Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

У липні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, який уточнила у грудні 2016 року ( а.с.64-67, т.2) до [PERSON], [PERSON], треті особи приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON], приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] про визнання недійсною довіреності від 24 березня 2015 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], за якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником, у тому числі щодо укладання від її імені договорів купівлі-продажу житлового будинку на умовах йому відомих, отримати від продажу гроші, та про визнання недійсним договору купівлі-продажу будинку №42-а по вул. Жовтневій в м. Бердянську Запорізької області, укладений 10 липня 2015 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності, яка була посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], та [PERSON], який посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку №42-а по вул. Жовтневій в м. Бердянську на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2003 року. З часу придбання будинку вона зі своєю родиною проживала в цьому будинку, а з 27.06.2015 року зареєструвалася в ньому. У липні 2015 року їй стало відомо, що стороння особа збирає інформацію щодо будинку та осіб, які в ньому мешкають та зареєстровані, при цьому називає себе представником нового власника. Вона, як власник будинку, ніяких доручень на відчуження свого майна нікому не давала, і намірів відчужувати будинок не мала. Тому вона звернулася до приватного нотаріуса і отримала витяг з Єдиного реєстру довіреностей, з якого їй стало відомо, що 02.03.2015р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON]М була посвідчена від її імені довіреність на імя [PERSON] на розпорядження житловим будинком та земельною ділянкою, а 24.03.2015 року тим же приватним нотаріусом посвідчена довіреність від її імені на імя [PERSON] на представництво власника житлового будинку та земельної ділянки. Також їй стало відомо, що 10.07.2015 року між [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 24.03.2015 року, та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку №42-а по вул. Жовтнева в м. Бердянську, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу [PERSON] Для оформлення договору купівлі- продажу [PERSON] надав нотаріусу підроблену довідку вуличного комітету№5 про зареєстрованих у будинку осіб, а також подав нотаріусу заяву від 10.07.2015р. про відсутність у [PERSON] дітей, які мають право користуватися житловим будинком, що не відповідає дійсності. Позивач також вказує на те, що на момент посвідчення нотаріусом [PERSON] спірної довіреності, вона взагалі за станом здоровя не виходила з будинку і в м. Маріуполь не їздила. Ніяких довіреностей вона не видавала і їх не підписувала, що підтверджується висновком судової експертизи та показаннями свідків. Зазначену у довіреностях і у договорі особу [PERSON] вона не знає, довірчих відносин з ним ніколи не мала. По факту шахрайських дій щодо відчуження її нерухомого майна вона звернулася з заявою до Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області, яка була внесена до ЄРДР 23.07.2015р., номер кримінального провадження 12015080130003356, попередня правова кваліфікація- ч.1 ст.358 КК України. До цього часу досудове розслідування за цим кримінальним провадженням не закінчено. Посилаючись на ст.ст. 203, 215 ЦК України, просить позовні вимоги задовольнити. Представники позивача [PERSON] і [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримують з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Надали суду пояснення ідентичні, викладеним у позові. Просять позов задовольнити. Ні відповідачі, ні їх представники у судове засідання не зявилися. По час і місце розгляду справи повідомлені через засоби масової інформації та шляхом направлення судових повісток на адресу проживання. Причини неявки суду не повідомили, заперечень щодо позову не подали. В матеріалах справи містяться заяви [PERSON] і [PERSON] від 25.08.2015р. про визнання позову та розгляд справи за їх відсутності (а.с.112.113 т.1), які були відкликані [PERSON] 22.10.2015р. (а.с.116а, т.1). Суд, на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутністю відповідачів в заочному порядку Третя особа приватний нотаріус [PERSON] в судове засідання не зявився. Заперечень щодо позову не подав. Третя особа - приватний нотаріус [PERSON] суду пояснила, що 10.07.2015 року до неї звернувся [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі довіреності від 24.03.2015 року, для оформлення договору купівлі-продажу будинку по вул. Жовтнева,42 в м. Бердянську. Він пояснив, що вони з сестрою купили будинок і оформлюють його на сестру [PERSON] Ним були надані дублікат договору купівлі-продажу будинку від 22.10.2003р., довідка з місця проживання продавця. Пізніше він надав копію паспорту [PERSON] Візуально підписи у копії паспорту і в довіреності були схожі. Нею був посвідчений і зареєстрований в Реєстрі прав власності договір купівлі продажу спірного будинку. А через два тижні стало відомо, що правочин вчинено за недостовірними документами. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] і [PERSON] суду показали, що вони проживають спільно в с. Бердянське. [PERSON] є їхньою кумою. [PERSON] необхідно було оформити пенсію, тому вони усією сімєю 02.03.2015 року приїхали до міста Бердянська і оселилися в будинку [PERSON], де проживали до 11.04.2015р. У цей період [PERSON] хворіла, у неї дуже боліли ноги і вона навіть не піднімалася з ліжка. Вони допомагали їй по господарству. [PERSON] у цей період нікуди не виїжджала з міста і навіть не виходила за межі будинку через хворобу. Вони ніколи не чули від неї, що вона продає чи хоче продати свій будинок. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є головою вуличного комітету №32 м. Бердянська з 2010 року. Вулиця Жовтнева не відноситься до вуличного комітету№32. Довідку №741 від 07.07.105р., яку [PERSON] надав нотаріусу (а.с.47 т.1) вона ніколи не видавала. Почерк і підпис у цій довідці не її. Головою вуличного комітету №5 вона ніколи не була. Свідок [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству з [PERSON] На початку липня 2015 року голова вуличного комітету №31 Киричкова сказала їй, що продається будинок №42-а по вул. Жовтневій. Вона розказувала, що до неї підходив чоловік, який показував генеральну довіреність і питав, чи є діти в цьому будинку. Потім вона спитала у [PERSON]М, чи справді вона продає будинок і розповіла їй, що її будинком цікавився якийсь чоловік. Ніяких нових власників у будинку вона не бачила. Крім того вона памятає, що на початку березня 2015 року [PERSON] нікуди не виходила, бо у неї дуже боліли ноги. Вислухавши пояснення представників позивача, третьої особи, показання свідків, дослідивши матеріали справи і надані суду докази у їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2003 року (а.с.9, т.1) набула право власності на житловий будинок №42-а по вул. Жовтневій в м. Бердянську Запорізької області. Право власності було зареєстровано в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 12.11.2003 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності, який виданий Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації (а.с.10, т.1). У липні 2015 року позивачка дізналася, що невідома їй особа [PERSON], який діяв від її імені за довіреністю від 24 березня 2015 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], продав її будинок [PERSON] Договір купівлі- продажу будинку був укладений 10 липня 2015 року і посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] Встановлені обставини підтверджуються копією нотаріальної справи щодо купівлі-продажу будинку №42-а по вул. Жовтневій в м. Бердянську, яку надала приватний нотаріус [PERSON] ( а.с.32-53, т.1) та поясненнями приватного нотаріуса [PERSON] Відповідач [PERSON] під час укладання спірного договору купівлі-продажу діяв від імені власника будинку [PERSON] на підставі довіреності від 24 березня 2015 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Як вбачається з висновку експерта №367-16 за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи, складеного судовим експертом Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз [PERSON] (а.с.18-28, т.2), судовий експерт прийшов до висновку, що «підпис, виконаний від імені [PERSON] та розміщений в графі «ПІДПИС» оригіналу довіреності зареєстрованої в реєстрі за №246 від 24.03.2015 між [PERSON] та [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису»; « почерк, яким виконано рукописний текст, розміщений в графі «ПІДПИС» оригіналу довіреності зареєстрованої в реєстрі за №246 від 24.03.2015 між [PERSON] та [PERSON], виконаний не [PERSON], а іншою особою». Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] суду показали, що позивачка з 02.03.2015 року по 11.04.2015р. з міста Бердянська не виїжджала, навіть не покидала свого будинку. Ідентичні показання були надані також і свідком [PERSON] Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 24.03.2015 року довіреності на імя [PERSON], яка була посвідчена в м. Маріуполі Донецької області приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], не видавала. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно з ч.3 ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Стаття 203 ЦК України, яка визначає основні критерії чинності правочину, вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що позивачка [PERSON] не мала наміру відчужувати належний їй житловий будинок, відповідача [PERSON] не наділяла ніякими повноваженнями щодо продажу нерухомого майна, довіреності на відчуження житлового будинку на імя [PERSON] ніколи не видавала і не підписувала, а тому суд дійшов до висновку, що належний позивачці на праві власності житловий будинок вибув поза її волею, що суперечить вимогам ч.3 і ч.5 ст. 203 ЦК України. За таких підстав, довіреність від 24 березня 2015 року, яка була посвідчена приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за №246, за якою [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником, у тому числі щодо укладання від її імені договорів купівлі-продажу житлового будинку на умовах йому відомих, отримати від продажу гроші, необхідно визнати недійсною в силу ч.1 ст.215 ЦК України. За приписами ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. З огляду на викладене, договір купівлі-продажу будинку №42-а по вул. Жовтневій (зараз - вул. Запорізьких козаків) в м. Бердянську Запорізької області, укладений 10 липня 2015 року між [PERSON]О і [PERSON], який діяв від імені [PERSON] на підставі недійсної довіреності, який був посвідчений приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], також є недійсним, оскільки був вчинений на підставі недійсної довіреності. Однак суд у даному випадку не застосовує наслідки недійсності правочину, оскільки було встановлено, що спірний будинок з користування [PERSON] не вибув. Відповідно до вимог ч.2 ст. 26 ЗУ"Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Оскільки договір купівлі продажу від 10.07.2015 року визнаний судом недійсним, відтак державна реєстрації прав власності на спірний будинок за відповідачем [PERSON] має бути скасована державним реєстратором на підставі рішення суду. Позивач також просить стягнути з відповідачів порівну понесені нею судові витрати, а саме судовий збір за подачу позову до суду та подачу заяви про забезпечення позову в загальній сумі 852,60 грн., оплату витрат на проведення судової експертизи у розмірі 4404,00 грн., витрати на опублікування оголошення про виклик відповідачів у судове засідання та комісія банку в загальній сумі 202,00 грн., оплату проїзду представника позивача [PERSON] з м. Москва до м. Запоріжжя для участі у судових засіданнях 22.12.2016р. і 13.01.2017р. в загальній сумі 13677,90 руб., що в еквіваленті на гривню за курсом НБУ на час розгляду справи становить 6202,52 грн., всього на загальну суму 11661,10 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути понесені нею судові витрати по 5830,55 грн. з кожного.

Outcome: approved