Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що 16 грудня 2015 року померла її мати [PERSON], а 31 березня 2016 року помер її брат, [PERSON] Вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] та після смерті брата [PERSON] В процесі оформлення спадщини виявилося, що квартира [ADDRESS] , яка є спадковим майном, перебуває під арештами. В подальшому, з метою зняття арештів з квартири та оформлення своїх спадкових прав, вона звернулася до Чернівецького міського ВДВС із вимогою про припинення виконавчого провадження та зняття арештів із зазначеного нерухомого майна та листом від 18 січня 2017 року її було повідомлено про те, що всі виконавчі провадження, в яких боржником виступав [PERSON], [INFO], було завершено у звязку із фактом його смерті. Виконавчих проваджень щодо [PERSON] не зареєстровано. Однак виявилося, що постановою Інформюсту від 14.03.2011 року було накладено ще один, в ході виконавчого провадження, ще за життя її брата та державним виконавцем Новіковим О.П. було допущено помилку в написанні прізвища брата, а саме арешт накладено на майно «Єщурина» замість правильного «Єщуріна», у звязку із чим заявлено до Чернівецького МВ ДВС вимогу про зняття вищевказаного арешту, однак листом від 10.02.2017 року у знятті зазначеного арешту було відмовлено і розяснено право на звернення суду. Посилаючись на вказане, просила зняти арешт з квартири [ADDRESS], який був накладений 14.03.2011 року, у звязку із смертю боржника [PERSON] Позивачка у судове засідання не зявилася, від неї через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутності. Також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила про їх задоволення. Відповідач та третя особа у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причину своєї неявки суду не повідомили. Так, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. \~\~\~\~ Тому, ураховуючи вказане, а також наявність згоди позивача на проведення заочного розгляду даної справи, суд вважає за можливе на підставі ст. 224 ЦПК України розглянути вказану справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказах. При цьому, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з огляду на наступне. Так, відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому Цивільно-процесуальним кодексом звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, положеннями\~ст. 11 ЦПК України\~визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно вимог ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Як убачається з матеріалів справи, 16 грудня 2015 року померла мати позивачки - [PERSON], а 31 березня 2016 року помер її брат, [PERSON] (а.с. 6, 8), після сметрі яких відкрилась спадщина на все належне їм на момент смерті майно, зокрема на квартиру [ADDRESS], яка входить до спадщини та перебуває під арештами. При цьому, єдиним спадкоємцем після смерті матері [PERSON] та після смерті брата [PERSON] є позивач, яка у звязку із наявністю арештів позбавлена можливості оформити свої спадкові права на вищевказану квартиру. Також з матеріалів справи убачається, що позивачка з метою оформлення своїх спадкових прав та зняття відповідних арештів з нерухомого майна, звернулася до Чернівецького міського ВДВС із вимогою про припинення виконавчих проваджень та зняття арештів із зазначеного нерухомого майна й відповідно листом від 18 січня 2017 року її було повідомлено про те, що всі виконавчі провадження, в яких боржником виступав [PERSON], [INFO], завершено у звязку із фактом його смерті, що також підтверджено копіями постанов державного виконавця. При цьому, будь-яких виконавчих проваджень щодо [PERSON] не зареєстровано (а.с. 21). Разом з тим, в подальшому виявилося, що постановою Інформюсту від 14 березня 2011 року на спірну квартиру було накладено ще один арешт, де державним виконавцем Новіковим О.П. допущено помилку в написанні прізвища брата, а саме арешт накладено на майно «Єщурина» замість правильного «Єщуріна». Також з матеріалів справи убачається, що з метою зняття вищевказаного арешту вона звернулася до Чернівецького МВ ДВС заяву із відповідною вимогою про зняття вищевказаного арешту (а.с. 22), однак листом від 10.02.2017 року у знятті зазначеного арешту було відмовлено та розяснено право на звернення до суду (а.с. 23). Так, згідно з нормою\~ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у\~ст. 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживає разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України). Крім того, часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2ст.1220\~ЦК України). Також слід зазначити, що положеннями \~ст. 60\~Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що позивач 2 лютого 2017 року звернувся до виконавчої служби із заявою про зняття арешту з нерухомого майна та відповідно до листа-відповіді від 10 лютого 2017 року його було повідомлено, що питання про зняття арешту може бути вирішено в судовому порядку (а.с. 22-23). Крім того, відповідно до ч.1\~ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч.2\~ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Згідно ч.5\~ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд та вжити усіх заходів щодо оформлення своїх спадкових прав, а тому з огляду на те, що усі виконавчі провадження були закінченні у звязку із смертю боржника, підстави для продовження обтяження на майно суд не вбачає. За таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved