Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

Представник позивача звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. Позов мотивований тим, що 04.09.2013 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 143.02.00.2293. Відповідно до умов даного договору банк видав позичальнику кредит у розмірі 122900,00 грн. на строк до 01.09.2018 року. Даний кредит видавався для повної-часткової оплати за договором купівлі-продажу [PERSON] транспортного засобу автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова [NUMBER]. Для забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору, між ним та позивачем 24.09.2013 року укладено договір застави, предметом кого став автомобіля марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова [NUMBER]. Даний договір застави посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 1185. Згідно акту оцінки майна, що передавався в заставу вартість автомобіля становила 138320,00 грн. Після укладення договору застави, в Державний реєстр обтяжень рухомого майна внесено відомості про відчуження заставленого автомобіля. Згідно витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна в період з 24.09.2013 року по 06.09.2018 року предмет застави перебуває в обтяженні позивача. Позивач звої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши [PERSON] кредит у встановленому розмірі, однак в порушення даного договору [PERSON] свої зобовязання за договором не виконав належним чином, внаслідок чого станом на 18.07.2017 року у нього утворилась заборгованість на загальну суму 240700,62 грн. Разом з тим, позивачу стало відомо, що автомобіль марки Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САТ № 201418, який являється предметом застави відчужений [PERSON] та перереєстрований на її імя. Оскільки зобовязання, забезпечене заставою не виконано, заставлене майно було відчужене, застава (обтяження) на транспортний засіб дію не припинило та зберегло свою силу для нового власника, позивач подав позов про звернення стягнення на предмет застави до [PERSON] [PERSON] та з підстав, визначених ст. 27 Закону України «Про заставу», просить суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 04.09.2013 року в сумі 240700,62 грн. звернути стягнення на предмет застави вказаного вище транспортного засобу який належить [PERSON] шляхом подальшого продажу зазначеного автомобіля на умовах визначених договором застави, в тому числі шляхом продажу з публічних торгів для задоволення вимог ПАТ «Кредобанк» за ціною визначеною в процесі виконавчого провадження. Крім того стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з'явився, але подав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачі до судового засідання не зявилися про причини неявки суд не повідомили, хоча про дату час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. За таких обставин у відповідності до\~ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши надані у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 4 статті 55 Конституції України закріплено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно ч. 1 ст. ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 16 ЦК України). Встановлено, що 04.09.2013 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 1430.02.00.2293, за яким позивач надав позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 122900,00 грн. на строк до 01.09.2018 року, а останній зобов'язався повернути кредит у строк та на умовах визначених кредитним договором (на 8-9 а.с.). 23.09.2013 року між ПАТ «Кредобанк» та [PERSON] в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором № 1430.02.00.2293 від 04.09.2013 року був посвідчений нотаріально Договір застави. Предметом застави є рухоме майно: «Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова [NUMBER] (на 10-11 а.с.). Застава є одним із засобів забезпечення зобов'язань. В силу застави кредитор має право в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов'язання одержати кошти з вартості заставленого рухомого або нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (ст. 572 ЦК України). Згідно ст. 1 ЗУ «Про заставу» в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна. Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Відповідно до 5.1. Договору застави право звернення стягнення на предмет застави Позивач набуває, зокрема, якщо у момент настання терміну виконання зобовязань за Кредитним договором вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений Кредитним договором термін суми кредиту та/або при несплаті або частковій сплаті у встановлені Кредитним договором строк суми відсотків, комісій, неустойки. Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави. Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Прийняття судом рішення про звернення стягнення заборгованості, за відсутності фактів його реального виконання, не припиняє зобов'язальних правовідносин між сторонами кредитного договору й не звільняє боржника від виконання зобов'язань за кредитним договором, та не позбавляє кредитора права на отримання суми заборгованості безпосередньо від основного боржника. Отже, у разі, якщо на час розгляду спору позичальник належним чином не виконав основне зобов'язання, заставодержатель вправі вимагати задоволення своїх вимог за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на заставлене майно за рішенням суду. Факт невиконання зобов'язань позичальником за кредитним договором та розмір заборгованості підтверджується розрахунком, відповідно до якого заборгованість [PERSON] перед ПАТ "Кредобанк" склала 240700,00, що складається з 111005,32 грн. суми неповернутого кредиту, 75091,42 грн. прострочених відсотків, та 54603,88 грн. заборгованості по пені (на 5-7 а.с.). Відповідно до п. 4.1.4. договору застави позичальник (який є заставодавцем у вказаному договором) зобов'язався не відчужувати предмет застави у будь-який спосіб та не обтяжувати його зобов'язаннями з боку третіх осіб, не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом застави, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої письмової згоди на це від заставодержателя. Про те згідно інформації Головного сервісного центру МВС України ( на а.с.с 93-96) автомобіль «Mitsubishi, модель Lancer 1/6, дата випуску 2013 рік, номер кузова [NUMBER] 23.11.2014 року перереєстрований на підставі довідки-рахунку № ВІА883991 від 15.11.2014 року за [PERSON] . В супереч вимог у ч. 2 ст. 586 ЦК України та у ч. 2 ст. 17 ЗУ «Про заставу», з системного аналізу яких вбачається, що заставодавець має право на відчуження предмету застави, передачу його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя. Вказану вимог відповідач [PERSON] не виконав. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ВСУ від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13: згідно із ч. 1 ст. 589 ЦК України в разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи: застава зберігає силу і у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги. Зазначені норми застосовуються з урахуванням положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобовязань, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором вважається його добросовісним набувачем згідно ст. 388 ЦК України, за умови відсутності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень. Частина 1 ст. 45 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлює, що держатель або реєстратор Державного реєстру зобовязані на запит будь-якої фізичної чи юридичної особи надати завірений держателем або реєстратором Державного реєстру витяг з державного реєстру. Отже новий власник заставного майна на момент набуття права власності відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та ст. 388 ЦК України не може вважатися добросовісним набувачем, так як на момент придбання заставного майна у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстроване обтяження цього рухомого майна, а тому вона набула право власності на таке рухоме майно разом з діючим обтяженням. Між тим, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка [PERSON] мала реальну можливість дізнатись про зареєстроване обтяження, зокрема шляхом звернення із відповідним запитом до державного реєстратора, проте не зробила цього. Це свідчить про невжиття відповідачкою при вчиненні правочину усіх розумних заходів для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна, її необережність та необачність наявність у її діях як набувача необережної форми вини при здійсненні цієї угоди. Відповідно до частини 2 статті 586 ЦК України, частини 2 статті 17 Закону України «Про заставу» заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором. Тобто правом контролю за предметом застави наділений за законом та належним чином укладеним договором застави лише заставодержатель. І саме його право, у разі відчуження предмета застави, передачі його у користування іншій особі або іншого розпорядження ним, є порушеним. Тому саме заставодержателю належить право на звернення до суду щодо оспорювання дій, вчинених із предметом застави без його згоди, з підстав, передбачених статтями 203 та 215 ЦК України. Згідно з частиною 1 статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених у законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Таким чином, враховуючи що зобов'язання забезпечене заставою не виконано, заставлене майно було відчужено всупереч вимогам договору застави та законодавства - застава (обтяження) на вказаний транспортний засіб свою дію не припинило, та зберегло силу для нового власника. Оскільки суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, то з відповідачів підлягають стягненню судові витрати , пов'язані з розглядом справи, а саме 1600,00 грн. сплаченого судового збору та 840,00 грн. за надання оголошення про виклик відповідача у пресі. На підставі викладеного,

Outcome: approved