Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-01 00:00:00

ПрАТ «СТ «Іллічівське» звернулась з позовом до відповідача та просила стягнути з [PERSON] на свою користь витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 7214,03 грн. та судові витрати. В ході розгляду справи було проведено заміну позивача ПрАТ «СТ «Іллічівське» на належного ТОВ «ФК «Факторинг ПРО». Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23.12.2013 року на вул. Леніна в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох транспортних засобів «Ніссан», д.н. [NUMBER], який знаходився під керуванням [PERSON] та «Мазда», д.н. [NUMBER], під керуванням [PERSON] Внаслідок ДТП автомобіль потерпілого отримав механічні пошкодження. На момент ДТП між відповідачем та позивачем ПрАТ «СТ «Іллічівське» був укладений договір обовязковго страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.11.2013 року №АС7486887, за яким позивач застрахував цивільну відповідальність відповідача перед третіми особами, при використанні транспортного засобу «Ніссан», д.н. [NUMBER]. На підставі страхового акту, відповідно до норм ст. 27 Закону України «Про страхування», позивачем було сплачено страхове відшкодування в сумі 7214,03 грн. Вважає, що відповідно до ст.ст. 993, 1191 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» відповідач зобов'язаний відшкодувати в порядку регресу матеріальну шкоду в сумі 7214,03 грн. На підставі вищевикладеного просив позов задовольнити. Представник позивача ТОВ «ФК «Факторинг ПРО» в судове засідання не з'явився, надав заяву в якій просив позов задовольнити та справу розглядати без його участі, проти ухвалення рішення не заперечував. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала посилаючись на те, що 05.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Українська Страхова Група» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (КАСКО), відповідно до якого предметом є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням застрахованим ТЗ та страхування наземного транспортного засобу; відшкодуванням страхувальнику шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованих ТЗ - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія; життям, здоров'я та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами. Вважає, що в даному випадку суму сплаченого страхового відшкодування повинна відшкодувати ПАТ «СК «Українська Страхова Група» замість [PERSON] На підставі викладеного просила у задоволенні позову відмовити. Врахувавши заяву представника позивача, вислухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо , що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" N 6 від 27.03.92р.: «Володілець джерела підвищеної небезпеки не відповідає за шкоду, заподіяну цим джерелом, якщо доведе, що воно вибуло з його володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, а не з його вини. Особи, які вчинили ці протиправні дії, відшкодовують шкоду за правилами відповідальності володільців джерел підвищеної небезпеки, а коли цьому сприяла винна поведінка володільця (не була забезпечена належна охорона і т.п.), відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, може бути покладено на особу, що протиправно заволоділа цим джерелом, і на його володільця відповідно до ступеня вини кожного з них». Згідно вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (абз. 4 п. 4 Постанови). Судом встановлено, що 23.12.2013 року приблизно о 17.00 год. в м. Києві на перехресті вул. Леніна - вул. Вільямса, водій [PERSON] керуючи автомобілем «Ніссан», д.н. [NUMBER] не виконав вимогу д.з. 2.1 «Дати дорогу» та не надав дорогу автомобілю «Мазда», д.н. [NUMBER], який рухався по головній дорозі, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, що призвело до пошкодження двох автомобілів, після чого місце події залишив. Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою. За загальними правилами, зазначеними вище, тягар цивільної відповідальності у таких випадках має нести винна у завданні шкоди особа, якою є водій автомобіля чи особа, яка на відповідній правовій підставі керувала автомобілем та з вини якої сталась ДТП. Положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України фактично позбавляють особу, вину якої встановлено вироком у кримінальному провадженні або постановою у справі про адміністративне правопорушення, можливості спростувати наявність такої вини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що дії водія [PERSON] вочевидь не відповідали вимогам ПДР України, а тому він, як особа, що керував автомобілем «Ніссан», д.н. [NUMBER], внаслідок чого позивач поніс значні матеріальні збитки, є єдиною винною особою дії якої призвели до ДТП. Встановлено, що автомобіль «Ніссан», д.н. [NUMBER], було застраховано у ПрАТ «СТ «Іллічівське», згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.11.2013 року №АС7486887. ДТП було визнано страховою подією, з настанням якої виник обов'язок страховика виплатити страхове відшкодування потерпілому водію автомобіля «Мазда», д.н. [NUMBER]. ПрАТ «СТ «Іллічівське», згідно страхового акту ЦО-43816-АС-007486887-01 від 12.03.2014 року, розрахунку суми страхового відшкодування від 12.03.2014 року, було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу «Мазда», д.н. [NUMBER] в сумі 7214,03 грн. Позивачем був направлений на адресу відповідача лист за №210 ІЛЛ/АГ від 21.11.2014 року з вимогою сплатити страхове відшкодування, проте він був залишений без уваги. 06.02.2017 року між ПрАТ «СТ «Іллічівське» і ТОВ «ФК «Факторинг ПРО» було укладено договір про надання фінансових послуг факторингу №02/06.02.17, відповідно до умов якого право вимоги, заявленого у позові ПрАТ «СТ «Іллічівське» до [PERSON] було передано ТОВ «ФК «Факторинг ПРО». Позивач ТОВ «ФК «Факторинг ПРО» просив стягнути з [PERSON] витрати, пов'язані з виплатою страхового відшкодування в сумі 7214,03 грн. Представник відповідача заперечуючи проти вимог ТОВ «ФК «Факторинг ПРО» посилалась на те, що 05.11.2013 року між [PERSON] та ПАТ «СК «Українська Страхова Група» був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (КАСКО), відповідно до якого предметом є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов'язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням застрахованим ТЗ та страхування наземного транспортного засобу; відшкодуванням страхувальнику шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованих ТЗ - добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія; життям, здоров'я та/або працездатністю застрахованих осіб - добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами. Вважає, що в даному випадку суму сплаченого страхового відшкодування повинна відшкодувати ПАТ «СК «Українська Страхова Група» замість [PERSON] Однак, суд не погоджується з такими твердженнями представника відповідача з огляду на наступне. Згідно договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті, укладеного між ПАТ «СК «Українська страхова група» та відповідачем [PERSON], предметом договору є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству. Судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] скоївши дорожньо-транспортну пригоду, з місця ДТП поїхав, що підтверджується постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 13.02.2014 року. Згідно п. в) п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовленні на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником) Закону України. У зв'язку з тим, що водій застрахованого транспортного засобу [PERSON] залишив місце ДТП, що підтверджується відповідною постановою суду, ТОВ «ФК «Факторинг ПРО» (правонаступник ПрАТ «СК «Іллічівське») набуло права вимоги відшкодування понесених збитків, пов'язаних із виплатою страхового відшкодування, до винної у ДТП особи та страхувальника, якими є відповідач. Таким чином, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача стосовно того, що оскільки автомобіль відповідача був застрахований за програмою КАСКО, збитки завдані таким автомобілем в результаті дорожньо-транспортної пригоди, має сплачувати ПАТ «СК «Українська страхова група», оскільки діючим законодавством передбачено право страховика, в даному випадку ТОВ «ФК «Факторинг ПРО» (правонаступник ПрАТ «СК «Іллічівське») звертатися в порядку регресу щодо відшкодування шкоди, та жодних винятків законом не передбачено, у тому числі щодо страхування за програмою КАСКО. Згідно зі ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. За змістом ч. 3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно зі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно вимог ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу, страховиком відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу потерпілого транспортного засобу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Частиною 3 статті 22 ЦК України передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Виходячи з наведеного, та враховуючи те, що відповідач спричинив дорожньо-транспортну пригоду, після чого самовільно залишив місце пригоди, позивач здійснив виплату страхового відшкодування у розмірі 7214,03 грн. потерпілій особі [PERSON], який керував автомобілем «Мазда», д.н. [NUMBER], а також те, що відповідач до теперішнього часу завдані збитки у добровільному порядку не відшкодував, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Суд зазначає, що позивач звернувшись до суду із позовною заявою до відповідача про стягнення суми страхового відшкодування у порядку регресу, реалізував своє абсолютне право на стягнення виплаченої суми страхового відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоду і дане право не може бути обмежене через наявність договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажиром на транспорті, яким на момент настання дорожньо-транспортної пригоди були застраховані майнові інтереси відповідача. Суд звертає увагу на те, що ПАТ «СК «Українська страхова група» застрахувала відповідальність відповідача за шкоду завдану внаслідок ДТП, а у даному випадку позивач звертається до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, який не є предметом страхування за договором укладеним між ПАТ «СК «Українська страхова група» та [PERSON] Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7214,03 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору 1378,00 грн.

Outcome: approved