Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

У березні 2020 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власницею будинку [ADDRESS] . У вказаній квартирі також зареєстрований відповідач, який за цією адресою не проживає з травня 2015 року, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримали вимоги, не заперечували проти ухвалення заочного рішення. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, на підставі ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд розглядає справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив. Ухвалою суду від 10.08.2020 року постановлено проводити заочний розгляд справи. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилась у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] та [PERSON] є власниками будинку [ADDRESS] , а отже, наділені повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов`язані з володінням та користуванням цим майном (а.с.32). Відповідно до інформації відділу аналітичного забезпечення департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS] з 28.03.2003 року (а.с.37). Згідно з актом № 291 від 22.06.2020 року та заявами свідків [PERSON] та [PERSON] в будинку [ADDRESS] мешкає [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.42). [PERSON] в будинку не проживає з травня 2015 року. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316.317,319,321 ЦК України). Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в спірній квартирі понад рік, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved