Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

У вересні 2020 року Баранівська міська рада. (далі також позивач) звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] (далі також відповідач 1 та відповідач 2 відповідно) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 03.09.2018 на обліку дітей , які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей перебувають малолітні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] по причині ухилення батьків [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Не зважаючи на контроль та підтримку відповідних служб, проведені превентивні та мотивуючі заходи впливу на батьків, поведінка та ставлення відповідачів до виховання дітей не змінилися. З огляду на викладене, позивач вирішив звернутися до суду із вказаним позовом. Представник Баранівської міської ради заявлений позов вважав таким, що підлягає до задоволення. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, що відповідає приписам ч. 2ст. 200 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. 9-11). З акту обстеження матеріально-побудових умов проживання сім`ї вбачається, що помешкання, де проживає сім`я яка перебуває на обліку, має незадовільний стан, постіль брудна, одяг розкиданий (а.с. 6). Рішенням виконавчого комітету Баранівської міської ради від 27.08.2020 №148 вирішено негайно відібрати малолітніх дітей: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до ч.2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Як зазначено у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду. Вищенаведені факти вказують на те, що відповідачі свідомо нехтують своїми батьківськими обов`язками, не беруть будь-якої участі у житті дитини, не піклуються про фізичний та духовний розвиток, не забезпечують належний догляд, утримання та виховання. Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне заявлений позов у частині позбавлення батьківських прав - задовольнити. За змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3ст. 181СК України). Згідно ч. 1ст. 182СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на викладене, суд враховує той факт, що відповідачі перебувають у працездатному віці, а отже, можуть і зобов`язані надавати дитині матеріальну допомогу. Крім того,заявлений позов визнали повністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідачі являються батьками дитини, а отже, відповідають за її належний рівень життя. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2ст. 182СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов`язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, зважаючи на визнання позову в повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дітей є такою, що підлягає задоволення. Крім того, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору,

Outcome: approved