Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.06.1997 року і від спільного подружнього життя мають двох неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. [PERSON] звернулась з позовом в суд про розірвання шлюбу між нею та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, так як між ними не було взаєморозуміння, кожен з них мав свій погляд на життя, чому вони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин та проживають окремо один від одного. Зазначила, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним. Позивач у судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на мотиви такого, та доповнила, що з червня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть і не підтримують сімейних відносин. Категорично наполягає на тому, що всі можливості для примирення вичерпані, будь-які підстави для збереження сім'ї відсутні, вона втратила до відповідача хороші почуття. Просить позов задовольнити. Відповідач проти розлучення не заперечив, зазначивши, що подружнє життя із позивачкою не склалося, і підтвердив, що вони із позивачкою близько п'яти місяців проживають окремо один від одного, сімейних відносин з того часу не підтримують, тому просить позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 17.06.1997 року у Личаківському відділі державної реєстрації актів громадянського стану м.Львова, актовий запис № 161 (а.с.4), від шлюбу мають неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.13, 14). Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з червня 2014 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї [PERSON] неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved