Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-02 00:00:00

Представник Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» звернувся до Московського районного суду м. Харкова із заявою про продовження примусової госпіталізації стосовно [PERSON] на підставі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Заява обґрунтована тим, що 12 серпня 2020 року о 21 годині 30 хвилин до КПН ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня №3» був госпіталізований [PERSON] на загальних умовах на підставі направлення про госпіталізацію, яке було видане лікарем-психіатром БШД № 204 [PERSON], який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження або лікування, у зв`язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих; його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби; суттєву шкоду його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 16.01.2020 до [PERSON] застосовано госпіталізацію у примусовому порядку у закладі надання психіатрічної допомоги. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2021 року [PERSON] була продовжена госпіталізауція у примусовому порядку у закладі з надання психіатрічної допомоги. 02 грудня 2021 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП ХОР «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3», яка дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, в формі шизофренії, паронаїдної форми, безперервного типу перебігу, внаслідок якого є безпорадним і не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, не може купити продукти та приготувати собі їжу, здійснювати у повному обсязі самостійно гігієнічні процедури, забезпечити належний стан житла, приймати регулярно ліки. За вказаних обставин, комісія дійшла висновку, що має місце необхідність продовження госпіиталізації у психіатрічний заклид в умовах стаціонару без згоди [PERSON] . У судовому засіданні представник заявника - лікар-психіатр пояснив, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад в формі шизофренії параноїдної форми безперервного типу перебігу, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. [PERSON] потребує безперервного нагляду і допомоги, оскільки не може самостійно задовольняти основні життєві потреби, не може купити продукти та приготувати собі їжу, здійснювати у повному обсязі самостійно гігієнічні процедури, забезпечити належний стан житла, приймати регулярно ліки. У зв`язку з наведеними обставинами може бути спричинено суттєвої шкоди його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, а тому [PERSON] потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар. Особа, стосовно якої вирішується питання про продовження примусової госпіталізації до психіатричного стаціонару, [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти продовження стосовно нього примусової госпіталізації у психіатричний стаціонар, зазначив, що бажав би поїхати додому, також зазначив, що його матір та вітчим померли. Прокурор у судовому засіданні заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» підтримав та просив її задовольнити. Представник особи, стосовно якої розглядається заява - адвокат Найдьонова О.Г. у судовому засіданні підтримала позицію особи, інтереси якої вона представляє в даному цивільному провадженні, вважає, що [PERSON] може проходити лікування амбулаторно. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до запису лікаря - психіатра [PERSON], [PERSON] був доставлений з дому БШД № 204 із тяжким психічним розладом, який обумовлює його небезпеку для себе та оточуючих; безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби, що суттєво шкодить його здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану, у разі якщо особі не буде надана психіатрична допомога.. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16.01.2020 у справі № 643/597/20 застосовано стосовно [PERSON] , [INFO] , госпіталізацію у примусовому порядкудо психіатрічного закладу на строк не більше 6 місяців. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2021 у справі №643/12027/21продовжено стосовно [PERSON] , [INFO] , примусову госпіталізацію у психіатрічний стаціонар в умовах психіатричного закладу. Відповідно до акту психіатричного огляду особи, госпіталізованої до психіатрічного закладу у примусовому порядку згідно зі ст. 14 ЗУ "Про психіатрічну допомогу" від 02 грудня 2021 року № 21/5728, складеного у складі комісії: в.о. заступника генерального директора Герасимова Б., завідувача психіатрічного відділення № 14 - Світличної О., лікаря-психіатра психіатрічного відділення № 14 - Собакара А., [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі шизофренії, параноїдної форми з безперервним типом перебігу, внаслідок якого на даний час є безпорадним і не може самостійно задовольнити основні життєві потреби (не може купити продукти, планувати бюджет та приготувати собі їжу, здійснювати у повному обсязі самостійно гігієнічні процедури, забезпечити належний стан житла, приймати регулярно ліки), за своїм психічним станом потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Підпунктом «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожному гарантується право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім законного затримання осіб, серед іншого, для законного затримання психічнохворих, відповідно до процедури, встановленої законом. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод (п. 79, 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07). У параграфі 39 рішення у справі «Вінтерверп проти Нідерландів» від 24 жовтня 1979 року Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що за виключенням випадків крайньої необхідності, людина не повинна позбавлятися свободи до тих пір, доки не буде переконливо доведено, що вона дійсно є душевнохворою. Сама сутність того, в чому потрібно переконати компетентні державні органи - наявність психічного розладу, - вимагає об`єктивної медичної експертизи. З огляду на вимоги процесуального закону та відповідно до ст. 14 - 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» рішення про надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку приймається виключно судом. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплено презумпцію психічного здоров`я, відповідно до якої кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. Презумпція психічного здоров`я є неспростовною, тобто вважається юридичним фактом, допоки не буде спростованою на підставах та в порядку, передбачених Законами України. До настання такого спростування вказана презумпція діє, оскільки вона передбачена Законом, і не потребує встановлення судом. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначено, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в закладі з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з часу госпіталізації з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник закладу з надання психіатричної допомоги повинен направити до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в закладі з надання психіатричної допомоги проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» тяжкий психічний розлад - розлад психічної діяльності (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), який позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку. Згідно з ч. 2 - 5 ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу» виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного розладу, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов`язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку. При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом. Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону. Рішення, прийняте лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів при наданні психіатричної допомоги, викладається у письмовій формі та підписується лікарем-психіатром або комісією лікарів-психіатрів. У заяві про продовження примусової госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку зазначено, що у [PERSON] наявний тяжкий психічний розлад, в результаті чого він становить небезпеку для себе і оточуючих, є безпорадним та не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, а тому потребує продовження примусової госпіталізації в психіатричному стаціонарі згідно зі ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Оскільки хворий є безпорадним, не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби внаслідок наявного в нього тяжкого психічного розладу у формі шизофренії, параноїдної форми безперервного типу перебігу, йому рекомендовано продовжити примусову госпіталізацію в психіатричний стаціонар згідно із ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Отже, зважаючи на досліджені судом обставини справи, а саме те, що хворий не здатний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, є безпорадним, пояснень інших учасників, суд доходить остаточного висновку, що наявні обов`язкові з огляду на вимоги ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» підстави для ухвалення рішення про надання особі психіатричної допомоги без її усвідомленої згоди, продовження такої госпіталізації є доцільною та відповідає її інтересам, тому заяву представника Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласна клінічна психіатрична лікарня № 3» слід задовольнити. Судові витрати розподілу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: approved