Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (після зміни найменування - Акціонерне товариство «ОТП «Банк») Позивач звернувся до суду 20 грудня 2016 року з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про стягнення з них солідарно заборгованості за Кредитним договором № ML-706/056/2008 від 1 квітня 2008 року у загальному розмірі 24 800, 07 доларів США, в тому числі - 21 276, 20 доларів США - заборгованості за кредитом, 3 523, 87 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом, а також судових витрат у справі. В обґрунтування позову послався на те, що банком виконані зобов`язання за вказаним кредитним договором, укладеним з позичальником [PERSON] , їй надано кредитні кошти у розмірі 25 000 доларів США зі строком повернення до 1 квітня 2027 року, з обов`язком останньої щомісячно погашати передбачені договором суми, однак вона порушила строки сплати передбачених грошових коштів.1 квітня 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором банком укладено договір поруки з [PERSON] , який прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником її договірних зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Станом на 26.05.2016 року у позичальника утворилась заборгованість у загальному розмірі 24 800, 07 доларів США, в тому числі - 21 276, 20 доларів США - заборгованості за кредитом, 3 523, 87 доларів США - заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом. 12.10.2016 банком на адресу відповідачів направлено досудові вимоги про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором, однак до цього часу відповідачі свої зобов`язання не виконали. Ухвалою суду від 10 січня 2017 року відкрито провадження у справі і призначено судове засідання. Ухвалою суду від 21 квітня 2017 року провадження у справі зупинено за клопотанням відповідачів до розгляду Ленінським районним судом м.Харкова цивільної справи за позовом [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору №ML-706/056/2008 від 1 квітня 2008 року та договору іпотеки недійсним до набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 26 січня 2018 року провадження у справі зупинено до закінчення перегляду справи №642/1408/17 Касаційним цивільним судом Верховного Суду. Ухвалою суду від 14 травня 2018 року у даній справі було поновлено, справу призначено до розгляду в судовому засіданні. 12 червня 2018 року відповідачкою [PERSON] до суду надано письмові пояснення, в яких вона послалась на те, що відповідно до правового висновку Верховного Суду від 21.03.2014 у справі №2-1283/11 вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто упродовж шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. Останній платіж був здійснений нею 04.11.2015, а з грудня 2015 року періодичні платежі не здійснювались, тому вона вважає, що позивачем пропущений 6-місячний строк, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України, для солідарного стягнення коштів, та банк втратив право вимоги до [PERSON] . Ухвалою суду від 05 вересня 2018 року за клопотанням відповідачки у позивача витребувано детальний помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором, визнано явку представника позивача обов`язковою. 26 листопада 2018 року на виконання ухвали суду від 05.09.2018 позивачем надано детальний помісячний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 15 лютого 2019 року за клопотанням відповідачки у справі призначено судову фінансово-економічну експертизу, проведення якої доручено ХНДІСЕ ім. проф. Бокаріуса. Оплату за проведення експертизи покладено на відповідачку Ємельянову Н.Ю . Сторонам судом роз`яснені положення ч.1 ст. 109 ЦПК України, відповідно до яких у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. 27 травня 2019 року ХНДІСЕ повернув цивільну справу до суду без проведення експертизи у зв`язку з неоплатою відповідачкою [PERSON] рахунку за проведення експертизи. Ухвалою суду від 18 червня 2019 року провадження у справі було поновлено, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Пчолкіна Л.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також зазначила, що договір поруки не є припиненим, оскільки протягом 6 місяців після пред`явлення вимоги про дострокове погашення зобов`язань банк звернувся до суду з даним позовом до поручителя. Крім того, виходячи зі змісту ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції Закону № 2478-VIII від 03.07.2018 банк має право пред`явити позов до поручителя протягом 3 років, та дана норма регулює дані правовідносини, оскільки кредитний договір укладено до 2027 року. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов банку не визнала, посилалась на те, що суми, зараховані на списання тіла кредиту у наданому позивачем розрахунку не співпадають з графіком платежів, наявному в позові, що ставить під сумнів розмір заборгованості, зазначений позивачем. Вона вважає, що позивачем не доведено наявність у неї заборгованості в зазначеній сумі. Крім того, позивачем пропущений 6-місячний строк, визначений ч.4 ст. 559 ЦК України, для солідарного стягнення коштів з неї та поручителя [PERSON] , право вимоги до якого банк втратив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у його відсутності. Суд, вислухавши представника позивача Пчолкіну Л.В. , відповідачку [PERSON] , дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні правовідносини. 01 квітня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник - АТ «ОТП Банк) укладено кредитний договір № ML-706/056/2008, за яким банк надав відповідачці кредит в розмірі 25 000 доларів США на придбання нерухомого майна до 01.04.2027 року, а остання зобов`язалась повернути суму отриманого кредиту та вносити плату за користування кредитними коштами у строки, передбачені кредитним договором. Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту та нарахованих процентів визначається відповідно до умов договору, підлягає погашенню щомісяця рівними частинами протягом всього строку дії договору. В подальшому 2 лютого 2009 року та 31 серпня 2009 року вносились зміни до кредитного договору ML-706/056/2008 щодо графіку платежів та процентної ставки відповідно, шляхом укладання додаткових договорів, за згодою між сторонами. 01 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступник - ПАТ «ОТП Банк, після зміни найменування - АТ «ОТП Банк») та [PERSON] укладено договір поруки №SR-706/056/2008, за яким відповідач [PERSON] прийняв на себе зобов`язання відповідати за повне та своєчасне виконання [PERSON] її боргових зобов`язань повному обсязі таких зобов`язань. Відповідно до умов договору поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники. Відповідно до п.4.1 договір поруки діє до повного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Позивач свої зобов`язання виконав, надав позивачці кредитні грошові кошти розмірі 25 000 доларів США на придбання квартири, відповідачка тривалий час сплачувала кредит та проценти відповідно до встановленого графіку. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості та витягу з поточного рахунку [PERSON] , загальний розмір заборгованості відповідачки за кредитним договором становить 24800,07 доларів США, у тому числі 21276,70 доларів США - заборгованість по сплаті кредиту, 3523,87 доларів США - заборгованість по оплаті відсотків, за період з 24.02.2015 року по 25.05.2016 року. На адресу відповідачки 20.10.2016 року згідно опису вкладення банк направив досудову вимогу № 1009 від 12.10.2016 року про дострокове погашення всіх боргових зобов`язань за вказаним кредитним договором протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги, у тому числі суми кредиту 21276,20 доларів США, та суми процентів за користування кредитом у розмірі 3544,28 доларів США. Відповідно до поштового опису вкладення 20 жовтня 2016 року на адресу поручителя [PERSON] - відповідача банк направив вимогу № 2004 від 12.10.2016 року про дострокове виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги. Однак до цього часу відповідачі вимоги позивача не виконали. Відповідачка [PERSON] зверталась 29 травня 2019 року на адресу банку з заявою про пільгові умови погашення кредиту, однак угода з цього приводу між сторонами не досягнута. Відповідачі звертались з позовом до суду про визнання укладеного кредитного договору та договору іпотеки недійсними. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 19.08.2017 в задоволенні позову [PERSON] , [PERSON] до ПАТ «ОТП Банк» про визнання кредитного договору № ML-706/056/2008 від 1 квітня 2008 року та договору іпотеки недійсними (справа №642/1408/17) було відмовлено за спливом строків позовної давнини. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23.11.2017 зазначене вище рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 19.08.2017 було скасоване, відмовлено в позові з інших підстав. Постановою Верховного Суду від 1 березня 2018 року касаційна скарга [PERSON] , [PERSON] залишена без задоволення, ухвала апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2017 року залишена без змін. Суд, оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню на підставі наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом і банком. Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з положеннями ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу, відсотки, відповідно до умов договору. За нормами ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України). Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. Договором, за положеннями ст.626 ЦК України, є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору. Зокрема, ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 01 квітня 2008 року відповідачка була детально ознайомлена з умовами кредитування, про що свідчить її особистий підпис в укладеному кредитному договорі. 01 квітня 2008 року [PERSON] подала на адресу банку кредитну заявку на видачу кредиту в розмірі 25 000 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на її поточний рахунок. В підписаному позивачкою кредитному договорі, зокрема п. 7.2, зазначено, що підписанням цього договору сторони підтверджують, що будь-які умови цього договору є істотними і підлягають виконанню в порядку, передбаченому договором, а згідно з п.7.4 договору детальний розпис сукупної вартості кредиту визначається в додатках до цього договору. Як видно із оспорюваного договору, сторони досягнули згоди щодо всіх істотних умов, позивачу було повідомлено про всю необхідну для даного кредитного договору інформацію, відповідачка діяла добровільно, повністю усвідомлюючи наслідки своїх дій, про що свідчать її підписи. Добровільно підписавши договір, відповідачка висловила свою згоду з усіма умовами цього договору, та договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивачки. Суд вважає, що укладаючи спірний договір, відповідачка повинна була уважно з`ясувати, на яких умовах він укладається, а тому з власної ініціативи на момент отримання коштів визначити для себе правила подальшої поведінки, які в подальшому не можуть безпідставно змінюватися на вимогу однієї зі сторін договору. Згідно ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Виходячи з змісту ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, а відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, як це передбачено ст.617 ЦК України. Укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладання договору не мали будь яких законних підстав вважати, що зміна встановленого курсу не настане. Щодо заперечень відповідачки [PERSON] про сплив 6-місячного строку для солідарного стягнення коштів з [PERSON] , та втрати банком права вимоги до нього, суд вважає їх неспроможними та зазначає наступне. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України в редакції, діючої на час укладання договору поруки, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. У зв`язку з виникненням заборгованості за кредитним договором банк 20 жовтня 2016 року надіслав відповідачам вимоги, в яких повідомив про наявність заборгованості та необхідність дострокового виконання всіх боргових зобов`язань за кредитним договором протягом 30 календарних днів. З аналізу статей 559, 1054 ЦК України можна зробити висновок, що у разі якщо банк змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до позичальника з вимогою про дострокове стягнення сум за кредитним договором, шестимісячний строк, передбачений частиною четвертою ст. 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги до поручителя обчислюється з наступного дня, зазначеного кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту як дата дострокового повернення всього кредиту. У зв`язку з порушенням боржником строків повернення кредиту та виникненням заборгованості кредитор використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право та звернувся до позичальника та поручителя з вимогами про дострокове повернення всієї суми заборгованості, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. У зв`язку з тим, що позивач направив 20 жовтня 2016 року на адресу [PERSON] та [PERSON] вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості відповідно до умов кредитного договору, позичальник вважається таким, що повідомлений про зміну строку виконання зобов`язань. Зі спливом встановлених 30 днів на погашення заборгованості, на наступний 31 день у банка виникло право протягом шести місяців звернутися до суду з відповідним позовом до поручителя. Отже, пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов`язаний пред`явити позов до поручителя. Із позовом про стягнення заборгованості до боржника та поручителя банк звернувся 20 грудня 2016 року, тобто в межах шести місяців до поручителя. Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16. Відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції Законів № 1414-VIII від 14.06.2016, № 2478-VIII від 03.07.2018 порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання. Відповідно до п. 2 розділу Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2478-VIII від 3 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким встановлено 3-річний строк з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання для пред`явлення позову до поручителя, цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідачами не надано належних та допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості. Призначена судом за клопотанням відповідачки фінансово-економічна експертиза не проведена у зв`язку з неоплатою вартості експертизи відповідачкою [PERSON] . Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором солідарно з боржника за кредитним договором - [PERSON] та з поручителя [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів в рівних частках підлягають стягненню понесені позивачем витрати по сплаті судового збору по 4 670,94 грн. з кожного. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved