Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

позивач просить суд позбавити гр.[PERSON], батьківських прав щодо його дитини [PERSON] [INFO] посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 01.10.2009 року по 27.12.1012 рік. Після розірвання шлюбу вона взяла своє дошлюбне прізвище «[PERSON]». Від цього шлюбу у них є малолітня дитина син [PERSON] [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина повністю перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач ухилився і ухиляється від участі у вихованні та утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, в додаткових витратах пов'язаних з утриманням дитини участі не приймає. Після припинення шлюбних відносин відповідач жодного разу не зустрівся з дитиною, взагалі не цікавиться умовами проживання, розвитком та станом здоров'я сина. В зв'язку з цим створились умови, які шкодять інтересам дитини. В даний час відповідач створив нову сім'ю, з якою постійно проживає, і в зв'язку з цим взагалі відмовляється від спілкування з дитиною, уникає будь-яких контактів із нею та дитиною. Відповідно до виконавчого листа № 2305/1922/12 який видано 25.12. 2012 року Звенигородським районним судом Черкаської області з відповідача було стягнуто аліменти для утримання неповнолітнього сина. Але він ухиляється від їх плати, своє місце роботи та розмір заробітної плати приховує для того, щоб ухилитись від сплати фактичного розміру аліментів, відповідно до рішення суду. А тому за таких обставин вона і змушена була виключно в інтересах дитини звернутися до суду з даним позовом. Позовні вимоги позивача в судовому засіданні також підтримав її представник. Відповідач [PERSON] в засідання суду повторно не з'явився, хоч про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а саме повідомленням в газеті «Черкаський край» від 07.08.2015 року. Про причину своєї неявки суд не повідомив, клопотань про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. А тому суд вважає, що позивач в засідання суду не з`явився без поважних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутності, ухваливши заочне рішення. Представник третьої особи позовні вимоги позивача визнала повністю і просить суд їх задовольнити. Наведені позивачем факти відповідають дійсності. І виключно в інтересах неповнолітнього [PERSON] слід позбавити відповідача батьківських прав по відношенню до дитини. Заслухавши позивача та її представника, представника третьої особи, які не заперечують проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення, а також заслухавши свідків [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, оскільки знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є законними, обгрунтованими та стверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст.ст.3,15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових земельних, сімейних трудових відносин. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В судовому засіданні встановлено, що дійсно позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 01.10.2009 року по 27.12.1012 рік. Після розірвання шлюбу позивач взяла своє дошлюбне прізвище «[PERSON]», що стверджується копією рішення суду (а.с.7), під час шлюбу у позивача і відповідача народився син [PERSON] [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження зазначений відповідач, що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Після розірвання шлюбу дитина повністю перебуває на утриманні та вихованні позивача. Відповідач, повністю ухилився від участі у вихованні та утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, в додаткових витратах пов'язаних з утриманням дитини участі не приймає. Відповідно до виконавчого листа №2305/1922/12 який видано 25.12.2012 року Звенигородським районним судом Черкаської області з відповідача було стягнуто аліменти для утримання неповнолітнього сина. Але він ухиляється від їх плати своє місце роботи та розмір заробітної плати приховує для того, щоб ухилитись від сплати фактичного розміру аліментів, відповідно до рішення суду та має заборгованість по сплаті аліментів, що стверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження та довідкою про заборгованість (а.с.8-9). Частинами 1-4статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.16постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (з послідуючими змінами та доповненнями), ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Те, що відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини і свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками стверджується і висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ватутінської міської ради Черкаської області (а.с.11-12), актом депутата Ватутінської міської ради Черкаської області (а.с.14), а також дані факти в судовому засіданні підтвердили свідки [PERSON], [PERSON]. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання та утримання своєї дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками, що суперечить інтересам та правам дитини передбаченихКонституцією України, Конвенцією про права дитини та Законом України "Про охорону дитинства". Згідно з п.2 ч.1ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.1 ст.9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.ст.7, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування, а батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Положення ч.2 ст.150, ст.155 СК України згідно яких батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повністю кореспондуються з нормами Конвенції та покладають на батьків відповідний обов'язок по відношенню до дитини. Разом з тим, відповідно до ч.2ст.51 Конституції України та заст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до положень ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини та продовжує виконувати такий обов'язок до повноліття дитини. Належна оцінка зібраних у справі доказів вказує на наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до його дитини. А тому враховуючи вищенаведене суд виключно в інтересах неповнолітнього [PERSON] вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав по відношенню до його дитини [PERSON] [INFO]. На підставі вищевикладеного та Конституції України та ст. ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166, 180 СК України та

Outcome: approved