Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

У жовтні 2017 року Маріупольський міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення суми незаконно отриманої допомоги по безробіттю у розмірі 3225,98 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] з 30.10.2015 року перебуває на обліку в центрі зайнятості як безробітна та отримувала допомогу по безробіттю. Однак під час реєстрації в Маріупольському міському центрі зайнятості надала недостовірні дані, а саме приховала факт трудових відносин з 17.07.2007 року по 31.08.2007 року та з 01.07.2008 року по 31.08.2008 року з ДБ «Центр опіки», яке є останнім місцем роботи та не надала відповідні документи, що впливають на умови виплати відповідачеві матеріального забезпечення на випадок безробіття. У зв'язку з тим, що відповідач надала недостовірні дані, допомога по безробіттю у загальній сумі 3225,98 грн., отримана нею у період з 30.10.2015 року по 11.09.2017 року, підлягає поверненню. Відповідач отриману допомогу добровільно не повернула. У звязку із цим, посилаючись на положення ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», статтю 1166 ЦК України, просить стягнути незаконно одержану допомогу по безробіттю з 30.10.2015 року по 11.09.2017 року в сумі 3225,98 грн. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явилася з невідомих причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 30 жовтня 2015 року [PERSON] звернулася до Маріупольського міського центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітної з виплатою допомоги по безробіттю, відповідно до Законів України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, в якій вказала, що ознайомлена із правами та обовязками, передбаченими даними законами. Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 04.11.2015 року № НТ 151104 на підставі ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" відповідачу надано статус безробітної та з 06.11.2015 року за наказом № НТ 151106 від 06.11.2015 року призначена допомога по безробіттю. Маріупольським міським центром зайнятості було проведено розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації від 13.02.2009 р. № 60/62 (надалі - Порядок), за результатами якого складено акт від 14 вересня 2017 року № 1203, яким встановлено, що [PERSON] під час реєстрації в Маріупольському міському центрі зайнятості надала недостовірні дані, а саме приховала факт трудових відносин з 17.07.2007 року по 31.08.2007 року та з 01.07.2008 року по 31.08.2008 року з ДБ «Центр опіки», яке є останнім місцем роботи, що підтверджується трудовою книжкою серії АА № 646541, виданої 16.07.2007 року на імя [PERSON] Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 12 вересня 2017 року № НТ 170912 припинено реєстрацію [PERSON] як безробітної та виплату їй допомоги по безробіттю. Наказом Маріупольського міського центру зайнятості від 14 вересня 2017 року № НТ 170914 прийнято рішення про повернення сум незаконно отриманого матеріального забезпечення на випадок безробіття за період з 30 жовтня 2015 року по 11 вересня 2017 року в сумі 3225,98 грн. Позивачем вживалися заходи щодо досудового врегулювання спору та на адресу відповідача направлявся лист від 14.09.2017 року № 10-6155, відповідно до якого, [PERSON] пропонувалось у добровільному порядку повернути незаконно отриману допомогу по безробіттю за період з 30.10.2015 року по 11.09.2017 року в сумі 3225,98 грн., але у добровільному порядку зазначена сума відповідачем повернута не була. Доказів сплати суми витрат з допомоги по безробіттю відповідач суду також не надала. Відповідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення», встановлено, що зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов'язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім'ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб'єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно. Згідно з частиною 1 статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» № 5067-VІ від 5 липня 2012 року особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, належать до зайнятого населення. Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України від 02.03.2000р. № 1533-III «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», допомога по безробіттю є видом забезпечення за цим Законом. За приписами до ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» встановлено, що застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Відповідно до п.3 ст.44 Закону України від 5 липня 2012 року №5067-VI «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного. Відповідно до п. 6 Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу і безробітних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №219 від 14.02.2007 у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до п.7 цього Порядку. Згідно з п. 7 Порядку рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. У відповідності до п. 9 Порядку передбачено, що рішення центру зайнятості щодо повернення коштів може бути оскаржено в центрі зайнятості вищого рівня або в судовому порядку. Відповідач не оскаржував рішень центру зайнятості. Згідно частини 3 ст.36 зазначеного Закону, сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач під час реєстрації в Маріупольському міському центрі зайнятості надала недостовірні дані, а саме приховала факт трудових відносин з 17.07.2007 року по 31.08.2007 року та з 01.07.2008 року по 31.08.2008 року з ДБ «Центр опіки», що призвело до незаконної виплати центром зайнятості допомоги по безробіттю у розмірі 3225,98 грн. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідачем не було надано суду жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, у зв'язку з чим суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню та сума виплаченого відповідачу забезпечення у вигляді допомоги по безробіттю підлягає примусовому стягненню на користь позивача. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені та при зверненні до суду його звільнено від сплати судового збору на підставі п.18 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у порядку передбаченому ст. 141 ЦПК України, він підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 1600,00 грн.

Outcome: approved