Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 01.02.2003 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через відсутнє взаєморозуміння, різні погляди, постійні скандали, сварки, відповідач пред'являє необґрунтовані претензії, спільного господарства не ведуть, припинили сімейні відносини. Шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що тривалий час між сторонами існують напружені, конфліктні відносини, відповідач поводиться агресивно, чинить психологічне насильство в сім'ї, неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення хуліганських дій та насильство в сім'ї. З червня 2015 року сторони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, припинили шлюбні стосунки. Просить позов задовольнити. Відповідач, яким належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи, в судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав і про причини своєї неявки суд не повідомив. За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 01.02.2003 року у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис №149 (а.с.3), в якому мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно інформації з офіційного веб-порталу «Судова влада України», постанов Залізничного районного суду м.Львова від 01.12.2015 року, 18.03.2016 року, 07.04.2016 року, Франківського районного суду м.Львова від 27.04.2016 року, відповідач [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, в тому числі за вчинення дрібного хуліганства і насильства в сім'ї. Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з червня 2015 року, з того часу не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. Позивач втратила до відповідача хороші почуття, категорично наполягає на розірванні шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї сторін неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача 551,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем (а.с.2).

Outcome: approved