Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» (далі - ТОВ «ФК «Фінанс Інновація») звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 16 травня 2020 року між ним та [PERSON] укладено договір № 200516-17713-1, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 4 000 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «Райффайзен Банк Аваль» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5% від залишку суми кредиту за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua, для чого останній пройшов ідентифікацію та верифікацію особи (заповнив анкету-заяву з зазначенням ПІБ, даних паспорту, РНОКПП, місця проживання, місця реєстрації, зазначив реквізити картки для отримання кредиту) підтвердив номер мобільного телефону, ознайомився з умовами надання кредиту, умовами Кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування Кредитного договору, шляхом надсилання електронного повідомлення підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовий ідентифікатор 289205 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер [NUMBER] , який вказувався при реєстрації. Позивач свої зобов`язання виконав, 16 травня 2020 року відправив кредитні кошти відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «Райффайзен Банк Аваль», однак останній не повернув своєчасно позивачу суму кредиту та нараховані проценти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 11 грудня 2020 року становить 22 840,00 грн та складається з: 4 000 грн заборгованості за кредитом; 2 040 грн - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 16 травня 2020 року по 15 червня 2020 року (включно); 16 800 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 16 червня 2020 року по 13 жовтня 2020 року (включно). У зв`язку з вищевикладеним, внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором від 16 травня 2020 року № 200516-17713-1, позивач просив позов задовольнити та стягнути вказану заборгованість з відповідача. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 грудня 2020 року у вказаній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, надавши відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. 01 лютого 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшов відзив, в якому відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення фактично отриманих грошових коштів 4 000 грн, а в задоволенні інших вимог позивача просив відмовити. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивачем не надано доказів того, яка саме пропозиція була надана позивачу, чи містила вона визначення істотних умов кредитного договору: суму кредиту, строк кредитування, розмір процентів та чергових виплат. Крім того не надано суду заявки відповідача на отримання кредиту, надсилання її позивачу, надання позивачу особистих даних, створення особистого кабінету та підтверджень ідентифікації відповідача, не надано доказів того, що відповідачу було надано його примірник кредитного договору та додатку до нього, у редакції, яка б забезпечувала його цілісність та справжність, та не надано оригіналів кредитного договору та додатку № 1 до нього для можливості ідентифікувати судом підписувачів, підтвердити цілісність і незмінність їх даних в частині істотних умов договору. Крім того, вважає, що позивачем безпідставно нараховані договірні проценти після завершення строку кредитування, а вимоги про стягнення з позичальника одночасно процентів за користування кредитом і прострочених процентів не відповідають закріпленим у статті 61 Конституції України положенням щодо неможливості притягнення до подвійної відповідальності за одне й теж саме правопорушення. Відповідач також вказує, що Правила, долучені до позову не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки немає підпису позичальника про ознайомлення і погодження з ними, та доказів, що саме ці правила знав і розумів позичальник у момент укладення договору, та вони не змінювались фінансовою установою в односторонньому порядку. У відзиві зазначає, про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу, оскільки, на його думку, сума 8 000 грн є необґрунтованою та неспівмірною з огляду на те, що позивач нерідко використовує судовий порядок для стягнення заборгованості, а його постійне представництво здійснює адвокат Руденко К. В., яким складаються типові позовні заяви, що не потребують тривалого часу підготовки. Вважає співмірною суму в 2000 грн. 18 лютого 2021 року, засобами поштового зв`язку, до суду надійшли додаткові пояснення позивача, які розцінюються судом як відповідь на відзив. В яких позивач зазначив, що відповідачем договір був підписаний електронним підписом, а саме, одноразовим ідентифікатором, який був надісланий на номер телефону зазначений при реєстрації, та введений відповідачем о 16:04 год. 16 травня 2020 року. Крім того, ознайомлення з правилами так кредитним договором здійснювалось позивачем шляхом проставлення відповідних позначок в ІТС без проставлення яких неможливо здійснити подальші дії з підписання договору та отримання кредиту. Після підписання договору у позивача є можливість для завантаження його з особистого кабінету. Тобто заповнення заявки в ІТС, ознайомлення з умовами кредитування, підтвердження дійсної платіжної картки, введення одноразового ідентифікатора, як електронного підпису є логічним завершенням дій спрямованих на укладення договору з відповідачем та отримання кредиту. Щодо нарахування процентів, то представник позивача вказав, що процентні ставки визначені у фіксованому розмірі та умови їх сплати були узгоджені сторонами при укладенні договору, зокрема пунктом 3.3. Договору визначено, що позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3. договору. Крім того, просить тягнути з відповідача додатково витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500 грн. 26 лютого 2021 року, на електронну пошту суду, надійшли заперечення відповідача на відзив, в яких відповідач зазначив, що надана паперова копія електронного документа - кредитного договору без електронних цифрових підписів обох сторін й дати підписання 16 травня 2020 року не є оригіналом електронного документа і не є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом, тому що неможливо перевірити достовірність та незмінність змісту паперової копії такого документа. Також зазначив, що позивач не мав право застосовувати підвищення процентної ставки за кредитним договором в період здійснення в Україні заходів щодо запобігання виникненню, поширенню і розповсюдженню епідемій, пандемій коронавірусної хвороби. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві та відповіді на відзив. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позовні вимоги в частині стягнення 4 000 грн заборгованості з відповідача, в іншій частині вимог просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив. Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та [PERSON] укладено кредитний договір від 16 травня 2020 року № 200516-17713-1, згідно з яким отанній отримав кредит у розмірі 4 000 грн строком на 30 днів, шляхом переказу на його платіжну картку емітовану АТ «Райффайзен Банк Аваль». Кредитний договір укладено в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на веб-сайті в мережі Інтернет https://monetka.com.ua та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Пунктом 1.2. кредитного договору встановлено процентну ставку за користування кредитом - 1,7% від суми кредиту за кожний день користування кредитом у межах строку, визначеного в пункті 1.3. договору. Відповідно до пункту 1.3. строк надання кредиту та строк дії договору становить 30 днів. Пунктом 1.4. встановлено, що невід`ємною частиною цього договору є Правила надання грошових коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, через мережу Інтернет ТОВ «Фінансова компанія «Фінанс інновація», які розміщені на сайті: monetka.ua. За змістом пункту 3.3. цього договору у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору, позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом за підвищеною ставкою - 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день користування Кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3. цього договору. Відповідач у встановлений кредитним договором строк борг не повернув. Згідно розрахунку, наданого ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» у [PERSON] станом на 11 грудня 2020 року заборгованість становить 22 840,00 грн та складається з: 4 000 грн - заборгованості за кредитом; 2 040 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 1.2. Кредитного договору за ставкою 1,7% за кожен день користування кредитом за період з 16 травня 2020 року по 15 червня 2020 року (включно); 16 800 грн - заборгованості за нарахованими процентами відповідно до пункту 3.3. Кредитного договору за ставкою 3,5% за кожен день користування кредитом за період з 16 червня 2020 року по 13 жовтня 2020 року (включно). Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а за статтею629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно з статтями 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Статтею 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. При цьому статтею 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» визначено, що електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа. Кредитний договір № 200516-17713-1 був підписаний 16 травня 2020 року шляхом введення одноразового ідентифікатора 289205 в особистому кабінеті на вебсайті в мережі інтернет https://monetka.ua або https://monetka.com.ua. 16 травня 2020 року ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» переслало кредитні кошти відповідачу на платіжну картку № [NUMBER] емітовану АТ «Райффайзен Банк Аваль», що підтверджується чеком про перерахування грошових коштів У свою чергу, 18 січня 2021 року до суду надійшли документи на виконання ухвали про витребування доказів, зі змісту яких вбачається, що платіжну картку № [NUMBER] емітовано АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я [PERSON] . Крім того, судом були дослідженні оригінали електронних доказів щодо укладення кредитного договору № 200516-17713-1 від 16 травня 2020 року, з яких встановлено, що 16 квітня 2020 року о 22:30:22 відповідачем був направлений запит до ТОВ «ФК Фінанс Інновація» щодо можливості отримання кредиту з інформацією про бажані параметри кредиту; 16 травня 2020 року о 15:59:35 грн відповідач заповнив реєстраційну форму, де вказав фінансовий номер [NUMBER] ознайомився з Правилами надання грошових коштів у кредит, заповнив анкету для оформлення кредиту; 16 траня 2020 року о 16:03:53 відповідач ознайомився з умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту, умовами кредитування після чого на фінансовий номер телефону [NUMBER] був надісланий одноразовий ідентифікатор: «Для подтвержденя согласия с условиями договора введите 289205»; 16 травня 2020 року о 16:04:08 відповідачем введено одноразовий ідентифікатор та акцептовано пропозицію укласти кредитний договір. Позичальнику надіслане повідомлення про підписання кредитного договору: «Vy podpisali Dogovor! Ego Nomer 200516-17713-1, ukazyvajte ego pri pogashenii kredіta» Таким чином, між позивачем та відповідачем, укладений електронний договір підписавши який своїм електронним підписом, останній погодився на виконання, викладених в ньому умов та взяття на себе зазначених в ньому зобов`язань. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію». Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» перебувають в загальному доступі, опубліковані на сайті товариства. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні саттей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Тож, підписавши кредитний договір, відповідач підтвердив, що із запропонованими умовами ознайомився та погодився з ними. З вищевикладеного вбачається, що договір був укладений та підписаний в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6 , 627 ЦК України та статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тому відповідач своєю бездіяльністю порушив покладені на нього зобов`язання. За змістом частини першої статті 612 ЦК України та частини першої статті 625 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, та боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається з вищевикладеного відповідач свої зобов`язання за кредитним договором порушив, внаслідок чого виникла заборгованість перед позивачем. Посилання представника відповідача на безпідставне нарахування процентів після завершення строку кредитування є необгрунтованими, оскільки таке нарахування процентів передбачено кредитним договором. Крім того у запереченнях на відповідь на відзив відповідач посилається на те, що підвищені відсотки за кредитним договором не можуть бути нарахованими, оскільки їх нарахування відбулося у період карантину. Пунктом 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Пунктами 1-2 частини другої статті 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що дія цього Закону не поширюється на договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця; договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами. У зв`язку з викладеним, посилання сторони відповідача на неправомірність нарахування процентів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки строк надання кредиту за вказаним договором становить 30 днів. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів для підтвердження укладення між сторонами договору, проте відповідачем не надано до відзиву на позовну заяву будь-яких доказів на спростування обставин викладених у позові та на підтвердження того, що відповідачем не вчинялися дії на укладення спірного договору, а навпаки представник відповідача не заперечував отримання відповідачем кредиту в розмірі 4 000 грн. Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх задоволення. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 10 500 грн витрат на правову допомогу. У відзиві на позовну заяву відповідач заперечував проти такого розміру витрат, вважаючи йоно неспівмірним та необґрунтованим, просив визначити їх у розмірі 2 000 грн. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом Руденком К. В. 01 червня 2020 року був укладений Договір № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що відповідачем зроблено не було. У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, провадження № 61-22131 св 19. Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо). З акта прийняття-передачі наданих послуг № 18 до Договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг від 01 червня 2020 року вбачається, кількість виконаних адвокатом послуг та їх вартість, яка становить 8 000 грн та з акта прийняття-передачі наданих послуг № 44 до Договору № 01/06/2020-ФІ про надання юридичних послуг від 01 червня 2020 року вбачається, що складання додаткових пояснень по справі коштувало 2 500 грн. Сплата коштів підтверджується платіжними дорученнями від 04 грудня 2020 року № 86 та від 10 лютого 2021 року № 4. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Таким чином, оплата позивачем судових витрат, пов`язаних із витратами на професійну правничу допомогу, підтверджена належними та допустимими доказами. При цьому, як вказала колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 07 листопада 2019 року по справі № 905/1795/18, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved