Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що [PERSON] є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який було розірвано. Відповідач зареєстрований у вказаній квартирі, але з часу розірвання шлюбу, більш ніж один рік не проживає за даною адресою, що є підставою для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою. В судовому засіданні позивач та її перед станик позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував. Додатково пояснив суду, що дійсно з січня 2016 року спірній квартирі на проживає. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування від 27.07.2016 року є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі [PERSON] зареєстрований, однак не проживає більше року, що підтверджено довідкою ОСББ "Колорит" та визнається самим відповідачем. Згідно ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. У відповідності до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], та [PERSON] надали суду пояснення, що [PERSON] з 2015 року не проживає за адресою: [INFO]. Згідно ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. На підставі викладеного, оскільки відповідач відсутній за вказаною адресою більше року, та враховуючи, відповідач визнав позов, що згідно\~\~положень ч.4\~ст.174 ЦПК України\~є підставою для\~\~ухвалення рішення про задоволення позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved