Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. Вона є рідною бабусею малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьками [PERSON] є її син [PERSON] та [PERSON] . 16 серпня 2011 року мати [PERSON] - [PERSON] - написала заяву про відмову від свого малолітнього сина, засвідчену приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Рачковою О.А. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 14 грудня 2011 року (справа № 2-4839/11) [PERSON] була позбавлена батьківських прав по відношенню до її онука. Оскільки її онук в дуже малому віці залишився без матері, вона взяла на себе усі обов`язки щодо його догляду та забезпечення усім необхідним для повноцінного життя та зростання. Її син - відповідач по справі - деякий час допомагав їй у вихованні онука, але згодом почав нехтувати своїми батьківськими обов`язками, все рідше приділяв увагу її онукові і майже перестав з ним спілкуватися. Наразі він живе окремо від них, намагається створити нову сім`ю і вона розуміє, що місця в ній, внукові немає. Відповідач по справі - батько її внука, її син [PERSON] - не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що, на її думку, негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизначених норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання освіти. 12 серпня 2019 року батько [PERSON] - відповідач по справі [PERSON] - написав заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина, яка засвідчена приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В. З самого дитинства [PERSON] мешкає з нею за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її з чоловіком повному утриманні. [PERSON] відвідує КЗ «НСЗШ» № 20 І-ІІІ ступенів. Згідно характеристики, наданої зазначеним закладом, [PERSON] старанний, працелюбний, уважний учень, який активно приймає участь у культових заходах, спортивному житті школи, а також бере участь у шкільних олімпіадах та має нагороди. Також [PERSON] займається карате в громадській організації «Спортивний клуб карате «Шафран». Вона сама не працює і тому приділяє увесь свій час вихованню та розвитку дитини. Систематично відвідує школу, входить до складу батьківського комітету, намагається всебічно розвивати онука, тому супроводжує його на гуртки з англійської мови та математики: « Англійський клуб » та « Соробан ». В онука є все необхідне для його повноцінного розвитку: окрема кімната з місцем для навчання, комп`ютер, шафа для одягу, ліжко, необхідні учбові матеріали та книжки. 1/3 частка квартири [ADDRESS] належить їй на праві спільної часткової власності на підставі договору міни, інші частини належать її матері та матері її чоловіка, які також допомагають їй у вихованні онука. Її чоловік [PERSON] працює за кордоном та забезпечує їх сім`ю всім необхідним. Дитина також забезпечена всім необхідним для навчання та розвитку. В їх сім`ї панує атмосфера порозуміння, доброзичливості та гостинності. Вона намагається приділяти достатньо уваги всебічному гармонійному розвитку малолітнього [PERSON] . В разі необхідності, своєчасно звертається до лікарів, слідкує за станом здоров`я онука. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не відвідує дитину, життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у його вихованні та надавати певну допомогу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, все це вона робить сама з її чоловіком і вважає, що її онуку надані усі умов для повноцінного зростання, розвитку та навчання. Згідно ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо нього. Згідно із ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до практики застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав, затвердженої Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зазначені обставини, у відповідності з ст.164 Сімейного кодексу України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Статтею 243 СК України зазначено, що опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною 2 статті 244 СК України передбачено, що при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Через те, що вона не має батьківських прав на дитину, не має можливості в повному обсязі доглядати за онуком. В неї немає законної основи для того, щоб забезпечити [PERSON] відповідне лікування в лікарні, поїздку за кордон на відпочинок, дати дозвіл на участь у змаганнях по карате тощо. Зважаючи на необхідність захисту особистих немайнових та майнових прав малолітньої дитини, вважає, що її онуку [PERSON] необхідно призначити опікуна. Оскільки вона є єдиною особою, що виховує та утримує онука та, враховуючи, що за місцем проживання вона характеризується з позитивної сторони, має задовільний стан здоров`я та не має судимості, вважає що її може бути призначено опікуном над малолітнім онуком [PERSON] . Вона бажає бути опікуном свого онука, вважає, що це є доцільним, правильним та таким, що відбудеться в інтересах дитини. Згідно ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона проживає, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, вона має право звернутися до суду з цією позовною заявою. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Саме тому вважає, що з відповідача мають бути стягнуто аліменти на її користь на утримання [PERSON] , [INFO] . За таких обставин звернулась до суду. В судове засідання сторони та представник третьої особи не прибули. Позивачка та представник третьої особи надали заяви про розгляд справи у свою відсутність, позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила суд їх задовольнити (а.с.54), представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував, вважав його задоволення доцільним (а.с.42). Відповідач до суду не прибув, надав заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги визнав, проти їх задоволення не заперечував (а.с.35). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Згідно з ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно зі ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Статтею 165 Сімейного кодексу України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як встановлено судом, позивачка по справі є рідною бабусею малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Батьками [PERSON] є син позивачки [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). 16.08.2011 року [PERSON] написала заяву про відмову від свого малолітнього сина, засвідчену приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Рачковою О.А. (а.с.8). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 14.12.2011 року (справа № 2-4839/11) [PERSON] була позбавлена батьківських прав по відношенню до сина (а.с.9). Позивачка взяла на себе обов`язки щодо догляду та забезпечення усім необхідним для повноцінного життя та зростання малолітнього [PERSON] . Син позивачки [PERSON] - відповідач по справі - деякий час допомагав позивачці у вихованні онука, але згодом почав нехтувати своїми батьківськими обов`язками, все рідше приділяв увагу сину і майже перестав з ним спілкуватися. Відповідач по справі не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не цікавиться його навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню загальновизначених норм моралі; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання освіти. 12.08.2019 року [PERSON] написав заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина, яка засвідчена приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дрябловим О.В. (а.с.10). З самого дитинства малолітній [PERSON] мешкає з позивачкою за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на її з чоловіком повному утриманні. [PERSON] відвідує КЗ «НСЗШ» № 20 І-ІІІ ступенів. Згідно характеристики, наданої зазначеним закладом, [PERSON] старанний, працелюбний, уважний учень, який активно приймає участь у культових заходах, спортивному житті школи, а також бере участь у шкільних олімпіадах та має нагороди (а.с.23). Також [PERSON] займається карате в громадській організації «Спортивний клуб карате «Шафран» (а.с.24). Позивачка сама не працює і тому приділяє увесь свій час вихованню та розвитку дитини. Систематично відвідує школу, входить до складу батьківського комітету, намагається всебічно розвивати онука, тому супроводжує його на гуртки з англійської мови та математики: « Англійський клуб » та « Соробан ». В неповнолітнього [PERSON] є все необхідне для його повноцінного розвитку: окрема кімната з місцем для навчання, комп`ютер, шафа для одягу, ліжко, необхідні учбові матеріали та книжки (а.с.). 1/3 частка квартири [ADDRESS] належить позивачці на праві спільної часткової власності на підставі договору міни, інші частини належать її матері та матері її чоловіка (а.с.11-18), які також допомагають позивачці у вихованні онука. Чоловік позивачки [PERSON] працює за кордоном та забезпечує їх сім`ю всім необхідним. Малолітній [PERSON] також забезпечений всім необхідним для навчання та розвитку. В сім`ї панує атмосфера порозуміння, доброзичливості та гостинності. Позивачка приділяє достатньо уваги всебічному гармонійному розвитку малолітнього [PERSON] . В разі необхідності, своєчасно звертається до лікарів, слідкує за станом здоров`я онука. Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не відвідує дитину, життям сина не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною, приймати участь у його вихованні та надавати певну допомогу, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Все це позивачка робить сама з чоловіком. Відповідно до ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Частиною 2 статті 244 СК України передбачено, що при призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Згідно принципу 2 Декларації прав дитини, дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвинутись фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровою та нормальним шляхом і в умовах волі і гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням повинно бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини, держави-сторони забезпечують, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають, відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 82 від 29.01.2020 року, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку про можливість [PERSON] бути опікуном та Рішення виконавчого комітету Нікопольської міської ради № 173 від 26.02.2020 року, Служба у справах дітей Нікопольської міської ради вважає за можливе призначити опікуном малолітнього [PERSON] , [INFO] , позивачку по справі [PERSON] , [INFO] . Позивачка також бажає бути опікуном свого онука, вважає, що це є доцільним, правильним та таким, що відбудеться в інтересах дитини. Таким чином, з огляду на вищевикладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи думку служби у справах дітей, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved