Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

покликаючись на невиконання відповідачем умов договору позики, представник позивача [PERSON] у поданій 02 квітня 2018 року позовній заяві просить стягнути 4\~497\~доларів США\~76\~центів як відсотки за час прострочення виконання грошового зобов'язання з 17 серпня 2016 року по 29 березня 2018 року та сплачений судовий збір у розмірі 1 187 грн. 41 коп. У поданій заяві позивач позов підтримує, просить справу слухати у її відсутність. Відповідач до суду не з'явився, відзиву на позов не надав. Учасників справи відповідно до ст.ст.128-130\~ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи. У поданій до суду заяві позивач просить справу слухати у його відсутність, позов підтримує повністю, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що явку сторін не визнано обов'язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247\~ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Позивач скористалася правовою допомогою. Як встановлено судом, 10 березня 2016 року відповідач позичив у позивача грошові кошти у розмірі 20 тис. дол. США, що підтверджується написаною власноруч відповідною розпискою про те, що він дійсно взяв такі грошові кошти у позивача та у його виникли відповідні боргові зобов'язання та зобов'язався повернути позику до 21 березня 2016 року. 25 січня 2017 року Рівненським районним судом Рівненської області вирішено стягнути заборгованість за даною позикою та проценти за час прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 21 березня 2016 року по 16 серпня 2016 року в сумі 1 520 доларів США 82 центи. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основних свобод передбачено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Одними з загальних засад цивільного законодавства є, зокрема, справедливість та розумність (п.6 ч.1 ст.3 ЦК України). Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України). Згідно ст.627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч.1 ст.526 ЦК України). За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст.1046 ЦК України). На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1057 ЦК України). Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1 ст.1049 ЦК України). Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.3 ст.533 ЦК України). Ч.1 ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст.625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. При вирішенні спору суд виходив із того, що між сторонами укладено договір позики, згідно з яким відповідач зобов'язався повернути позивачу отримані у борг кошти, однак у строк, передбачений договором, відповідач позичені кошти не повернув, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за час прострочення виконання грошового зобов'язання, оскільки судом доведено факт укладання між ними договору позики, умови якого не виконані відповідачем. Оскільки кошти повернуті не були, у позивача були підстави для звернення з цим позовом. Відповідач зобов"язання за вказаним договором належним чином не виконав, оскільки належні докази про це відсутні, чим порушив умови договору та норми чинного законодавства, тому у позивача виникло право вимагати виконання зобов"язання за договором. Позивач надав до суду копії зазначених документів, розрахунок заборгованості,\~який являється\~допустимим доказом\~у справі,\~авідповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність відносин та не спростував подані позивачем розрахунки заборгованості. Матеріали справи свідчать, що у боржника досі існує заборгованість, а його дії та наміри не свідчать про виконання договірних зобов'язань та повернення боргу. Об'єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Щодо суми та валюти боргу, то відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має виконуватися у гривнях. 21 грудня 2016 року у справі за № 6-1672цс16 Верховний суд України зробив правовий висновок щодо стягнення суми заборгованості в іноземній валюті, яка визначається за офіційним курсом національної валюти на день ухвалення судового рішення (або на день подачі позову згідно з позовними вимогами). Верховний Суд України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 виклав правовий висновок про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання, є національна валюта України - гривня. Відтак, у національній валюті України підлягають стягненню і інші складові грошового зобов'язання, передбачені, зокрема, у ст.1048 ЦК України та при застосуванні ст.625 ЦК України. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом /правова позиція ВСУ у справі за № 6-284цс17/. Враховуючи умови договору позики та положення ст.533 ЦК України суму боргу необхідно стягувати за відповідним курсом долара США станом на день ухвалення судового рішення. Отже, на користь позивача підлягають стягненню несплачені позичальником щомісячні відсотки із позичених 10 березня 2016 року 20 000 (двадцяти тисяч) доларів США, починаючи з 17 серпня 2016 року по 29 березня 2018, тобто за 15 міс., що становить 4\~497 дол. США 76 центів. 31 жовтня 2018 року на час винесення рішення Національний банк України встановив офіційний курс гривні щодо американського долара 28 гривень 16 копійок за один долар США. Отже, сума боргу на час винесення рішення складає 4\~497.76 X 28.16 = 126 656 грн. 92 коп. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку із задоволенням позову згідно ст.141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved