Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

Прокурор міста Рубіжне Луганської області [PERSON] в інтересах [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 06 липня 2015 року для розгляду справи по суті сторони не зявились. Представник прокуратури міста Рубіжне через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без участі прокурора на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказала, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомила, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористалась. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, від якого заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило і причини неявки нею не повідомлені, а представник позивача не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 04 грудня 2014 року, [PERSON], [INFO] була позбавлена батьківських прав у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та передана на опікування Службі у справах дітей Рубіжанської міської ради (а.с.13-16,12). Двадцятого січня 2015 року рішенням виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 19 малолітній [PERSON] було присвоєно статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.10). [PERSON], згідно рішення виконавчого комітету Рубіжанської міської ради Луганської області № 100 від 21 квітня 2015 року, була призначена опікуном малолітньої [PERSON] [INFO] (а.с.6-8,9). Згідно свідоцтва про народження серії І-ЕД № 316334, актовий запис № 72 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, неповнолітня [PERSON] народилась 05 грудня 2013 року, батьками записані: в графі батько [PERSON], в графі матір [PERSON] (а.с.11). Дитина, [PERSON], проживає із [PERSON] та знаходиться на її утриманні, а відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (а.с. 2-4). Із встановлених обставин вбачається, що між опікуном малолітньої дитини та матір`ю цієї дитини виник виник цивільно-правовий спір у межах сімейних правовідносин щодо утримання матір`ю своєю дитини до досягнення нею повноліття, та в якому позивач в інтересах опікуна цієї дитини, звернувся до суду за захистом її права на належне матеріальне забезпечення. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень статті 51 Конституції України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. А частина 4 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" уточнює, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Вказаному ж обов`язку батьків утримувати свою дитину кореспондує право дитини, встановлене частиною 1 статті 8 цього ж закону, на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Поряд з цим, положення статті 180 та 181 Сімейного кодексу України передбачають, що обовязок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття може бути реалізований у грошовій і (або) натуральній формі. При цьому суд враховує, що згідно частини першої статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як матірю малолітньої дитини свого обовязку щодо її утримання до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право такої дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право дитини підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня предявлення позову. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). Отже, оскільки позивач в інтересах опікуна дитини, просить суд захистити порушене право дитини способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів її доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 19 травня 2015 року) та до досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоровя дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік складає 243 (двісті сорок три) гривні 60 (шістдесят) копійок, тому в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. Отже,

Outcome: approved