Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

У грудні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS], та зняти їх з реєстрації місця проживання за цією адресою. В обґрунтування позову зазначав, що на підставі свідоцтва про право власності він є власником вказаного житлового будинку. У цьому будинку зареєстровані відповідачі у справі: [PERSON] - з 09 вересня 2009 року та [PERSON] - з 22 червня 2011 року, які не є членами його сім'ї, з дня реєстрації вони у належному йому будинку не проживають більше одного року, їхні речі у будинку відсутні, тому згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України відповідачі втратили право користування цим житлом. Реєстрація їх місця проживання у будинку порушує його права володіння і користування належним йому майном. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що позов підтримує, просила суд розглянути справу за її відсутності. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] у судове засідання не з'явилися повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання, про причини неявки суд вони не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надходили. Третя особа:Відділ реєстрації місця проживання Великодимерської селищної ради Броварського району Київської області у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що проти ухвалення рішення на користь позивача не заперечує, просила суд розглянути справу за їхньої відсутності. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ч. ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 квітня 2006 року належить житловий будинок [ADDRESS]. Із довідки № 3697 від 17 листопада 2016 року, виданої Великодимерською селищною радою Броварського району Київської області, вбачається, що у даному житловому будинку зареєстровані [PERSON], 1963 р.н., і [PERSON], 1993 р.н., але не проживають. Із акта обстеження зазначеного житлового будинку від 17 листопада 2016 року, складеного депутатом Великодимерської селищної ради Броварського району Волошиним В.І., видно, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані у належному позивачу [PERSON] зазначеному житловому будинку, однак з моменту реєстрації і по даний час за вказаною вище адресою вони не проживають, їхні особисті речі у будинку відсутні. Факт реєстрації відповідачів у цьому будинку підтверджується також інформацією наданою Відділом адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області, та довідкою форми № 3, виданою 17 листопада 2016 року Великодимерською селищною радою Броварського району № 3699, з яких видно, що відповідачі [PERSON] і [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS], з 09 вересня 2009 року та 22 червня 2011 року відповідно. У ст. 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Факт непроживання відповідачів [PERSON] і [PERSON] більше одного року без поважних причин у житловому будинку [ADDRESS], який на праві власності належить позивачу [PERSON], знайшов своє підтвердження в суді. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved