Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-10 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом про визнання права на спадкове майно за законом посилаючись на те, що помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,48 га, яка розташована на території Кичкирівської сільської ради, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238547. Позивач не може оформити право власності на спадкове майно, так як встановлено невідповідність розташування земельної ділянки, в звязку з чим позивач змушений звернутись до суду із позовною заявою як спадкоємець за законом. Позивачка в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених в позовній заяві в повному обсязі. Представник відповідачв у судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву в якій просить слухати справу без участі представника . Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії І-ТП № 259040 від 16.02.1973 року, батьками позивачки [PERSON] зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). 17.04.2013 року помер батько позивачки [PERSON], про що свідчить свідоцтво про його смерть. Після його смерті залишилося спадкове майно у виді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,48 га, яка розташована на території Кичкирівської сільської ради, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 238547. Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру № НВ-1800702292013 від 19.11.2013 року, земельна ділянка, яка розташована на території Кичкирівської сільської ради, Радомишльського району, Житомирської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] згідно Державного акту про право власності на земелю серії ЯБ №238547 має площу - 3,3778 га. Як вбачається із витягу з Державного земельного кадастру № НВ-1800702392013 від 19.11.2013 року, земельна ділянка, яка розташована на території Радомишльської міської ради, Радомишльського району, Житомирської області, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала [PERSON] згідно Державного акту про право власності на земелю серії ЯБ №238547 має площу 0,0988 га. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, що стверджується копією свідоцтва про народження. З оглянутого в судовому засіданні повідомлення приватного нотаріуса Радомишльського районного нотаріального округу [PERSON] відносно спадкової справи №139/2013 щодо майна померлого 17.04.2013 року [PERSON], судом встановлено, що позивач [PERSON] звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Як роз»яснив Пленум Веховного Суду України в своїй постанові « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року у п. 20 «... у разі неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги». У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved