Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

Позивач ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (далі Банк) звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.04.2008 року відповідач 07.04.2008 року отримав кредит у розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір. Відповідно до п.9.12 Умов та Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же термін. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за кредитним договором за станом на 31.08.2013 року заборгованість за кредитом склала 6537,48 грн., заборгованість за процентами за користуванням кредитом - 18655,21 грн., а також відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг за штрафом (фіксована частина) - 500,00 грн., за штрафом (процентна складова) - 1259,63 грн., а всього 26952,32 грн., які позивач просить стягнути на свою користь з відповідача та понесені ним судові витрати у сумі 269,52 грн. судового збору. Представник позивача Мощинська Н.В. у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги Банку у повному обсязі, пояснивши, що 07.04.2008 року за заявою відповідача, у якій наявний підпис [PERSON], останньому Банком було надано дві кредитні карти: у зв'язку з наданням позичальнику строкового кредиту в сумі 2500 грн. на придбання кондиціонеру, та у зв'язку з наданням кредиту у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, з приводу якого і відбувається спір. Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено право Банку змінювати самостійно ліміт кредиту, який було збільшено відповідачу у вересні 2008 року. Наведені Умови є договором приєднання, особисто для клієнта вони не розробляються. Відповідно до Умов договір діє 12 місяців, але він автоматично лонгується і діє до сьогодні. Відповідач не звертався до Банку з заявами про припинення договору, про заміну або втрату картки. Погашення спірного кредиту відбувалося тричі: 11.10.2008 року - 500 грн., 13.11.2008 року - 4000 грн. та 28.01.2009 року - 350 грн. Зняття та погашення кредитних коштів свідчить про активізацію картки. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги не визнали, в обґрунтування своєї позиції вказали, що 07.04.2008 року відповідач у представника Банку в магазині «Фокстрот» в м.Красноармійськ при придбанні кондиціонеру у розстрочку отримав подарункову кредитну картку з кредитним лімітом 500 грн. Зазначена кредитна картка відповідачем не використовувалася, він навіть не зміг її належним чином активувати, проте, як з,ясувалося, з неї на протязі тривалого часу було проведено зняття кредитних кошт у розмірах, перевищуючих кредитний ліміт. Збільшення кредитного ліміту з 500 грн. до 7000 грн. було проведено без згоди відповідача. При розгляді вимог позивача щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом повинна бути застосована загальна позовна давність у три роки, а щодо стягнення штрафів - спеціальна позовна давність терміном в один рік. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір пені та штрафів нараховано за період з 01.06.2009 року по 31.08.2013 року, тобто, починаючи з 01.06.2009 року Банк мав відомості про порушення свого права щодо погашення суми кредиту. Оскільки Банк звернувся з даним позовом у вересні 2013 року, ним пропущено строк позовної давності основної вимоги заборгованості. Посилання Банку на вимоги п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг не ґрунтуються на законі, так як їх не можливо використовувати після разової пролонгації строку договору. Зазначені Умови йому не надавалися і він їх не підписував. Окрім його заяви про укладання кредиту Банком не надано до суду оригіналу кредитного договору б/н від 07.04.2008 року, на який позивач посилається як на підставу своїх вимог. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом установлено, що 07.04.2008 року Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Банк, за заявою позичальника [PERSON] № DOXRFB26101680 від 07.04.2008 року був наданий відповідачу кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № [NUMBER] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Підписанням вказаної заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із Пам,яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі за текстом Умови) та Тарифами, з якими він ознайомився і згодний, складає між ним та Банком договір, а також на те, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно за ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в термін, передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. Згідно за ст.599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до вимог ч.1 ст.1048, ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо неповернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту та одержання від позичальника процентів від суми позики. Згідно за розрахунком Банку заборгованість відповідача перед позивачем за станом на 31.08.2013 року за кредитом складає 6537,48 грн., за процентами за користуванням кредитом - 18655,21 грн., а всього 25192 грн. 69 коп. (а.с.5-6). Відповідно до п.8.6 Умов при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов'язань, передбачених договором, більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми позову (а.с.9 зворот). За станом на 31.08.2013 року позивачем нараховано штрафну санкцію відповідачеві за невиконання останнім зобов'язань по договору: 500,00 грн. - фіксована частина штрафу та 1259,63 грн. - процентна складова штрафу від суми позову 25192,69 грн., а всього 1759,63 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.5-6). Суд не погоджується з позицією відповідача та його представника, оскільки вона не не ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи, та суперечить закону. Факт отримання відповідачем кредиту не оспорюється, відповідачем оспорюється факт використання ним кредитної картки. Між тим, суду не надано доказів щодо користування кредитом будь-якою іншою особою. За висновком служби безпеки Банку від 16.12.2013 року обставини, викладені у заяві клієнта [PERSON], який стверджував, що отриманою від представника Банку кредитною карткою № [NUMBER] з кредитним лімітом 500 грн. він не користувався, не активував її, нікому не передавав і не втрачав, а тому по карті не могла виникнути заборгованість, не знайшли свого підтвердження. Під час перевірки було встановлено, що кредитний ліміт було збільшено 16.09.2008 року до 7000 грн., карта не перевипускалася, за картою проводилися як зняття, так і погашення (а.с.42-43). Дані висновки погоджуються з рухом по картковому рахунку № [NUMBER], у якому зафіксовано як зняття грошових коштів з карткового рахунку, так і проплата включно до 28.01.2009 року (а.с.32-36). 21.10.2013 року [PERSON] також звертався до Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області з заявою про вчинене правопорушення про те, що ним 07.04.2008 року при купівлі товару у кредит представником Банку була видана подарункова кредитна картка, якою він не користувався, проте на вказаній картці виникла заборгованість у розмірі 26952 грн. 32 коп. Відповідно до постанови слідчого Димитровського МВ ГУМВС України в Донецькій області від 23.10.2013 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діях працівників Банку складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно за ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначалося вище, підписанням заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що дана заява разом із Пам,яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, складає між ним та Банком договір. Тобто, окреме підписання клієнтом Пам,ятки, Умов та Тарифів при укладенні договору не передбачено. Підписавши договір, відповідач погодився і з умовами надання кредиту. Відповідно до п.3.2 та п.3.3 Умов підписання договору є прямою і безумовною згодою клієнта стосовно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, якому надано право у будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) цей ліміт без попереднього узгодження з клієнтом. Згідно за п.6.5 Умов клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. Із п.9.12 Умов вбачається, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонгується на той же строк. Суд не погоджується з думкою відповідача та його представника про те, що автоматична пролонгація дії договору на наступні періоди, понад 12 місяців, не передбачена, оскільки пролонгація договору полягає у продовженні його строку із збереженням тих умов, на яких його було укладено, зокрема щодо самої умови про порядок пролонгації договору, які також залишаються чинними. Таким чином, за кредитним договором від 07.04.2008 року, який після закінчення 12 місяців був автоматично продовжений, визначено новий строк виконання основного зобов'язання у повному обсязі до 07.04.2010 року, потім до 07.04.2011 року тощо. Банк звернувся з даним позовом до суду 11.09.2013 року (через поштове відділення - а.с.18), тобто в межах строку позовної давності. Тому, застосування строку позовної давності при вирішенні даного спору є безпідставним як до основної вимоги, так і до вимог щодо стягнення штрафних санкцій, які відповідно до п.8.6 Умов нараховуються Банком при зверненні з даним позовом до суду. Отже, неповерненням кредиту та несплатою процентів відповідач в односторонньому порядку порушив зобов'язання, що витікають з умов кредитного договору, що є неприпустимим, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню невиплачена сума кредиту, відсотків за його користування, штрафні санкції та в силу ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати в сумі 269,52 грн. судового збору (а.с.2). На підставі ст.ст.526, 527, 530, 1048, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved