Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на дитину та на утримання під час вагітності. На підставу\~своїх вимог\~спирається на\~те,\~що з 25 березня 2017 року позивачка перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, про що 25 березня 2017 року складено відповідний актовий запис № 13. [INFO] позивачка народила доньку [PERSON] , яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні. Наразі позивачка має другу вагітність і перебуває у декретній відпустці перед пологами. Відповідач фактично не проживає разом із сім`єю та не бере участі в утриманні дитини. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини надавати не бажає, що і змусило позивачку звернутись з відповідним позовом до суду. Позивачка до суду не з`явилася, але надала суду письмову заяву, згідно якої розгляд справи просила проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному об`ємі та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак надав суду письмову заяву, згідно якої позовні вимоги визнав в частині стягнення аліментів на утримання дитини в іншій частині позов не визнав та заперечував проти його задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Враховуючи вищевикладене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд,\~вивчивши матеріали\~справи,\~встановив наступні\~обставини та\~відповідні їм\~правовідносини:\~з 25 березня 2017 року позивачка перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб зареєстровано Маньківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Черкаській області, про що 25 березня 2017 року складено відповідний актовий запис № 13. [INFO] позивачка народила доньку [PERSON] , яка проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні.\~Наразі позивачка\~має другу\~вагітність і\~перебуває у\~декретній відпустці\~перед пологами. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини надавати не бажає. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Враховуючи вище зазначене позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини дочки [PERSON] , [INFO] , підлягає до повного задоволення. Що стосується\~позовних про\~стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку в твердій грошовій сумі в розмірі прожиткового мінімуму на осіб, які втратили працездатність, то в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки згідно ст. 182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ст. 84 СК України - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. З аналізу зазначеної норми витікає, що особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до положень закріплених в ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач до суду надав заяву якою позовні вимоги визнав частково, а саме не визнає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на дружину. Виходячи з того, що позивачкою не надано доказів достатності заробітку (доходу) відповідача для сплати аліментів, суду не надано достатніх і переконливих доказів, що відповідач має можливість надавати кошти на утримання позивачки, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не підлягають до задоволення. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved