Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу, посилаючись на те, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Кінап-Буд» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №9029545-02-16-01 від 25.10.2019 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу, а саме автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Згідно позовної заяви, 03 січня 2020 року мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «MITSUBISHI», державний номер « [NUMBER] » - під керуванням [PERSON] та автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] » - під керуванням водія [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] ». Суд, у постанові від 28.02.2020 року, визнав [PERSON] винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] , водій автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] » звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Згідно рахунку-фактури №АД-00000030 від 09.01.2020 року загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] » склала - 20 424, 51 грн. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №9029545-02-16-01 від 25.10.2019 року, на підставі страхового акту, співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи, шляхом зарахування в рахунок страхового платежу за Договором страхування у сумі 20 424, 51 грн. Посилаючись на те, що до позивача перейшло право вимоги, вона звернулася до суду за відшкодуванням з відповідача збитків в порядку регресу. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 18.10.2021 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16.11.2021 року підготовче провадження у справі закрито та призначено підготовче судове засідання. 07.12.2021 року відповідачка подала до суду до суду відзив на позовну заяву та клопотання про поновлення строку на подачу відзиву, мотивуючи його тим, що вона тривалий час знаходилась у пошуках адвоката та знаходиться на дев`ятому місяці вагітності. Відповідно до ч. ч. 7, 8 ст. 178 ЦПК України, відзив подається\~в строк,\~встановлений судом,\~який не\~може бути\~меншим п`ятнадцяти\~днів з\~дня вручення\~ухвали про\~відкриття провадження\~у справі.\~Суд має\~встановити такий\~строк подання\~відзиву,\~який дозволить\~відповідачу підготувати\~його та\~відповідні докази,\~а іншим\~учасникам справи\~-\~отримати відзив\~не пізніше\~першого підготовчого\~засідання у\~справі. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Також,\~відповідно до\~ст.\~191\~ЦПК України,\~у строк,\~встановлений судом\~в ухвалі\~про відкриття\~провадження у\~справі,\~відповідач має\~право надіслати суду\~-\~відзив на\~позовну заяву\~і всі\~письмові та\~електронні докази\~(які\~можливо доставити\~до суду),\~висновки експертів\~і заяви\~свідків,\~що підтверджують\~заперечення проти\~позову; позивачу,\~іншим відповідачам,\~а також\~третім особам\~-\~копію відзиву\~та доданих\~до нього\~документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси про відкриття провадження у справі від 18.10.2021 року було встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня отримання даної ухвали на подачу відзиву на позовну заяву. Судом встановлено, що відповідачка отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі від 18.10.2021 року 26.10.2020 року, тобто строк на подачу відзиву на позовну заяву закінчився 11.11.2021 року, а тому суд прийшов до висновку, що відзив, який [PERSON] подала до суду 07.12.2021 року, подано з пропуском строку. Згідно ч. 1 ст. 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про поновлення пропущеного строку для подачі відзиву на позовну заяву. Вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Разом з тим, виходячи із системного аналізу норм закону, під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали чи ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Так, причина пропуску строку для подачі відзиву на позов є побіжною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Проте, досліджуючи, заяву відповідачки про поновлення строку для подачі відзиву на позов, суд не знайшов ніяких належних та допустимих доказів причин пропуску строку встановлено нормами ЦПК України, а оскільки судове рішення не можу ґрунтуватись на припущеннях, суд відмовляє у задоволенні клопотання про поновлення строк на подачі відзиву на позовну заяву. Згідно ч.\~ч.\~7,\~8\~ст.\~127\~ЦПК України,\~про відмову\~у поновленні\~або продовженні\~процесуального строку\~суд постановляє\~ухвалу,\~яка не\~пізніше наступного\~дня з\~дня її\~постановлення надсилається\~особі,\~яка звернулася\~із відповідною\~заявою. Ухвалу про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом. Згідно ст.\~126\~ЦПК України,\~право на\~вчинення процесуальної\~дії втрачається\~із закінченням\~строку,\~встановленого законом\~або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи все вищевикладене, суд залишає відзив [PERSON] без розгляду, у відповідності ст. 126 ЦПК України. Процесуальні строки забезпечують своєчасний розгляд справи, тим самим є процесуальною гарантією реалізації осо\-бами права на судовий захист, тобто їх встановлення законом або судом сприяє захисту прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, у розумні строки, тобто з мінімальною втра\-тою часу. У цивільному процесуальному праві строки особливо актуальні з точки зору оцінки правомірності поведінки суб`єктів з погляду на її своєчасність. Судом при постановленні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1\~ст.\~6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,\~щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду. 07.12.2021 року відповідачка подала до суду заяву, в якій просила закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю предмету спору. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.12.2021 року, суд відмовив у закритті провадження у справі із підстав зазначених відповідачкою. 09.12.2021 року представник позивача у судове засідання не з`явився повідомлявся про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі. 09.12.2021 року відповідачка у судове засідання не з`явилася повідомлялася про дату, час та місце слухання справи належним чином та своєчасно, подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її особистої участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ТОВ «Кінап-Буд» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №9029545-02-16-01 від 25.10.2019 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу, а саме автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. Згідно позовної заяви, 03 січня 2020 року о 21 годині 30 хвилин по вул. М. Грушевського в м. Одеса, мала місце дорожньо - транспортна пригода за участю транспортного засобу «MITSUBISHI», державний номер « [NUMBER] » - під керуванням [PERSON] та автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] » - під керуванням водія [PERSON] . В результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] », що підтверджується постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року по справі №521/1109/20. Згідно постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2020 року по справі №521/1109/20, як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 278167 від 03.01.2020 року, відповідач 03.01.2020 року о 21 годині 30 хвилин, керуючи автомобілем «MITSUBISHI», державний номер « [NUMBER] », по вул. М. Грушевського в м. Одеса, не дотрималась безпечної дистанції, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем "КІА", державний номер « [NUMBER] » під керуванням водія [PERSON] . Своїми діями Відповідач порушила вимоги п.п.23б, 13.1 правил дорожнього руху. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Суд визнав [PERSON] винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Потерпіла особа від вищезазначеної ДТП - [PERSON] , водій автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] » звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування. Співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» 09.01.2020 року було здійснено огляд автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] » та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу - заява на виплату, фото-таблицю пошкоджень. Згідно рахунку-фактури №АД-00000030 від 09.01.2020 року загальна вартість відновлювального ремонту автомобіля «Кіа Sрortage», д.н.з. « [NUMBER] » склала - 20 424, 51 грн. Факт ДТП 03 січня 2020 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується Страховим актом №2000444-1 від 15.01.2020 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №9029545-02-16-01 від 25.10.2019 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України співробітниками ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи, шляхом зарахування в рахунок страхового платежу за Договором страхування у сумі 20 424, 51 грн., що підтверджується довідкою - підтвердженням заліку страхового відшкодування від 15 січня 2020 року . Згідно з п.21.1 ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності \~ \~ \~ \~власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Транспортний засіб «MITSUBISHI», державний номер « [NUMBER] », яким керував відповідач на момент вчинення ДТП 03.01.2020 року не був забезпечений жодним договором страхування. Оскільки, цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована, то відшкодування завданих збитків має бути сплачене ним, як винуватцем ДТП в повному обсязі. Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 20 424. 51 грн. Як вбачається з вищенаведеного, право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування, тобто 15 січня 2020 року, що підтверджується довідкою підтвердженням заліку страхового відшкодування. Отже, судом встановлено, що відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 03 січня 2020 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 20 424, 51 грн. Згідно ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно п. 3 ст. 20 ЗУ «Про страхування», страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить спеціальні норми щодо регулювання правовідносин з відшкодування шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який застрахував свою цивільно-правову відповідальність. У відповідності до ст. З ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховий поліс це єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору (п. 1.8. ст. 1 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). У відповідності до ст. 5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування ви вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну третьої особи. Як вказує п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. \~ \~ \~ \~ У відповідності до ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Положеннями ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Відповідно до п. 3. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Згідно ч. 1, 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до положень ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Так, ст. 1166 ПК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. \~ \~ \~ \~ У зазначеній нормі права, яка встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках деліктних (позадоговірних) зобов`язань, під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається в зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Шкода це не тільки обов`язкова умова, але й міра відповідальності, оскільки завдана шкода (реальна шкода) відшкодовується в повному обсязі. Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювала шкоди. Згідно ч. 1 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме; завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, мас право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у poзмipi виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Разом з тим згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на вищезазначене, фактичний розмір збитків (вартість відновлювального ремонту) має бути сплачена Відповідачем. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № б «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювала яв ти. в і причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювала, г) вина. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювала шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів : \~ \~ \~ \~змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір. З вищенаведеного вбачається те, що в розумінні статей Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», у відповідача виникло зобов`язання перед ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодувати завдані збитки в порядку регресу в розмірі виплаченого страхового відшкодування, а саме: 20 424, 51 грн. Судом встановлено, що 08 лютого 2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП [PERSON] укладено Договір № 08/02/2021 про відступлення права вимоги від 08 лютого 2021 року, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по до говорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №9029545-02-16-01 від 25.10.2019 року. Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, є договори та інші правочини. Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми відшкодування збитків у порядку регресу в ромірі страхового відшкодування. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Інші\~судові витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються на\~відповідача у разі задоволення позову. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.\~137\~ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Позивачем надано докази на підтвердження сплати витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правової (правничої допомоги) №17 від 10.02.2021 року, Додаткова угода №2 до договору про надання правової (правничої допомоги) №17 від 15.03.2021 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру від 15.03.2021 року на суму 11863 гривні 80 копійок. Також, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 908 гривень 00 копійок, що підтверджується квитанцією №77545 від 16.07.2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved