Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] та представник [PERSON] - [PERSON] подали до суду, заяви, в якій позов підтримали повністю та просять розглядати справу в їх відсутності, позов підтримують повністю, не заперечують проти ухвалення заочного рішення. Представник заінтересованої особи - Кельменецької районної державної адміністрації Чернівецької області Бурлака В.С. подав до суду, заяву, в якій позов підтримала повністю та просить розглядати справу в її відсутності. Відповідач викликався до суду в порядку, встановленому ЦПК України. Заяви та клопотання не надходили. Суд ухвалив розгляд справи проводити заочно та ухвалити заочне рішення. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] згідно свідоцтва про народження є батьком дитини : [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 24.12.2014 року. Відповідач не займається та не займався вихованням своєї дитини: [PERSON], не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний стан, матеріально дитину не підтримує, а також ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини, що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами, які досліджені судом - актом обстеження житлово-побутових умов від 11.10.2018 року, довідкою № 779 від 18 червня 2018 року, виданою Ленковецькою сільською радою Кельменецького району Чернівецької області, характеристикою Ленковецької сільської ради на [PERSON] від 18.06.2018 року, висновком органу опіки та піклування - Кельменецької районної державної адміністрації від 06.09.2018 року № 01-33/1629. Таким чином, [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю. У преамбулі Конвенції ООН про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Зазначене положення також закріплено у ст. 11 Закону України „Про охорону дитинства", якою сім'я визнається природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і яка несе відповідальність за створення належних умов для цього. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції визначено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Згідно ст. 12 Конвенції держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Відповідно до ст. 18 Конвенції , батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 170 Сімейного кодексу України передбачено, що суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Згідно до пунктів 2-5 статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини Відповідно до ст. 180 СК України відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину. Відповідно до ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд також враховує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину відповідно до ч.2 ст.182 СК України не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років з 1 січня 2019 року складає 1626 гривні, прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2019 року складає 2027 гривень. В порушення вимог ст.81 ЦПК України відповідач не надав суду жодного доказу, які б підтверджували ту обставину, що він на належному рівні виконує свої батьківські обов'язки та матеріально утримує дитину, забезпечує його відповідно до частки своїх батьківських обов'язків, передбачених ст.ст. 141, 150 Сімейного кодексу України. Суд вважає, що з відповідача на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], слід стягнути аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Згідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні часу з якого слід стягувати аліменти суд враховує, що заява надійшла до суду 19 листопада 2018 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей та платників аліментів, відсутність на його утриманні інших дітей, дружини, непрацездатних батьків. Суд також вважає, що слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь держави 704 гривні 80 копійок судового збору. Суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 704 гривні 80 копійок судового збору в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав На підставі ст. ст. 164, 170, 180, 181, 191,193 СК України,

Outcome: approved