Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-17 00:00:00

Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 14 травня 1988 року відділом РАЦС Бердянського міськвиконкому Запорізької області. Мають дитину - [PERSON], [INFO]. В червні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи що спільне життя з відповідачем не склалось через надмірне захоплення ним гральними автоматами. Строк на примирення просить не надавати, оскільки неодноразово намагалася зберегти сім'ю, але відповідач не змінив свого ставлення до неї. Спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, не заявляє. Син є повнолітнім та проживає окремо. В судове засідання [PERSON] не з'явилася, надала заяву про слухання справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, про що в матеріалах справи містяться конверти, повернуті до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», заяв про слухання справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи до суду не надав. Заперечень проти позову також не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , що беруть участь у справі. Як встановлено судом, сторони з 14 травня 1988 року перебувають у зареєстрованому шлюбі та мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу, про народження дитини. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Суд приймає до уваги викладені позивачем обставини щодо неможливості подальшого сумісного проживання та збереження шлюбу. Заходи, вжиті судом для примирення сторін і збереження шлюбу, результату не мали. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Outcome: approved