Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05 вересня 2009 року уклала шлюб з відповідачем, в якому у них 27.06.2010 року народилась донька Анастасія. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2011 року вирішено стягувати аліменти з відповідача на її користь на доньку Анастасію в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2011 року і до досягнення дочкою повноліття. Однак, відповідач аліментів їй не сплачує і станом на 30.09.2014 року виникла заборгованість по аліментах у розмірі 19023,99 грн. У звязку з несплатою аліментів вважає, що відповідач повинен сплатити їй зазначену заборгованість та пеню в розмірі 95004,27 грн. Також просить покласти на відповідача усі судові витрати. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та дала пояснення, які по суті, змісту і мотивам відповідають викладеному в позовній заяві. У звязку з неявкою відповідача в судові засідання просить провести заочний розгляд справи та задоволити позов. Відповідач в судове засідання двічі не з'явився, не повідомивши причин, хоча повістка йому була направлена своєчасно на останню відому судові адресу. Однак, конверт, з судовою повісткою повернувся до суду з відміткою "за закінченням строку зберігання". Відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення за вказаною стороною в позовній заяві адресою місця проживання. У разі відсутності особи за такою адресою, вважається що судове повідомлення їй вручене належним чином. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення представника позивачки, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Разом з тим, небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Матеріалами справи встановлено, що 05.09.2009 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, в якому у них 27.06.2010 року народилась донька Анастасія. Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11.11.2011 року вирішено стягувати аліменти з відповідача на користь позивачки на доньку Анастасію. [INFO], в розмірі 1/4 частки зі всіх видів заробітку і доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19.10.2011 року і до досягнення дочкою повноліття. Відповідно до поданого розрахунку заборгованості по аліментам, складеного державним виконавцем ВДВС Дрогобицького МРУЮ Львівської області Р.Р.Домінко, заборгованість по аліментах відповідача за період з 18.03.2013 року по 30.09.2014 року становить 14947,86 грн. Крім цього, як зазначає позивач, заборгованість відповідача станом на 30.04.2015 року становить 19023,99 грн. Розмір заборгованості та дії ДВС відповідачем не оспорені, іншого розрахунку заборгованості відповідачем суду не представлено та заборгованість на час розгляду справи відповідачем не погашена. У відповідності до складеного та наведеного у позовній заяві позивачем розрахунку пені, така станом на 30.04.2015 року становить 95004,27 грн. Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Будь-яких доказів про те, що наявна у відповідача заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин, останнім суду не представлено і таких в судовому засіданні не здобуто. Отже, суд приймає за достовірний наданий позивачкою розрахунок заборгованості пені, оскільки такий (розрахунок) здійснено відповідно від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При таких обставинах,суд вважає, що на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість по аліментах, яка виникла в період з 19.10.2011 року по 30.04.2015 року в сумі 19023,99 грн. та пеню за прострочення сплати аліментів у період з 19.10.2011 року по 30.04.2015 року у розмірі 95004,27 грн. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути 1140,28 грн. понесених судових витрат.

Outcome: approved