Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 21.05.1983 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у виконавчому комітеті Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис №7. Від шлюбу неповнолітніх дітей не має. Позивачка просить розірвати шлюб посилаючись на те, що протягом останніх десяти років подружні стосунки з відповідачем погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до їх фактичного припинення. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сімю і плани на життя. Відповідач своєю поведінкою принижує її як дружину, часто вчиняє сварки, дебоші, здійснює фізичне та психологічне насильство. Позивачка не бажає в подальшому підтримувати подружні стосунки з відповідачем. Позивачка та її представник [PERSON] в підготовчому судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задоволити. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, про день, час ті місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно телефонограми [PERSON], яка надійшла суду, останній просив розгляд справи проводити у його відсутності, позовні вимоги визнав та погодився на розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позовних вимог не встановлено. Відповідно до ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії І-БВ №179987 сторони по справі зареєстрували шлюб 21.05.1983 року у виконавчому комітеті Оженинської сільської ради Острозького району Рівненської області, актовий запис №7. Також судом встановлено, що взаємини між сторонами зіпсувалися, внаслідок чого вони втратили спільні інтереси та припинили подружні стосунки. З огляду на викладене вище, суд не вбачає підстав для вжиття заходів щодо примирення сторін та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, являється порушенням їх права на повагу до сімейного життя, що розцінюється судом як таке, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховує положення ч.1 ст.142 ЦПК України, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв'язку з викладеним, поверненню позивачці з державного бюджету підлягають 352,40 гривень судового збору, а також стягненню з відповідача на користь позивачки 352,40 гривень судового збору. Згідно положень ч.3 ст.7 Закону "Про судовий збір" повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики. Відповідно до ст.ст. 105, 109, 110, 112-114 Сімейного кодексу України, ст.ст. 12, 13, 81, 133, 141, 142, 200, 206, 259, 265 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved