Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

У вересні 2019 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт капітал» (далі по тексту - відповідач), третя особа-1: приватний нотаріус Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюк Віктор Станіславович, третя особа-2: Приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, третя особа-3 товариство з обмеженою відповідальністю «Гарантія безпеки плюс» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги мотивовані тим, що 19 серпня 2019 року позивачу стало відомо, що 15.08.2019 року Приватним виконавцем Запорізької області Сколибогом Олександром Сергійовичем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження у виконавчому провадженні Ne 59620679. Також вказаною постановою було накладено арешт на корпоративні права позивача, що становить 100,000% статутного капіталу ТОВ «ГАРАНТІЯ БЕЗПЕКИ ПЛЮС» та інших товариств, учасником яких є позивач. Із вказаної постанови вбачається, що вона була винесена під час примусового виконання виконавчого напису № 715 виданого 25.04.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. Позивач вважає, що виконавчий напис № 715 виданий 25.04.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. є таким, що вчинений з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів, у зв`язку з чим виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню. На підтвердження наявності заборгованості відповідачем не було надано третій особі-1 ні документів, які свідчать про отримання грошових коштів позивачем за Кредитним договором, ні первинних документів бухгалтерського обліку про здійснені розрахунки за Кредитним договором, ні звіту про погашення, ні виписки по рахунку № [NUMBER] . Вказане свідчить про відсутність доказів, які підтверджують як наявність заборгованості так і її безспірність, що в свою чергу свідчить про порушення третьою особою-1 норм ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №91172. У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначено, що договір, на якому вчинено виконавчий напис не містить заборон, або будь-яких обмежень щодо заборони використання позасудового способу звернення стягнення: вчинення виконавчого напису, що цілком підтверджує правомірність вчинення дій ТОВ «Вердикт Капітал» та нотаріусом, що в повній мірі спростовує вимоги позивача. Ухвалою суду від 09 вересня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 23.10.2019 року. В процесі розгляду справи представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив зупинити стягнення за виконавчим написом № 715 від 25.04.2019 року, виданим приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. у зведеному виконавчому провадженні за АСВП 60012461 в частині стягнення у виконавчому провадженні ВП 59620679 за вказаним виконавчим написом. Ухвалою суду від 18.03.2020 року, заяву представника позивача про забезпечення позову задоволено, зупинено стягнення за виконавчим написом приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюка В.С. від 25.04.2019 року, зареєстрованого в реєстрі за № 715 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованості в розмірі 245427,94 грн. за кредитним договором № СL -201/397/2007 від 10.09.2007 року. Ухвалою суду від 27.07.2020 року, закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду на 17.09.2020 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив та просив у його задоволенні відмовити. Треті особи в судове засідання не з`явились про розгляд справи повідомлялись належним чином. Заяв та клопотань від їх на адресу суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 25.04.2019 року приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Кондратюком В.С. було вчинено виконавчий напис №715 про стягнення з [PERSON] заборгованості в сумі 242727,94 грн., в тому числі: 3% відсотків річних в розмірі - 26 058,00 грн.; борг з урахуванням встановленого індексу інфляції - 117 203,58 грн.; пеня за період з 29.04.2018 по 18.074.2019 - 100466,36 грн. Як вбачається з виконавчого напису, заборгованість виникла за кредитним договором № СL -201/397/2007 від 10.09.2007 року, у відповідності до якого ЗАТ «ОТП Банк» надав позивачу кредит, а позивач прийняв його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту - 48 514,00 доларів США; цільове використання кредиту - купівля автомобіля; річна база нарахування процентів - 360 днів у році; дата остаточного повернення кредиту - «10» вересня 2013 року. В подальшому ПАТ «ОТП Банк» відступив право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відповідно до договору про відступлення права вимоги від 05.11.2010, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондарем І.М. за реєстровим № 8676. ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в подальшому відступило відповідачу - ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право вимоги до позивача за вказаним кредитним договором відповідно до договору відступлення прав вимоги 2-09/18 від 17.09.2018 року. За змістом виконавчого напису, до загальної суми, що підлягає стягненню, входить 3% відсотків річних в розмірі - 26 058,00 грн.; борг з урахуванням встановленого індексу інфляції - 117 203,58 грн.; пеня за період з 29.04.2018 по 18.074.2019 - 100466,36 грн., а також пропонується додатково стягнути 1700,00 грн. у якості витрат на вчинення виконавчого напису. 15.08.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Сколибогом О.С. винесено постанову про арешт майна боржника [PERSON] та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 59620679 з виконання виконавчого напису № 715 від 25.04.2019. За приписами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012р. № 296/5 та зареєстрований у МЮ України 22 лютого 2012р. за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок). Так, згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999р. № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку. При цьому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум. Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст..6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 05 травня 2011 року в справі «Ільяді протим Росії», від 28 жолвтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 09 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 07 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії) свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський Суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887 цс 17. Таким чином, у зв`язку з тим, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття», такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Судом встановлено, що укладений кредитний договір № СL -201/397/2007 від 10.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та позивачем нотаріально не посвідчений. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсним обставинам справи та спростовуються наявними у ній матеріалами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved