Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

У березні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , укладеного 23.10.2001 р. на УТБ "Ріко-Альянс". В обґрунтування позову послався на те, що 23 жовтня 2001 р. придбав у [PERSON] житловий будинок, який розташований по [ADDRESS] , уклавши договір купівлі-продажу та зареєструвавши його в Журналі реєстрації біржових угод за № 2-283, проте нотаріально договір посвідчений не був, у зв`язку із ухиленням від такого продавцем. Позивач стверджує, що укладена між ним та [PERSON] угода по купівлі-продажу нерухомого майна виконана в повному обсязі, а тому вважає її дійсною. В 2019 році йому стало відомо, що [PERSON] помер, тому він змушений звернутися з позовом до його спадкоємців [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З огляду на викладене, позивач просить визнати договір купівлі - продажу дійсним. Ухвалою суду 25.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 29.03.2019 року судом направлено запит до Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області щодо відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 09.04.2019 року до суду від Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області надійшла Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти) за №55747023 про відсутність посвідчення заповіту та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи) за №55747004 про відсутність відкриття спадкової справи - [PERSON] , який помер [INFO] в Новоодеській державній нотаріальній конторі Миколаївської області. 21.06.2019 року до суду надійшло клопотання позивача про заміну неналежних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на належного відповідача Новоодеську міську раду Миколаївської області. Ухвалою суду від 04.07.2019 року замінено неналежних відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на належного відповідача Новоодеську міську раду Миколаївської області. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач надав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив про його задоволення та розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача - Новоодеської міської ради надав до суду відзив на позов, в якому просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав, не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст. 247ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як встановлено з матеріалів справи, 23 жовтня 2001 року між [PERSON] і [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , що підтверджується письмовим договором купівлі-продажу №2-283, який посвідчений на УТБ «Ріко-Альянс» (відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (діючої на момент реєстрації договору). Факт права власності [PERSON] на житловий будинок, який було ним продано [PERSON] , підтверджується посиланнями на правовстановлюючий документ, що зазначений в письмовому біржовому договорі купівлі-продажу будинку, а саме: на Свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок, видане виконкомом Новоодеської міської ради народних депутатів Миколаївської області від 16.09.1997 року згідно рішення виконкому Новоодеської міської Ради народних депутатів Миколаївської області за №152 від 10.09.1997р., зареєстрованим Вознесенським міжміським БТІ за реєстр.№4377 від 16.09.1997р. Вказаний об`єкт нерухомості складається з: житлового будинку, зазначеного на плані літерою А-1, житловою площею 70,4 кв.м., розташованого на присадибній земельній ділянці, сарая камяного В-1, гаража камяного Б-1, інвентаризаційною вартістю 42478 грн. Сторони за угодою цілком виконали істотні умови договору, за яким позивачу у власність було передано вказаний садовий будинок із надвірними будівлями, а позивач передав продавцю обумовлену суму грошей. Укладений між [PERSON] та [PERSON] договір ніким не оспорений. Відповідно до копії запису акта про смерть №113 від 16.05.2002 року [PERSON] [INFO] помер. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти) за №55747023 від 05.04.2019 року за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи) за №55747004 від 05.04.2019 року за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі щодо відкриття спадкової справи [PERSON] , який помер [INFO] інформація відсутня. Також судом встановлено, що відповідно до розпорядження Новоодеського міського голови за №77 від 14.07.2016 року назва [ADDRESS] була змінена на « [ADDRESS] ». Відповідно до ч. 2ст. 47 ЦК УРСР, суд може визнати дійсною угоду, що потребує нотаріального посвідчення, коли сторони досягли згоди за всіма її істотними умовами і одна сторона ухиляється від нотаріального посвідчення останньої за відсутності передбачених законодавством перешкод для цього. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено 23 жовтня 2001 року, тобто під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Згідно ст. 224 ЦК УРСР 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року, право продажу майна належить власнику. Відповідно п.п 48, 49 Наказу Міністерства Юстиції України від N 18/5 від 14.06.94 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, встановлювалися вимоги щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу жилого будинку, якщо хоча б однією з сторін є громадянин, а також наслідки щодо недотримання такої вимоги, яка тягне недійсність такого договору, передбаченого ст. 47 цього Кодексу. У відповідності до ст. ст. 224, 228, ч.2 ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору, та п.4 постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 р. Про судову практику в справах про визнання угод недійсними (з внесеними змінами), якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пунктом 36 Наказу МінЮсту України від N 18/5 від 14.06.94 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» встановлено, що угода про відчуження або заставу майна, яка потребує обов`язкової нотаріальної форми, може бути посвідчена без згоди другого з подружжя, якщо з правовстановлюючого документа, свідоцтва про шлюб та інших документів видно, що зазначене майно є не спільною, а особистою власністю одного з подружжя (набуте до реєстрації шлюбу, одержане під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, здійснено поділ майна, набутого під час перебування в зареєстрованому шлюбі тощо). Суд визнає факт того, що договір від 23.10.2001 року купівлі-продажу житлового будинку, який розташований по [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] на УТБ «Ріко-Альянс» - відбувся. Будь-яких обмежень або заборон на відчуження спірного будинку під час судового розгляду справи не встановлено. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення. Згідно з ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову в сумі 768,40 грн. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, тобто у розмірі 384 грн. 20 коп. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 384 грн. 20 коп.

Outcome: approved