Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказала, що згідно особового рахунку 02.08.1982 року вони разом із чоловіком отримали квартиру [ADDRESS] Квартиронаймачем був її чоловік, [PERSON]. У 2002 року вона виписалася із зазначеної квартири та зареєструвалась у квартирі [ADDRESS], яку успадкувала за заповітом. У квартирі [ADDRESS] проживати її син - [PERSON], [INFO]. Проте згодом позивачка знову повернулася жити у квартиру [ADDRESS], оскільки її син захворів, потребував стороннього догляду, турботи та домашніх харчів. Вона із сином вела спільне господарство: покупала їжу, ліки, оплачувала комунальні послуги тощо. У березні 2015 року в її сина виявили туберкульоз легенів - його госпіталізували у міський протитуберкульозний диспансер, а [INFO] року він помер від гострої серцево-судинної недостатності та гострої ішемічної хвороби серця. Позивачка зазначає, що вона продовжує проживати у спірній квартирі, несе всі витрати по утриманню квартири, сплачує комунальні послуги. В копії особового рахунку [NUMBER] у цій квартирі як квартиронаймач зазначена саме [PERSON]. Квитанції на сплату комунальних платежів та судові накази про стягнення заборгованості зі сплати комунальних послуг також оформляються на її ім'я. Позивачка вважає себе членом сім'ї [PERSON], а тому просить визнати за нею право користування спірною квартирою. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та додатково пояснила, що приблизно з 2012 року вона спочатку періодично навідувала свого сина, а потім вже перевезла до нього свої речі. Син за станом здоров'я майже не працював - десь підробляв, але заробляв мало, тому віна покупала їжу, ліки, сплачувала на скільки могла комунальні послуги, вони із сином почали робити ремонт у квартирі - хотіли об'єднати ванну кімнату із туалетом, тому розібрали між ними стіну, закупили будівельні матеріали. Представник позивача [PERSON] підтримала позов у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] також підтримала позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] з позовними вимогами не погодилась та пояснила, що 02.08.1982 році був виданий ордер на вказану квартиру [PERSON] - чоловіку позивачки на проживання у спірній квартирі їхньої сім'ї. Після його смерті у 2002 році Позивачка виписалась з квартири та до 12.09.2016 року у цій квартирі був зареєстрований син позивачки - [PERSON] Після його смерті було встановлено, що у квартирі ніхто не мешкає, про що складений акт від 15.09.2016 року. Сама [PERSON] не є членом сім'ї наймача, не вселена у встановленому порядку до спірної квартири, зареєстрована в іншій квартирі, на квартирному обліку не перебуває, а тому не має права користування спірною квартирою. Від третьої особи ККП «Керуюча компанія «Приморська» надійшла заява про розгляд справи їхньої участі та про прийняття рішення на розсуд суду відповідно до діючого законодавства та наявних документів. Свідок [PERSON] пояснила, що вона знає позивачку як сусідку з квартири №24, де вона мешкала приблизно останні 4 роки разом із сином. Вони із сином мали спільний побут, вели спільне господарство. Оскільки її син хворів, позивачка його доглядала, готувала їсти, вони планували робити ремонт. Коли сина поклали до лікарні, позивачка його навідувала, возила харчі, ліки та одяг. Оскільки син не багато заробляв, а [PERSON] не вистачало заробітної плати щоб оплатити комунальні послуги, в них була заборгованість по комунальних платежах та вони мали проблеми з ЖЕКом. Свідок [PERSON] пояснила суду, що коли її брат - син позивачки, [PERSON], захворів, мати переїхала до нього жити, щоб належним чином доглядати його. Вона бачила, як [PERSON] із сином розпочинали робити ремонт у ванній кімнаті, носили до квартири будівельні матеріали. Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з наступних підстав. Згідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до особового рахунку [NUMBER] квартиронаймачем квартири [ADDRESS], є [PERSON], [INFO] на підставі ордеру №5596 від 16.10.1974 року, з 31.01.1995 року також її син - [PERSON],[INFO]. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] року (а.с. 7). Витрати з його поховання були понесені його рідною сестрою (донькою позивачки) - гр. [PERSON], про що суду позивачкою надані відповідні квитанції. Згідно особового рахунку [NUMBER] у спірній квартирі окрім вищезазначених осіб більш ніхто не зареєстрований. На підтвердження свого проживання у спірній квартирі позивачкою також надані суду копії квитанцій про сплату комунальних послуг та судові накази про стягнення з неї заборгованості з коммунальних послуг. У правових позиціях Верховного Суду України, викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012р. №10-1392/0/4-12, зазначено, що з урахуванням положень статей 64, 65 ЖК УРСР у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (частини перша і друга статті 64 ЖК УРСР). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (стаття 65 ЖК УРСР). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, яка згідно зч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Оскільки [PERSON] вселилась до спірної квартири ще у 2012 році, тобто задовго до смерті свого сина, який був зареєстрований у вказаній квартирі, постійно мешкала в ній однією сім'єю з сином - [PERSON], а впродовж всього часу проживання ніяких вимог про її виселення від сина не надходило, то суд приходить до висновку, що позивачка як член сім'ї набула рівного права користування цим жилим приміщенням. При цьому суд не приймає до уваги акт від 15.09.2016 р., складений директором департаменту міського майна, про те, що у квартирі [ADDRESS] не проживає, оскільки він складений лише зі слів сусідів квартир №№29 та 36, які безпосередньо судом не допитувались в якості свідків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що передбачено ст.1 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Оскільки спірна квартира відноситься до державного житлового фонду, то до правовідносин, які виникли між сторонами слід застосовувати вимоги ЖК УРСР, які передбачають право користування житловим приміщенням у державному житловому фонді. Відповідно до ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на ім'я якого видано ордер. Частинами 2, 4 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також інших підставах, не заборонених законом. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні. Частиною 1 ст. 65 ЖК УРСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно з частинами 1, 2 ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Окрім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.9 своїй постанови №2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. №9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Таким чином, реєстрація місця проживання позивачки у квартирі [ADDRESS] не впливає на визнання за нею права користування квартирою [ADDRESS] Згідно із ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Проте ані відповідачем, ані третьою особою не надано будь-яких доказів, які б свідчили про відсутність згоди з боку [PERSON] на проживання його матері в квартирі разом з ним або про наявність певної угоди між вказаними особами та певного порядку користування жилим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved