Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 16.07.2018 між ПАТ «СК «Уніка» та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д.р.н. [NUMBER] . 21.09.2018 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та транспортного засобу «ДАФ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Згідно постанови Солом`янського районного суду м.Києва від 15.11.2018 вказана дорожньо-транспортна пригода відбулась внаслідок порушення відповідачем правил дорожнього руху. Вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Land Rover Range Rover» склала 268903 грн. Позивач здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 228760,61 грн. на рахунок СТО та 35945,59 грн. в рахунок погашення несплаченої частини страхового платежу шляхом проведення взаємозаліку. Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору, позивач набув право зворотної вимоги до відповідача у межах страхової суми із вирахуванням франшизи. Тому просив стягнути з [PERSON] шкоду в розмірі 164706,20 грн. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві. Представник відповідача подав відзив на позов, зазначивши, що позов визнає частково, посилаючись на те, що сума страхового відшкодування є значно завищеною, оскільки проведені під час відновлювального ремонту роботи не відповідають заподіяним транспортному засобу «Land Rover Range Rover» механічним пошкодженням, під час відновлювального ремонту не враховано термін експлуатації даного транспортного засобу. Крім того, позивачем не надано належних та допустимих доказів в підтвердження необхідності заміни окремих запчастин під час проведення відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу. Заслухавши пояснення представників сторін, показання свідка, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Частинами 1-3 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 6 статті 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. В силу вимог частини 1 статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Частиною 2 статті 9 Закону України «Про страхування» (тут і надалі в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Згідно пункту 3 частини 1 статті 20 вказаного Закону страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно вимог статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. В силу вимог частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Виходячи з наведеного, страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває прав кредитора в частині фактично сплаченого страхового відшкодування. При цьому деліктне зобов`язання не припиняється, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Перехід права вимоги потерпілого (страхувальника) у деліктному зобов`язанні до страховика в порядку статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» є суброгацією. Судом встановлено, що 16.07.2018 між ПАТ «СК «Уніка» та [PERSON] укладено договір №833001/4600/0000644 добровільного страхування наземного транспорту «Каско», згідно якого застраховано цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Land Rover Range Rover», д.н.з. [NUMBER] (а.с. 10). П. 4.2 вказаного договору визначено, що страховим випадком є факт понесення збитків страхувальником внаслідок пошкодження, знищення або незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом та/або додатковим обладнанням внаслідок подій, визначених у п. 4.1 договору. У п.9.3., п.1.2.11 зазначеного договору сторони дійшли згоди про те, що розмір страхового відшкодування у випадках інших, ніж зазначені в п.9.2 Договору, визначається в розмірі розрахункової вартості відновлення ТЗ (вартості ремонтно-відновлювальних робіт відповідно до нормативів заводу-виробника ТЗ, вартості необхідних для ремонту матеріалів та вартості складових, що підлягають заміні під час ремонту) без урахування зносу. Як видно з постанови судді Солом`янського районного суду м.Києва від 15.11.2018, [PERSON] 21.09.2018 о 13 год. 12 хв., керуючи автомобілем «ДАФ», д.н.з. [NUMBER] , з напівпричепом, д.н.з. [NUMBER] , по вул.Університетській, 19/20, що у м.Києві, не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого допустив зіткнення із запаркованим автомобілем «Ланд Ровер», д.н.з. [NUMBER] . Транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 13.1 ПДР. Згідно даної постанови на [PERSON] накладено стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а.с. 36) Факт настання страхового випадку у спірних правовідносинах підтверджується страховим актом № 00273231 від 29.10.2018, затвердженим начальником департаменту врегулювання збитків [PERSON] , згідно якого виплата страхового відшкодування страхувальнику становить 264706,2 грн. (а.с. 6) Зі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, № 01С/10/18 від 11.10.2018, складеного оцінювачем дорожніх транспортних засобів [PERSON] , вбачається, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Land Rover Range Rover» складає 287681,71 грн. (а.с. 18-20). Як видно з платіжного доручення № 050970 від 31.10.2018, ПрАТ «СК «Уніка» сплатило на рахунок ФОП [PERSON] страхове відшкодування згідно договору, укладеного із [PERSON] , в розмірі 228760,61 грн. (а.с.33). Сторонами у справі не оспорюється факт дорожньо-транспортної пригоди, вина відповідача та отримання потерпілим від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 228760,61 грн. Врахувавши викладене, суд дійшов висновку, що відповідач, як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду. Таким чином, суд вважає, що з [PERSON] слід стягнути на користь ПАТ «СК «Уніка» 164706,20 грн., сплачених останнім потерпілому в якості страхового відшкодування. Доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено необхідність заміни окремих запчастин під час проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д.н.з. [NUMBER] , суд не може визнати обґрунтованими, оскільки суперечать вимогам ч. 1 ст.81 ЦПК України. Так, наданий позивачем Звіт про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092 . На спростування відомостей, зазначених у вказаному Звіті відповідач, його представник будь-яких доказів не надали, клопотань про призначення експертизи не подавали. В судовому засіданні допитаний в якості свідка ФОП [PERSON] , котрий здійснював відновлювальний ремонт транспортного засобу «Land Rover Range Rover», д.н.з. [NUMBER] , після його пошкодження в ДТП, яка сталася 21.09.2018, вказав, що пошкодження, які стали підставою для проведення відновлювального ремонту, отримані вказаним транспортним засобом в результаті ДТП, будь-яка заміна запчастин чи деталей транспортного засобу, що не пов`язана із отриманими в результаті ДТП пошкодженнями, не проводилась. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ч. 1 ст.141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2470,59 грн. судового збору, який був сплачений останнім при зверненні до суду з позовом.

Outcome: approved