Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, вказавши, що 16.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н від 16.03.2007р., відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Станом на 14.11.2013р. заборгованість відповідачки за користування кредитом склала - 13161,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом складає 3374,14 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом складає 5310,85 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом складає 3373,28 грн., штраф (фіксована частина) складає 500,00 грн., штраф (процентна складова) складає 602,91 грн. Добровільно відповідачка зазначену заборгованість не сплачує, у зв'язку із чим представник позивача був змушений звернутися до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідачки заборгованість у сумі 13161,18 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, у подальшому у судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Представник відповідачки у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що відповідно до ст. 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки. Згідно п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Оскільки, банк звернувся до суду 16.12.2013р. із позовом про стягнення заборгованості за кредитом з відповідачки із явним спливом трирічного строку позовної давності, доказів того, що відповідачка протягом червня 2007-грудня 2013р. вчинила дії, які б свідчили про визнання боргу до матеріалів позову не надано, просить суд застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Відповідачка у судове засідання не з'являлась, про дату та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи маються поштові повідомлення. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу виконання умов кредитного договору. Правовідносини сторін врегульовані нормами цивільного законодавства України. Судом встановлено, що згідно заяви від 16.03.2007р., [PERSON] ознайомилась та погодилась з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (а.с. 8). 16.03.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою був укладений кредитний договір б/н від 16.03.2007р., відповідно до умов якого позивач надав відповідачці кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.9-12). Згідно розрахунку заборгованості за договором №б/н від 16.03.2007 року, через неналежне виконання умов кредитного договору, станом на 14.11.2013р. заборгованість відповідачки за користування кредитом склала - 13161,18 грн., з яких: заборгованість за кредитом складає 3374,14 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом складає 5310,85 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом складає 3373,28 грн., штраф (фіксована частина) складає 500,00 грн., штраф (процентна складова) складає 602,91 грн. (а.с.4-6). Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно зі статтями 526,527,530 УК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільніє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 5 ст. 261 ЦК України передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України). Частиною 1 статті 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч.1 ст.259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Посилання відповідачки на необхідність застосування позовної давності, суд вважає неспроможними, оскільки відповідно до п. 3.13. Умов та правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною укладеного 16.03.2007 року між сторонами договору, в разі, якщо по закінченню строку вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений в п. 1 даної згоди. Згідно п.9.12 Умов договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк. Пунктом 6.4. Умов і правил надання банківських послуг передбачено, що у випадку незгоди зі змінами та/або тарифів банку, позичальник зобов'язаний надати банку письмову заяву про розірвання цього договору і здійснити погашення заборгованості перед банком, в тому числі заборгованість, яка виникла протягом 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. При незгоді зі списанням коштів по картрахунку письмово проінформувати банк про це протягом 35 днів з моменту списання. З наведеного вбачається, що сторони, укладаючи зазначений договір, досягли згоди, що по закінченню строку його дії відповідна карта продовжується банком на новий строк, якщо раніше (до початку місяця закінчення строку дії) не поступило письмової згоди держателя про закриття картрахунку, а відтак продовжується строк дії кредитного договору, тобто, момент досягнення домовленості вважається такими, що настав. Таким чином, на підставі умов кредитного договору, строк дії картки та строк дії кредитного договору поновлюється кожного разу зі спливом терміну дії картки. Із матеріалів справи вбачається, що з моменту укладення кредитного договору - 16.03.2007р., ніхто зі сторін до цього часу не заявив про намір його припинити. У свою чергу, відповідачка не надала банку письмової заяви про закриття картрахунку. За таких обставин строк дії картки, у тому числі і строк дії кредитного договору, пролонгувався з кожним роком. Таким чином, пролонгація договору полягає у продовженні його строку за збереженням тих умов, на яких його було укладено (якщо інше не передбачено договором), зокрема, щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно зі статтями 525,526 Цивільного Кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк. Тобто, виходячи з аналізу даних норм, під виконанням зобов'язань розуміють вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Обумовлені дії (або утримання від здійснення певної дії) складають предмет зобов'язання. Такого роду дії повинні точно відповідати всім умовам договору або вимогам законодавства, а при їх відсутності - вимогам, що звичайно пред'являються. Принципи, яким повинне відповідати виконання зобов'язання у кожному окремому випадку, - це загальні правила виконання зобов'язань. До них відносяться належне виконання, неприпустимість односторонньої відмови від виконання (ст. 525 ЦК) і реальне виконання. Суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог банку і стягнення заборгованості, адже позивачем доведено факт неналежного виконання відповідачкою зобов'язання за кредитним договором, надано відповідний розрахунок суми заборгованості, який відповідачкою частково або повністю не спростований. Таким чином, у зв'язку з тим, що в порушення вимог кредитного договору відповідачка [PERSON] належним чином не виконує свої зобов'язання, з неї підлягає стягненню зазначена сума заборгованості у розмірі 13161,18 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача також підлягають стягненню сплачений судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved