Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 20.09.2021 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання. Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачу надані послуги з центрального опалення і гарячого водопостачання в квартиру [ADDRESS] , за період з 01.12.2016 по 01.08.2021 існує заборгованість в розмірі 24638,75 грн. Крім того вважає, що відповідно до ст. 625 ЦК України відповідач має сплатити вказану суму боргу із врахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних. В своїй позовній заяві просив стягнути з відповідача заборгованість за послуги теплопостачання, отримані за адресою [ADDRESS] , з врахуванням індексу інфляції та 3 % річних в сумі 29230 грн. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21.09.2021 відкрито провадження в даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про час, дату та місце розгляду. Відзив на позовну заяву відповідачем не подавався. Представник позивача подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, але подавала до суду свої письмові заперечення на позовну заяву, в яких зазначала, що з позовом не погоджується, вважає, що позовні вимоги пред`явлені з пропуском строків позовної давності, а норми ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню на правовідносин з надання житлово-комунальних послуг. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в період з 01.12.2016 по 01.08.2021 надавав послуги з теплопостачання за адресою: [ADDRESS] , але плата за послуги в повному обсязі не вносилася, існує заборгованість за вказаний період в розмірі 24638,75 грн. При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач це фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 23.11.2016 є власником квартири [ADDRESS] , за вказаною адресою знаходиться на реєстраційному обліку, в силу норм п. 6) ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є споживачем житлово-комунальних послуг за вказаною адресою. Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги. Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Оскільки відповідач покладені на неї як на споживача обов`язки належним чином не виконувала, за отримані послуги не сплачувала, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання за період з 01.12.2016 по 01.08.2021 в розмірі 24638,75 грн. за мінусом сплачених відповідачем коштів після подачі позовної заяви до суду. Зокрема, з наданих відповідачем кив танців вбачається, що було сплачено: -25.10.2021 кошти в розмірі 1000 грн як заборгованість за період з 01.04.2021 по 30.04.2021; -15.07.2021 кошти в розмірі 3000 грн як заборгованість за період з 01.01.2021 по 31.04.2021; -12.07.2021 кошти в розмірі 1000 грн як заборгованість за період з 01.02.2021 по 28.02.2021; -11.10.2021 кошти в розмірі 1000 грн. як заборгованість за період з 01.03.2021 по 31.03.2021. З наданого до суду позивачем розрахунку вбачається, що сплачена 15.07.2021 сума коштів в розмірі 3000 грн врахована позивачем при зверненні до суду. Отже, розмір не врахованої позивачем суми, яка була сплачена відповідачем, складає 3000 грн. Тому з відповідача на кошт позивача підлягає стягненню сума заборгованості за вказаний період в розмірі 21638,75 грн (24638,75 грн 3000 грн). При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з наступного. Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Частиною 2 ст.\~625\~ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 10 ч. 2 ст.\~7\~Закону України «Про\~житлово-комунальні\~послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань. Згідно з ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903\~ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена ст.\~7\~Закону України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України. На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з врахуванням індексу інфляції та 3% річних. Тому з відповідача на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" підлягає стягненню сума заборгованості за послуги теплопостачання, отримані за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.12.2016 по 01.08.2021 в розмірі 21638,75 грн та 3 % річних в сумі 1425,92 грн, нарахований індекс інфляції в розмірі 3165,33 грн, а всього 26230 грн. Посилання відповідача [PERSON] на пропуск позивачем строків позовної давності не заслуговує на увагу. За нормами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно зі ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Судом встановлено, що відповідачем було здійснено часткові оплати за отримані послуги в період з лютого 2017 року по серпень 2021 року на суму 40565,37 грн, а також після пред`явлення позову до суду. Отже, строк позовної давності було перервано неодноразово. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати в розмірі 2270 грн.

Outcome: approved