Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

Представник позивача звернувся у березні 2015 року до суду з позовом до [PERSON] про стягнення в порядку регресу 51034 грн. 00 коп. основного боргу та судових витрат по справі, посилаючись на те, що 20.12.2011 р. [PERSON] керував автомобілем «FORD» державнй номерний знак [NUMBER] та з його вини була скоєна дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «TOYOTA» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Вина відповідача в скоєнні дорожньо - транспортної пригоди підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 30.02.2012 року. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до заключення експерта складає 160939,99, в тому числі 20 % ПДВ. Крім того зазначає, що відповідач на дату дорожньо - транспортної пригоди не виконав вимогу ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961 та не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів. 22.02.2012 року [PERSON] скориставшись своїм правом звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, оскільки відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Представник позивача в судове засідання не з'явився, прохає розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи у встановленому законом порядку повідомлений про час та місце розгляду справи. До висновку про належне повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи суд приходить, виходячи з наступного. Судові повістки-виклики в судове засідання на ім'я відповідача направлялись судом за місцем реєстрації місця проживання, які повернулись до суду без вручення відповідачу за закінченням терміну зберігання. Відповідно до п. 99 правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270, рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім'ї за умови пред'явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв'язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Оскільки відповідачу судові повістки, направлені судом на його ім'я за адресою, за якою зареєстроване його місце проживання, не одержані, повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та правовідносини сторін, приймаючи до уваги відсутність підстав для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача з ухваленням заочного рішення. Відповідач в судові засідання 07.05.2015 року та 22.05.2015 року не з'явився, доказів поважності причин неявки в судове засідання не надав, в зв'язку з чим по справі постановлене заочне рішення відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.12.2011 р. [PERSON] керував автомобілем «FORD» державний номерний знак [NUMBER], з його вини була скоєна дорожньо - транспортна пригода, в результаті якої був пошкоджений автомобіль «TOYOTA» державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON], який належить [PERSON] на праві власності. Вина відповідача у скоєнні вищезазначеного ДТП підтверджується постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 03.02.012 року ( а.с.5). 22.02.2012 року [PERSON] скориставшись своїм правом звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з відповідною заявою, оскільки відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння ДТП [PERSON] не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( а.с.6). Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров'ю та майну третіх осіб під час дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з пп. а) п. 41.1 ст. 41 вищезазначеного ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, зазначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається з матеріалів справи, у зв'язку з настанням страхової події, передбаченої пп. а) п.41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ, 12.09.2011 року, здійснило виплату відшкодування потерпілій особі - [PERSON] та згідно довідки про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих особа, яка має право на відшкодування шкоди [PERSON] у розмірі 50000,00 грн, що підтверджується наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, копією платіжного доручення ( а.с. 7-10). Крім того, МТСБУ згідно п. 40.3 ст. 40, п. 41.4 ст. 41 вищезазначеного ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», понесло додаткові витрати, пов'язані з оплатою послуг аварійного комісара, розмір яких склав 1034,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 33). Ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інше не встановлено законом. Пунктом 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно п. 26 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. У зв'язку з вищевикладеним, оскільки МТСБУ виконало покладений на нього ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язок з відшкодування шкоди, заподіяної потерпілій особі з вини власника транспортного засобу, яка не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 51034,00 грн. в порядку регресу, знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 510,34 грн . На підставі викладеного,

Outcome: approved