Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, з таким обгрунтуванням. 12.04.2000 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований Голятинською сільською радою Міжгірського району Закарпатської області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 5. У сторін від шлюбу народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який є вже повнолітнім, син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] .. Спільне сімейне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження погляді на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Відповідач часто зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим в сім`ї постійно виникали сварки, конфлікти, що створювало обстановку неможливості подальшого спільного проживання і негативно впливало на виховання дітей. Фактично шлюбні відносини між ними припинені і вона вважає, що подальше збереження сім`ї та спільне проживання стало неможливим. На даний час між позивачкою та відповідачем не досягнуто з годи з приводу матеріального утримання їх двох неповнолітніх дітей, тому позивачка просить розірвати шлюб з відповідачем та присудити стягувати аліменти з відповідача на утримання неповнолітніх дітей. Згідно ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12.01.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу [PERSON] надано строк для подання відзиву на позов [PERSON] та заперечення щодо розгляду справи без виклику сторін. Позивачка станом на 02.03.2021 року не подала суду заяву про відмову від позову або залишення її позову без розгляду, закриття провадження тощо. Відповідач, у встановлений судом строк, відзив на позов не подав. Ухвала суду про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, разом з позовною заяву [PERSON] не вручена відповідачу з тих причин, що згідно відмітки пошти «адресат відсутній за зазначеною адресою». Однак, два рази своєчасно і належно повідомлявся про час і місце розгляду справи через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет на веб-сайті: http://mg.zk.court.gov.ua та відомлення. Дослідивши матеріали справи, вивчивши зміст позовних вимог, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 12 квітня 2000 року виконкомом Голятинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, про що зроблений відповідний актовий запис за № 5. Прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини " [PERSON] ". Позивачка в позовній заяві зазначила, що спільно у шлюбу з відповідачем не проживає, шлюбних відносин та стосунків з ознаками сім`ї не підтримують. Дана обставина відповідачем не заперечена. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу та просить не вживати заходів для примирення у шлюбі. З врахуванням позиції позивачки та відповідача, який не подав суду заяву про вжиття заходів судом для примирення у шлюбі, часу протягом якого сторони спільно не проживають, суд вважає за недоцільним вживати заходів для примирення сторін у шлюбі. Згідно ч.1 ст.24 СК України шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. За наведених обставин, суд, вважає, що відновлення шлюбу між сторонами є неможливим, оскільки жодна сторона не бажає примирення у шлюбі. Встановлене дає підстави визнати, що подружнє життя сторін фактично припинене і застосувати ст.ст.112, 113 СК України. За таких обставин суд констатує, що шлюб між сторонами фактично розпався, а тому є законні підстави для задоволення позову в частині розірвання шлюбу [PERSON] .. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 рокута набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7,8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено , що від спільного проживання у шлюбі з відповідачем позивачка народила трьох дітей, відповідач не оспорив батьківство, ухиляється від утримання неповнолітніх дітей, чим порушує вищезазначену норму сімейного законодавства. Визначаючи розмір аліментів, суд бере до уваги обставини, що позивачка [PERSON] утримує двох неповнолітніх дітей, відомості про місце праці відсутні, та враховуючи те, що відсутні відомості про матеріальний стан відповідача, заперечень щодо заявленного позову ним не подано, а тому суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення аліментів слід задовольнити, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання двох неповнолітніх синів в частці в розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісячно, і до досягнення дітьми повноліття, взявши при цьому до уваги прожитковий мінімум для дітей відповідного віку, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та те, що обов`язок утримувати дітей покладено на обидвох батьків (ст.180 СК України). Даний розмір аліментів відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати підлягають до стягнення з відповідача у доход держави та на користь позивачки, відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved