Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-27 00:00:00

Позиція позивача та відповідача, процесуальні дії, вчинені по справі. Позивач звернувя до Хорольського районного суду з вищевказаним позовом. На обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про одруження Серія [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер в селі Грушине Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть Серія [NUMBER] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на його спадкове майно, на земельну ділянку площею 0, 54 гектарів, що розташована на території с.Грушине Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області, цільове призначення-для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що належала йому згідно Державного акта на право приватної власності на землю Серія ІV-ПЛ № 010534. Згідно з довідкою виконкому Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за Вих. № 1276/03-18 від 12.03.2021 року, останнім місцем проживання померлого [INFO] [PERSON] була адреса: [ADDRESS] . На час його смерті за цією адресою спільно з ним проживала та була зареєстрована: дружина [PERSON] , [INFO] . 01.04.2021 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду у порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з"явився, але в позовній заяві прохав суд провести розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник відповідача Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника міської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Фактичні обставини, встановлені судом. Відповідно до ст.ст. 1261, 1268 ч. 3 ЦК України спадкоємцем першої черги за законом померлого [INFO] [PERSON] , яка прийняла його спадщину, є його дружина [PERSON] . Згідно заповіту, посвідченого 17 березня 2011 року секретарем виконавчого комітету Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області Величко Л.Г., зареєстрованого в книзі для запису нотаріальних дій за № 3, [PERSON] , що мешкала в с. Грушино Хорольського району Полтавської області, на випадок своєї смерті будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] та все інше майно, на що вона на момент смерті матиме право, заповідала позивачу [PERSON] , [INFO] , повністю. [INFO] [PERSON] померла в селі Грушине Хорольського району Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть Серія [NUMBER] . Згідно з довідкою виконкому Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за Вих. № 1276/03-18 від 12.03.2021 року, останнім місцем проживання померлої [INFO] [PERSON] була адреса: [ADDRESS] . На час її смерті за цією адресою спільно з нею ніхто не проживав. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на її спадкове нерухоме майно: - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (після зміни адміністративно-територіального устрою - Лубенський район) Полтавської області; - земельну ділянку площею 0, 54 гектарів, що розташована на території с.Грушине Грушинської сільської ради Хорольського району Полтавської області, цільове призначення-для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, що належала йому згідно Державного акта на право приватної власності на землю Серія ІV-ПЛ № 010534, яку вона прийняла як спадщину померлого [INFO] чоловіка [PERSON] за законом. Згідно з рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 01.10.2019 року по справі № 548/1755/19 визнано за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в порядку спадкування за заповітом майна померлої [INFO] [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] та складається з: житлового будинку Літ. А-1, загальною площею 76, 9 кв.м., житловою площею 36, 4 кв.м., сараю Літ.Б, літньої кухні-сараю Літ.В, погребу Літ. Г, вбиральні Літ. Д, огорожі №1, воріт№2, колодязя №3, вигрібної ями №4. Відповідно до ст. 1235 ЦК України позивач, [PERSON] , є єдиним спадкоємцем за заповітом померлої [INFO] [PERSON] , яка прийняла її спадщину, тому має право успадкувати вищевказане нерухоме спадкове майно. З повідомлення приватного нотаріуса Хорольського районного нотаріального округу Вовк А.М. від 19.03.2021 року за вих. № 24/01-16 слідує, що 21.09.2011 року відкрито спадкову справу за №7/2011 на майно померлої [INFO] [PERSON] на підставі моєї заяви про прийняття спадщини. У спадковій справі також є заяви [PERSON] та [PERSON] про прийняття ними спадщини, подані 21.09. 2011 року. Інших заяв про прийняття спадщини чи/та про відмову від прийняття спадщини у спадковій справі немає. У зв`язку з відсутністю оригіналу Державного акта на право приватної власності на землю Серія ІV-ПЛ № 010534, виданого 23.06.1997 року Грушинською сільською радою Хорольського району Полтавської області та відсутністю кадастрового номеру земельної ділянки, позивач не має можливості оформити право власності на нього в нотаріальному порядку, що слідує з вказаного повідомлення приватного нотаріуса, яким роз`яснено позивачу необхідність звернутись до суду з відповідним позовом. З довідки відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області від 17.03.2021 року за № 81/116-21 слідує, що дійсно [PERSON] згідно книги записів ( реєстрації ) державних актів на право приватної власності на землю на території Грушинської сільської ради, належав Державний акт на право приватної власності на землю Серія ІV-ПЛ № 010534 від 23.06.1997 року, зареєстрований за № 6, кадастровий номер земельній ділянці не присвоєно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Належність земельної ділянки площею 0,54 гектарів, що розташована на території с. Грушино Хорольської міської ради ( бувшої Грушинської сільської ради Хорольського району) Лубенського району Полтавської області, цільове призначення-для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, померлому [INFO] [PERSON] доводиться довідкою відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області від 17.03.2021 року за № 81/116-21, довідкою виконкому Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області за Вих. № 1194/03-18 від 10.03.2021 року та копією Державного акту на право приватної власності на землю Серія ІV-ПЛ № 010534. Норми права, застосовані судом. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно з ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 5 ЦК України визначено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved