Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

Позивач, Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа»), звернувся 21.03.2016 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить визнати укладеним типовий договір на теплопостачання купівлі-продажу теплової енергії. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] є власником нежилого приміщення, розташованого по [ADDRESS], яке розташоване на першому поверсі багатоповерхового житлового будинку та є невід'ємною частиною системи опалення будинку. Підприємство здійснювало та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до зазначеного нежитлового приміщення. 22.01.2016 КПТМ «Криворіжтепломережа» на адресу [PERSON] направлено два проекти договору купівлі-продажу теплової енергії №5005 від 19.01.2016, зі строком дії 16.02.2008 по 31.12.2016 року. 29.02.2016 на адресу підприємства повернувся конверт з проектами даного Договору за спливом терміну зберігання. Оскільки відповідач не з'явився до позивача з метою укладення типового договору на постачання теплоенергії, позивач змушений звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (довіреність №15 від 13.01.2017 року, дійсна до 31.12.2017 року) присутньою не була, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений за зареєстрованою в установленому порядку адресою: [ADDRESS] ( за відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 03.11.2016 року), судова повістка повернулася до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений, і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В силу ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить нежиле приміщення [ADDRESS] на підставі договору дарування від 16.02.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Ситнік О.О., зареєстрованому в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 20.03.2008 року (а.с.11). З статуту КПТМ «Криворіжтепломережа» вбачається, що основним предметом діяльності комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» є виробництво та розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також для побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій і її збут (а.с.18). Підприємство має відповідні ліцензії на право виробництва теплової енергії на теплоелектроцентралях та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії. На виконання своєї мети підприємство здійснювало та продовжує здійснювати постачання теплової енергії до нежитлового приміщення [ADDRESS], яке належить на праві приватної власності відповідачу. Згідно з п. 23 Правил, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. 22.01.2016 КПТМ «Криворіжтепломережа» на адресу [PERSON] направлено два проекти договору купівлі-продажу теплової енергії №5005 від 19.01.2016, зі строком дії 16.02.2008 по 31.12.2016 (п.1.4 та 9.1). 29.02.2016 на адресу підприємства повернувся конверт з проектами даного Договору за спливом терміну зберігання (а.с.12-16). Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗУ «Про теплопостачання» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету міністрів України № 1198 від 03.10.2007 року користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі - продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією, крім підприємств, що виробляють та використовують теплову енергію для цілей власного виробництва. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. На час звернення до суду форма типового договору на теплопостачання купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією центральним органом виконавчої влади у сфері теплопостачання визначеному законом порядку не затверджувалось. Пунктом 14 Правил користування тепловою енергією передбачений обов'язок Споживача укласти з теплопостачальною організацією договір до початку подачі теплоносія до системи теплоспоживання. Але, укладання договору на постачання теплової енергії передбачено статтями 24-25 Закону України "Про теплопостачання" та є обов'язковим для сторін на підставі закону. Так, приписами статті 25 цього Закону визначено, що теплогенеруюча, теплотранспортна та теплопостачальна організації мають право, укладати договори купівлі-продажу теплової енергії із споживачами, водночас приписами статті 24 Закону встановлено, що своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії є основними обов'язками споживача теплової енергії. Укладення даного договору є обов'язковим для сторін, оскільки він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язковим для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. Тому можна розцінювати запропонований позивачем відповідачу до підписання договір, як такий що набув юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства і є обовязковим для сторін. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд задовольняє позовні вимоги позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved