Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-03 00:00:00

У липні 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся з позовом до [PERSON] з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №433/06-КВ від 30.06.2006 року. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що між ТОВ «Український промисловий банк» і третьою особою було укладено кредитний договір №433/06-КВ від 30.06.2006 року, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у розмірі 40000 доларів США 00 центів, а [PERSON] прийняв на себе зобов'язання щодо погашення суми за кредитом, відповідно до графіка погашення кредиту зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитом на строк з 30.06.2006 року по 29.06.2021 року. Вказували, що у відповідності до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92,95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» ,відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним Банком, внаслідок чого ДельтаБанк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях ,а згідно з п.4.2 внаслідок передачі Укпромбанк Дельта Банк прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного, реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. В рахунок забезпечення позичальником будь-яких прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором №433/06-КВ від 30.06.2006 року між банком та [PERSON] 30.06.2006 було укладено договір іпотеки за №433/06-КВ/Z, у відповідності до якого, предметом іпотеки стало нерухоме майно відповідача, а саме двокімнатна квартира ,загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Вказував, що банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, надавши кредитні кошти в сумі 40000 доларів США 00 центів. В свою чергу, боржник зобов'язання за договором не виконав та не виконує в цей час, оскільки станом на 23.06.2014 року існує заборгованість у сумі 431844,58 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 399152,17 грн., відсотків у розмірі 32692,41 грн. Посилаючись на п.1.4 та п.1.6. Іпотечного договору, зазначав, що Іпотекодердатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання за кредитним договором, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет іпотеки. Зазначав, що в добровільному порядку відповідач суму боргу за договором кредиту не сплачує, у зв'язку з чим позивач звернувся із зазначеним позовом до суду. В судове засідання представник позивача Карнатова І.О., яка діє на підставі довіреності від 06.05.2014 року не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялася належним чином, надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час, дату і місце судового засідання повідомлялась належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України (а.с.52), причини неявки суду не повідомила, у зв'язку з чим ухвалою суду від 04 вересня 2014 року з урахуванням згоди представника позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання повідомлявся належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України (а.с.52), причини неявки суду не повідомив. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено у судовому засіданні і вбачається з доданих до справи документів, між ТОВ «Укрпромбанк» та третьою особою по справі був укладений кредитний договір №433/06-КВ від 30.06.2006 року (а.с.6-11), відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 40000 доларів США 00 центів. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5 % річних та зобов'язався повертати наданий кредит у визначений договором строк та сплачувати проценти за його користування. 30.06.2006 в рахунок забезпечення позичальником будь-яких зобов'язань передбачених кредитним договором №433/06-КВ від 30.06.2006 року між банком та відповідачем [PERSON] було укладено іпотечний договір. Відповідно до договору предметом іпотеки є нерухоме майно, належне [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу №Н-6-150, зареєстрованого ХТБ, реєстр.№17-6-150 від 03.03.1995 року та зареєстрованого в КП «ХМТІ» за реєстровим №П-2-1733 від 03.03.1995 року №887 (а.с.13-15), а саме б двокімнатна квартира ,загальною площею 54,1 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Під час отримання укладання іпотечного договору Відповідач згідно з чинним законодавством України надав Банку всі необхідні документи, що ідентифікують її особу, підтвердження належності їй предмету іпотеки на праві власності. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що кредитний договір укладений сторонами в письмовій формі, підписаний уповноваженою на це посадовою особою позивача та відповідачем [PERSON] У відповідності до ст. 512-519 ЦК України, ст. 92,95 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Постанови Правління НБУ №369 «Про затвердження Положення про застосування НБУ заходів впливу за порушення банківського законодавства», 30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним Банком України було укладено Договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанк» на користь АТ «Дельта Банк» ,відповідно до п.4.1 якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених договором, Укрпромбанк передає (відступає) Дельта Банку права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним Банком, внаслідок чого Дельта Банк замінює Укрпромбанк як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях ,а згідно з п.4.2 внаслідок передачі Укпромбанк Дельта Банк прав вимоги до боржників, Дельта Банку переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного, реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.27-30). Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням - ст. 610 ЦК України. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч.1 ст. 629 ЦПК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. У порушенні зазначених норм закону та умов договору третя особа [PERSON] зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, у зв'язку з чим станом на 23.06.2014 року наявна заборгованість у сумі 431844,58 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 399152,17 грн., відсотків у розмірі 32692,41 грн. Судом встановлено, що у відповідності до п.п.3.1 п.3.1 Кредитного договору №433/06-КВ від 30.06.2006 року виконання позичальником зобов'язань за цим договором (повернення кредиту, сплата процентів за його користування, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених Договором) забезпечуються іпотекою: 2 кімнатна квартира, загальною площею 54,1 кв.м, житловою площею 29,1 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п.6.2 Кредитного договору №433/06-КВ від 30.06.2006 року вбачається, що банк має право вимагати дострокового повного повернення Кредиту, сплати процентів, комісій, штрафних санкцій, інших платежів, передбачених цим Договором. Відповідно до п.4.1 Іпотечного договору - іпотек держатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки, в тому числі при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу за кредитом) та /або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені Кредитним договором строки; порушення Іпотекодавцем обов'язків за цим та/або Кредитним договором та невиконання вимоги Іпотекодержателя про дострокове виконання Основного зобов'язання. (а.с.14). Згідно до п.4.2 Іпотечного договору іпотеко держатель надіслав [PERSON] досудову вимогу про усунення порушення та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (а.с.18-20). Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його не виконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до положень ст.ст. 33, 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцяти денний строк. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. У ч.1 ст. 575 ЦК України окремим видом застави визначено іпотеку - заставу нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено такий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки, як надання іпотеко держателю права на продаж предмету іпотеки від свого імені будь-якій особі покупцеві за ціною, яка встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекою держателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Згідно зі ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено на підставі рішення суду. У разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду, крім іншого, зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки, таким способом може біти реалізація предмета іпотеко держателем самостійно від імені будь-якій особі-покупцеві з застосуванням процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Вищий спеціалізований суд України в п. 42 Постанов від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснює наступне. Резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, заборгованість за договором укладеним з Кредитним договором складає станом на 29.01.2014 року складає станом на 23.06.2014 року наявна заборгованість у сумі 431844,58 грн., що складається з тіла кредиту у розмірі 399152,17 грн., відсотків у розмірі 32692,41 грн. Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки суд враховує те, що з 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», нормами якого встановлено тимчасову заборону у визначених цим законом випадках на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку». Проте, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем [PERSON] не доведено, що нерухоме майно, що є предметом іпотеки - є єдиним місцем її проживання, та у власності у неї не має іншого нерухомого майна, то підстави для застосування положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на теперішній час відсутні. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд ухвалює рішення на користь позивача, то відповідно позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору, відповідно до платіжного доручення №54236180 від 26.06.2014 року у розмірі 3654 грн. 00 коп. також підлягають задоволенню. На підставі викладеного й

Outcome: approved