Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~У липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 4 вересня 2010 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 170. Від шлюбу вони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. \~ \~ \~ \~Більше двох років назад між ними погіршилися відносини, втрачено взаєморозуміння та довіру. Відповідач у звязку з роботою був часто відсутній вдома, а в ті рідкі дні, коли вони були разом між ними постійно виникали сварки. Фактично вони не живуть однією сімєю, тому [PERSON] просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів вказаних в позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає. \~ \~ \~ \~Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 4 вересня 2010 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 170. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Так як стосунки між сторонами розладились, між ними зникло взаєморозуміння і взаємоповага, тривалий час вони спільно не проживають, то це є свідченням припинення сімейних відносин. \~ \~ \~ \~Тобто, фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з матірю. \~ \~ \~ \~Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так як\~в даній\~справі відповідач\~визнає позов,\~то враховуючи\~наведене,\~суд приходить\~до висновку\~про повернення\~позивачці [PERSON]\~з державного\~бюджету 50\~відсотків сплаченого\~судового збору\~в сумі\~704\~гривні 80\~копійок згідно\~квитанції ПАТ\~"Ощадбанк"\~№ 93\~від 26\~липня 2018\~року,\~що становить\~352\~гривні 40\~копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved