Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

Представник позивача [PERSON] [PERSON] звернулась до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Добропільська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі, які є дітьми позивача, проте вони вже тривалий час в квартирі не проживають, не оплачують комунальних послуг та не беруть участь в її утриманні. На теперішній час позивач має намір розпорядитися своєю квартирою на власний розсуд, але в ньому зареєстровані відповідачи. Представник позивача зазначає, що згідно акту обстеження від 12.10.2020 року, складеного в.о. голови ОСББ «Рубікон» Ключніковим О.В., встановлено, що гр.-ни [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] за вказаною адресою не мешкали та не мешкають. Представник позивача також вказує, що позивачу невідоме місце перебування відповідачів. На підставі викладеного представник позивача просила визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до\~протоколу\~автоматизованого\~розподілу справи\~між\~суддями\~від 19.10.2020\~року\~справу\~передано на\~розгляд\~судді\~Хоменко Д.Є. Ухвалою судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Хоменко Д.Є. від 02.11.2020 року було відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено до підготовчого судового засідання, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву. В строк, встановлений судом, відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. Згідно розпорядження керівника апарату Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 01.12.2020 року № 467 було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №227/4170/20 року через відрядження судді Хоменко Д.Є. до іншого суду строком на один рік. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2020 року вказану цивільну справу було передано на розгляд судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області Корнєєвій В.В., яка прийняла вказану справу до свого провадження ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2020 року та призначила справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 23.02.2021 року підготовче провадження в справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду цивільної справи повідомлялись належним чином, від представника позивача Абдунової Д.О., яка діє в інтересах позивача на підставі довіреності від 11.08.2019 року (з проставленням апостилю нотаріусом Мельман Д. 12.08.2019 року за № 114426/3), в матеріалах справи міститься заява з проханням провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення. Представник третьої особи надав до суду заяву з проханням провести розгляд справи без його участі, від позивача та відповідачів жодних заяв або доказів поважності неявки до суду не надходило. З урахуванням ч. 2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до\~ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. На підставі\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за умови належного повідомлення відповідача про дату, час та місце судового засідання, неявки останнього в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, неподання ним відзиву і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених вимог Закону, суд вбачає за можливе розглянути справу без відповідача і винести заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши всі докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимоги, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія договору купівлі-продажу квартири від 31.05.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. та зареєстрованого в реєстрі за № 1027, а також копія Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 182751413, сформованого 27.09.2019 року приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області Молодняк Л.П. (а.с. 6-7, 8). В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить копія витягу з домової книги (а.с. 10-11) та довідка № 16.01-08/5231, видана 12.10.2020 року Відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області (а.с. 9). Представником позивача було надано до суду також акт обстеження від 12.10.2020 року, складений комісією з обстеження ОСББ «Рубікон» в складі в.о. голови Ключнікової О.В. та Юрчак Н.М., Мяснікової І.А., [PERSON] , з якого вбачається, що в квартирі, розташованій за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано три особи: [PERSON] , 1981 р.н. (з 11.06.2013 року), [PERSON] , 1991 р.н. (з 07.05.2014 року), [PERSON] , 1997 р.н., проте [PERSON] та [PERSON] з моменту реєстрації за вказаною адресою не проживали і не проживають по теперішній час (а.с. 12). Окрім того, в ході судового розгляду судом вживалися заходи щодо встановлення дійсного місця проживання відповідачів по справі, зокрема, надсилалися відповідні запити до Державної прикордонної служби України стосовно перетину кордону відповідачами, а також до Головного управління ДПС у Донецькій області стосовно отримуваних доходів відповідачами. За результатами вжиття вказаних заходів судом було встановлено місце роботи відповідача [PERSON] - [PERSON] , і за адресою місця його роботи судом неодноразово надсилалися судові повістки про виклик до суду, проте відповідач в судові засідання неодноразово не з`явився та не надав до суду жодних заперечень проти позову. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями частини 1\~статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (ч. 5\~ст. 81 ЦПК України). Частиною 1\~статті 89 ЦПК України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до частини 1\~статті 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права (ч. 2\~ст. 263 ЦПК України). Частиною 5\~статті 263 ЦПК України\~визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 2\~ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом\~статті 156 Житлового кодексу України, члени сім`ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власником. При розгляді справи щодо визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням члена сім`ї власника житла, суди мають встановлювати наступні факти: чи є спірне приміщення житлом, чи є воно власністю позивача, чи відсутній відповідач у спірному приміщені понад один рік, чи є причини відсутності поважними та чи не було між власником та відповідачем будь якої іншої домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності. Відповідно до вимог\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до\~ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Стаття 41 Конституції України\~передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За\~статтею 317 Цивільного кодексу України\~встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог\~ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до\~ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 386 Цивільного кодексу України\~та\~ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод\~(1950 р.), ратифікованою\~Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319\~ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР\~(далі\~ЖК УРСР). У зв`язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Таким чином, позивач як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй вказаним майном на власний розсуд, використовувати його для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Беручи до уваги, що факт відсутності відповідачів [PERSON] та [PERSON] у належній позивачу квартирі понад один рік знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що позивач довів свої вимоги в частині визнання вказаних осіб такими, що втратили право користування квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , і вони підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved