Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.09.2009 року. Мають троє дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які знаходяться на утриманні позивачки. Спору про місце проживання дітей не заявлено. [PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що в них різні характери та погляди на життя, тому між ними постійно виникали сварки і непорозуміння. Відповідач не поважав, не враховував її думку, часто зловживав спиртним, перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння неодноразово наносив їй побої. У поліцію вона не зверталася, так як хотіла зберегти сім'ю. Після кожного такого випадку [PERSON] просив вибачення, однак після чергового вживання алкоголю знову наносив їй побої. У листопаді 2017 року вона з дітьми переїхала в смт. Дубове до своїх батьків, де зараз і проживає. За час наданий їм сторонам для примирення відповідача тричі приїжджав до дітей, намагався з нею примиритися, але вона уникала розмови з ним, так як не вірить що він зміниться і не бажає примирення. Відповідач у першому судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що не хоче розірвання шлюбу, так як бажає зберегти сім'ю. Позивачку ніколи не бив, і не розуміє чому вона переїхала до своїх батьків. Після спливу наданого сторонам строку для примирення відповідач у судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належними чином. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2009 р. між позивачкою та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований виконкомом Дубівської селищної ради, актовий запис № 63 (а. с. 4). Від спільного подружнього життя у сторін народилися доньки [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], та [PERSON] [INFO] В судовому засіданні встановлено, що позивачка втратила почуття любові та поваги до відповідача, через його негативну поведінку в сім'ї та погане відношення до неї, що проявилося у зловживанні ним спиртними напоями та неодноразовому нанесенні їй побоїв. Це підтверджується тим, що в листопаді 2017 року вона разом з дітьми переїхала проживати до своїх батьків і не бажає примирюватися із [PERSON] Відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд даної цивільної справи, але після спливу наданого сторонам строку для примирення у судові засідання не з'явився, що свідчить про відсутність у нього зацікавленості стосовно збереження шлюбу. Строк наданий сторона для примирення позитивного результату не дав, примирення не відбулося, позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сім'я розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у сумі 640 грв. За таких обставин,

Outcome: approved