Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в будинковолодінні [ADDRESS] Заявлений позов обґрунтовувала тим, що вона є власником житлового будинку по [ADDRESS] що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за Заповітом від 09 жовтня 2015 року. Згідно з довідкою Загвіздянської сільської ради об'єднаної територіальної громади від 17 жовтня 2018 року № 2166/1, в даному будинку зареєстровані її дочка [PERSON] та відповідачі по справі [PERSON], який ще в 2015 році виїхав на постійне місце проживання за кордон, а також [PERSON], яка більше року не проживає за зареєстрованою адресою. На даний час [PERSON] фактично проживає в Російській Федерації і не має наміру повертатися для проживання в дім позивачки, [PERSON], вже тривалий час не з'являється за адресою реєстрації, а фактичне місце проживання позивачу невідомо. Будь-який контакт з відповідачем [PERSON] та позивачем по справі втрачено. Формальна реєстрація відповідачів в будинку створює для позивачки певні труднощі в користуванні будинком та виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг які не надаються а нараховуються за ними, чим об'єктивно порушуються права позивача. Представник позивачки, адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі, а справу слухати у його відсутності. Відповідачі, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явилися повторно, не повідомили суд про причини неявки та не подали відзиву. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Як, вбачається з свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.10.2015 року, виданого Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою, нотаріус Колтун С.В. житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] належить на праві приватної власності з часткою 1/1 - [PERSON]. Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 746292826258. Згідно довідки Загвіздянської сільської ради об'єднаної територіальної громади від 10 грудня 2018 року № 2792/1, у даному будинковолодінні за адресою [ADDRESS] [PERSON] станом на 01.12.2018 року не проживає (підстава свідчення сусідів [PERSON]) та [PERSON] станом на 01.12.2018 року не проживає (підстава свідчення сусідів [PERSON] та [PERSON]). Як, зазначено в письмових поясненнях свідка [PERSON] від 26.11.2018 року, яка є сусідкою [PERSON], остання стверджує, що [PERSON] та [PERSON] за адресою: за адресою [ADDRESS] тривалий час фактично не проживають. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 81 ЦПК Україн на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що реєстрація [PERSON] та [PERSON] в будинковолодінні по [ADDRESS], яка належить [PERSON], створює перешкоди у здійсненні нею права власності вільного користування і розпорядження вказаним будинком, а тому його слід поновити. З огляду на викладене суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, так як відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням в будинковолодінні по [ADDRESS], оскільки без поважних на те причин не проживають за місцем реєстрації вже більше одного року. Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 391 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 10, 12, 77-80 ЦПК України, ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved