Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду з указаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [PERSON] з грудня 2018 року по вересень 2019 року працював підсобним працівником у ТОВ «ЛУГИНИ ЕКО ТЕХНОЛОГІЇ». 30.09.2019 року він був звільнений з роботи, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України "за згодою сторін", але відповідач не виплатив йому заборгованість по заробітній платі, яка складає 30376,36 грн. без врахування сум заборгованості по сплаті податків та обовязкових платежів. [PERSON] просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 30367,36 грн. та середній заробіток за час затримки виплати йому заробітної плати починаючи з 01.10.2019 року по день постановлення судового рішення. Ухвалою Лугинського районного суду Житомирської області від 28.10.2019 відкрито провадження в указаній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та надано відповідачу строк для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву не надав. Клопотань чи заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, надавши їм об`єктивну та неупереджену оцінку, суд приходить наступного висновку. Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КЗпП України, питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захист визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами. Судом встановлено, що позивач з 13.12.2018 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Лугини Еко Технології». 30.09.2019 року був звільнений за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки [PERSON] (а. с. 9). Відповідно до довідки виданої ТОВ «ЛУГИНИ ЕКО ТЕХНОЛОГІЇ» № 39 від 16.10.2019 року, заборгованість по заробітній платі [PERSON] з лютого 2019 року по вересень 2019 рік складає 30367,36 грн. (а. с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенi в ст. 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмір пiдприємство, установа, організація повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У ході розгляду справи судом встановлено, що в день звільнення з позивачем не було проведено розрахунок належним чином та на день ухвалення рішення заробітна плата залишається не виплаченою. Наявність заборгованості по заробітній платі є підставою для сплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Період затримки розрахунку при звільненні позивачу слід рахувати на дату ухвалення рішення суду, тобто з 01.10.2019 року (наступний робочий день після звільнення) по 20.12.2019 року, що складає 43 робочих дні. Середньоденна заробітна плата позивача, виходячи з довідки про доходи № 39 від 16.10.2019 року, становить 180,76 грн., що розрахована наступним чином: 3795,92 грн. - нарахована середня заробітна плата за період заборгованості 2019 року; 21 день - середня кількість робочих днів; розрахунок: (30367,36 грн. сума заборгованості поділена на кількість місяців заборгованості, тобто - 8 місяців) : на середню кількість робочих днів - 21 = 180,76 грн. Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ТОВ «ЛУГИНИ ЕКО ТЕХНОЛОГІЇ» на користь позивача, складає - 7772,68 грн., що розрахований наступним чином: 180,76 грн. (середньоденна заробітна плата позивача) х 43 (дні компенсації) = 7772,68 грн. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, або зменшення його розміру, оскільки відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачеві сум в день звільнення. За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Крім того, у ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування (а, отже, і рішення суду) не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач доводів позивача не спростовував, відзив не подав, будь-яких клопотань до суду не надходило. Таким чином, аналіз досліджених в судовому засіданні доказів дає суду підстави зробити правовий висновок про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. За таких обставин справи суд вважає, що на підставі ч. 2 ст. 430 ЦПК України сума середньомісячного заробітку у розмірі 3795,92 грн. підлягає зверненню до негайного виконання. На підставі ст. 115, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved