Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

У вересні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом про визнання права власності в порядку спадкування на ј частку квартири [ADDRESS] . В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що [INFO] помер її батько. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] , яка знаходилась у частковій приватній власності: батька позивача - [PERSON] - 1/3 частка квартири; його дружини [PERSON] - 1/3 частка квартири; сина його дружини - [PERSON] - 1/3 частки квартири. 01.03.2017р. батько позивача- [PERSON] склав заповіт на її користь та заповів все своє нерухоме та рухоме майно. Вдова батька [PERSON] відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку спадщини половину від того, що вона отримала б за законом. За законом вона б отримала 1/6 частку квартири, у зв`язку з укладанням заповіту, вона має право на 1/12 частку спадщини. Позивач, як спадкоємиця за заповітом має ѕ частки від 1/3 частки квартири (1/3 :3/4 =3/12) , 1/12 частка - 8,33 %, 3/12 частки - (8.33х3) =24,99 %. Таким чином, частка позивача складає ј частину квартири [ADDRESS] . [PERSON] після смерті батька не забажала в добровільному порядку розподілити спадкове майно, оскільки інша спадкоємиця [PERSON] відмовляється надавати правовстановлюючі документи, технічний паспорт на квартиру позивач не може прийняти спадщину , що залишилася після смерті батька [PERSON] та оформити свідоцтво про право на спадщину. Просить позов задовольнити. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.09.2020р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 12.05.2021р. закрито підготовче судове засідання та призначено розгляд справи по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи. Просила розглядати справу без її участі та просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у задоволенні позову. Надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що свідоцтво про право власності на квартиру втрачено, однак свідоцтво було викрадене самою позивачкою для перешкоджання оформлення спадщини. На даний момент нею оформлено дублікат свідоцтва про право власності на квартиру та даний аспект не був перешкодою для оформлення спадщини. Заповіт, який складено на ім`я позивача є сумнівним, оскільки [PERSON] про наявність даного заповіту не повідомляв та все життя вказував, що квартира залишиться їй та її сину. Перед смертю чоловік зазнав значного впливу зі сторони позивача з негативної сторони та укладання даного заповіту є результатом примусу, оскільки дії померлого за життя не відповідають фактичним обставинам та факту наявності заповіту. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [INFO] помер [PERSON] , [INFO] /а.с.8/. Судом встановлено, що [PERSON] є донькою померлого/а.с.55/. [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про право власності від 04.03.1997р. квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] - 1/3 частина; [PERSON] - 1/3 частина ; [PERSON] - 1/3 частина/а.с.3, 72/. [PERSON] за життя склав заповіт посвідчений державним нотаріусом КМНО від 01.03.2017р. відповідно до якого заповідав [PERSON] все своє майно (як рухоме, так і нерухоме), де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право /а.с.52/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина. 05.06.2018 року позивач [PERSON] звернулась із заявою до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, після смерті свого батька [PERSON] /а.с.49/. 03.07.2018р. відповідач - [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини на належну їй обов`язкову частку в спадщині згідно ст. 1241 ЦК України та в заяві зазначила, що їй відомо про заповіт складений на ім`я [PERSON] /а.с.61/. Згідно ст.ст.1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1,3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч. 1,2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК України, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. За згодою особи, яка має право на обов`язкову частку у спадщині, належна їй частка визначається з майна, не охопленого заповітом. У разі незгоди ця частка визначається з усього складу спадщини. Зазначене узгоджується з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», в якому судам роз`яснено, що при визначенні розміру обов`язкової частки в спадщині враховуються всі спадкоємці за законом першої черги. Судом встановлено, що [PERSON] є дружиною покійного [PERSON] та має право на обов`язкову частку в спадщині згідно ст. 1241 ЦК України. Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Стаття 392 ЦПК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1,3 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори від 23.10.2019р. [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю документа, який підтверджує право власності на майно померлого/а.с.88/. Судом встановлено, що оскільки за заповітом позивач має отримати 1/3 частку спірної квартири, однак відповідач [PERSON] має право на обов`язкову частку спадщини половину від того, що вона отримала б за законом, а саме 1/12 частку спадщини, тому суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] , яка має право на ј частину квартири (1/3 : ѕ = 3/12). Також, враховуючи той факт, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, а на користь позивача померлим [PERSON] було складено заповіт, з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Outcome: approved