDRESS] передано до відділу реєстрації виконавчого комітету. Актуальні дані щодо площі житлового приміщення вбачаються з технічного паспорту, виготовленого на замовлення [PERSON] 05.02.2021, копія якого наявна у матеріалах справи, згідно з яким загальна площа становить 72,6 кв.м., житлова - 16,5 кв.м. (номер квартири у технічному паспорті відсутній). [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] РНОКПП [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , згідно з заявами, посвідченими за р.№ 9 від 21.01.2021 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Науменко О.М., р.№49, 50 від 19.01.2021 приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Дмитренко М.Р. (відповідно), відмовились від приватизації на їх ім`я частки квартири [ADDRESS] , надали згоду на приватизацію [PERSON] , [INFO] . Копії заяв наявні у справі. Відповідно до копій паспортів громадянина України ( [NUMBER] , [NUMBER] ), [PERSON] (чоловік позивачки), [PERSON] (матір позивачки), зареєстровані за адресою спірного житлового приміщення. У паспорті [PERSON] наявний штамп про реєстрацією шлюбу із [PERSON] 28.12.1966. За даними довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 00633 від 21.01.2021, виданої відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету БМР, до складу сім`ї за адресою: квартира [ADDRESS] належать [PERSON] , її чоловік [PERSON] , матір [PERSON] , син [PERSON] . Батько [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] (актовий запис №1285 від 21.09.2001, копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Бердянського міського управління юстиції від 21.09.2001). 26.11.2021 звернулась до управління із заявою про передачу їй у власність квартири [ADDRESS] . За інформацією ПАТ «Державний ощадний банк України» [PERSON] не використала належний їй житловий чек, в тому числі, на приватизацію житла (довідка №107.339-50/673 від 09.11.2020 Філії - ЗОУ ПАТ «Державний ощадний банк України»). Свідоцтво про право власності на житловий будинок за вказаною адресою (в цілому) Бердянською міською радою отримано 05.01.2014. Проте, під час передання у власність територіальної громади м.Бердянськ в особі Бердянської міської ради вказаного будинку документи щодо права користування житловими приміщеннями не передані. Зазначені обставини визнаються відповідачем, відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Крім того, визнається відповідачем та підтверджено листом Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Бердянської міської ради №218 від 18.02.2021, адресованим позивачці, у відповідь на її заяву про передання у приватну власність квартири [ADDRESS] , від 26.11.2020, при розгляді заяви та наданого пакету документів, встановлено відсутність копії ордера на жиле приміщення, тобто, відповідно до п.18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, для розгляду питання надані не всі необхідні документи, що стало підставою для відмови у приватизації житлового приміщення на користь [PERSON] . Крім того, судом встановлено, що за даними довідки КП Житлосервіс-2а» виконавчого комітету Бердянської міської ради, засвідченої підписами директора [PERSON] та головного бухгалтера Бєльдєй Г.І., б/н, на ім`я [PERSON] відкрито особовий рахунок для сплати за житлово-комунальні послуги №4170 (за адресою розташування житлового приміщення). Доказів надання (видачі) ордеру на вказане житлове приміщення позивачці суду не надано. Інші надані стороною позивача письмові докази, з урахуванням положень ст. 77 ЦПК України, не є належними стосовно заявлених позовних вимог. Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Предметом розгляду спору є захист житлових прав позивачки, а саме, права на приватизацію житлового приміщення. Підставою для звернення до суду стала відмова органу приватизації (відповідача) у здійсненні приватизації на користь [PERSON] квартири [ADDRESS] . Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. Так, цією нормою закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У п. 36 рішення від 18.11.2004 у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом ст.8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі п.1 ст.8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст. 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Крім того, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. У ст.47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ч.1 ст.386 ЦК України врегульовано, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. За правилами ст. 345 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Ч.1 ст.61 ЖК України врегульовано, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно з ч.3 ст.9 ЖК України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. П.16-18 Положення «Про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29 січня 2010 року за № 109/17404 (у редакції чинній на момент подання заяви про приватизацію) визначено, що передача квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках кімнат у комунальних квартирах у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" оформляється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок бланка заяви наведено у додатку 2. Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі. За змістом ст.58 ЖК України, ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення. Розділом IV Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 N 470, передбачено, що ордер на житлове приміщення дійсний протягом 30 днів. Вказаний документ вручається громадянинові, на ім`я якого він виданий, або за його дорученням іншій особі. Відповідно до виданого ордера в передбачене в ньому житлове приміщення вселяються як громадянин, що одержав ордер, так і члени його сім`ї, зазначені в ордері. При вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації. З аналізу вказаних правових норм випливає, що ордер має тимчасову дію та є законною підставою вселення особи до житлового приміщення. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до ч.1 ст.1, ч.4,5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Право на приватизацію житлових приміщень у гуртожитку з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз. П.5 ст.16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкту комунальної власності здійснюють відповідні ради. Відповідно до ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму. За положеннями ст. 8 вказаного нормативно-правового акту, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до ст. 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Вартість послуг з оформлення документів на право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку оплачується громадянами за розцінками, що встановлюються місцевими органами виконавчої влади. Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8). Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч.4 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8). Виходячи зі змісту вищевказаних норм закону, двома обов`язковими умовами для виникнення у мешканців права на приватизацію комунальної квартири є - постійне проживання таких осіб у зазначеному житлі та їх особисте звернення до органів приватизації з порушеного питання із дотриманням порядку. Позивачкою доведено об`єктивні причини, що зумовили відсутність копії ордера у її володінні, оскільки на час передання житлового приміщення вона була малолітньою особою, мешкала у спірній квартирі, як член сім`ї наймача. Суд виходить з того, що, в даному випадку, захист прав позивачки в інший спосіб не є можливим, при цьому, враховуючи відмову від частки у квартирі всіх членів її сім`ї, підтверджену належними та допустимими доказами, будучі зареєстрованою за місцем проживання з 10.10.1988, [PERSON] проживала у даному житловому приміщенні із членами сім`ї, сплачувала житлово-комунальні послуги (на даний час заборгованість, як у відповідального квартиронаймача, відсутня). Законність її проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Відмова у наданні дозволу від імені органу приватизації, отримана [PERSON] , на переконання суду, носить формальний характер, оскільки про інших осіб, які претендують на зайняття житлового приміщення - квартири [ADDRESS] відповідачем не повідомлено, при цьому, її право на здійснення приватизації (використання житлового чеку) з боку відповідача не оспорюється. Суд звертає увагу на те, що іншого житла позивачка не має, що свідчить про те, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом» у розумінні ст. 8 Конвенції. Суд бере до уваги обставини, що визнаються відповідачем, а саме, те, що під час передання у власність територіальної громади м.Бердянськ в особі Бердянської міської ради будинку [ADDRESS] документи щодо права користування житловими приміщеннями не передані. Згідно з положеннями ч.10 ст.8 у прив`язці до п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивачка не має права на приватизацію, оскільки не надала копії ордеру, є безпідставним. Таким чином, дії відповідача, як органу приватизації, порушують конституційне право [PERSON] на приватизацію житла у встановленому законом порядку. Суд також зауважує, що компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачений постановою КМУ від 08.10.1992 №572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду у власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. Отже, враховуючи те, що передача у власність приватизованого житла відбувається на підставі рішення органу приватизації, оформляється свідоцтвом про право власності на житло, яке реєструється органом приватизації, цей орган приватизації у будь-якому випадку має бути залучений до участі у справі у якості відповідача. Крім того, за змістом наведених вище нормативно-правових актів, якими врегульовано порядок приватизації державного житлового фонду, особа, яка бажає скористатись таким правом, звертається до відповідного органу із заявою, до якої додає необхідні документи, а цей орган приймає відповідне рішення, яке у випадку незгоди з ним заявника може бути предметом оскарження в суді. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про наявність підстав для захисту вимог позивачки щодо реалізації свого права на приватизацію у визначений стороною позивача спосіб. За змістом ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 в справі № 200/18858/16-ц, пр.№ 14-165цс18, постанову Верховного Суду від 24.02.2021 у справі №296/4642/19, пр.№ 61-2708св20. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, понесений [PERSON] у зв`язку з розглядом справи у розмірі 1 816,00 гривень.

Outcome: approved