Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

У вересні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, посилаючись на те, що [INFO] помер [PERSON], який був сином позивача [PERSON]. [PERSON] на праві власності належало дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3562 га кожна, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському району в межах Бобрицької сільської ради, кадастрові номери: 3222480600:03:006:0089 та 3222480600:03:006:0090. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 09.09.2014 р. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки у зв»язку з неможливістю встановлення права власності померлого [PERSON] на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3562 га кожна, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському району в межах Бобрицької сільської ради, кадастрові номери: 3222480600:03:006:0089 та 3222480600:03:006:0090. Тому просила визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3562 га, яка розташована в Київській області, Києво-Святошинському району в межах Бобрицької сільської ради, кадастровий номер 3222480600:03:006:0089 та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3562 га, яка розташована в Київській області, Києво-Святошинському району в межах Бобрицької сільської ради, кадастровий номер 3222480600:03:006:0090 після померлого [INFO]. [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з»явилась, направила до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачі: Києво-Святошинська районна державна адміністрація та Управління Держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області в судове засідання свого представника не правили, про день слухання справи повідомлялися, своїх заперечень проти позову не надали. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] та Бобрицька сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання не з»явилися, свого представника не направили. Повідомлялися належним чином. Причини неявки суду не відомі. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], який був сином позивача [PERSON]. 04.08.2014 р. приватним Київського міського нотаріального округу [PERSON][PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на легковий автомобіль та квартиру. 23.07.2014 р. приватним Київського міського нотаріального округу [PERSON] було зроблено запит до Управління Держемагенства у Києво-Святошинському районі Київської області про наявність правовстановлюючих документів на земельні ділянки, що належали померлому. Згідно відповіді Управління Держемагенства у Києво-Святошинському районі Київської області стало відомо, що померлому [PERSON] на праві власності належало дві земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3562 га кожна, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському району в межах Бобрицької сільської ради, кадастрові номери: 3222480600:03:006:0089 та 3222480600:03:006:0090. Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] від 09.09.2014 р. було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказані земельні ділянки у зв»язку з неможливістю встановлення права власності померлого [PERSON] на земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,3562 га кожна, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському району в межах Бобрицької сільської ради, кадастрові номери: 3222480600:03:006:0089 та 3222480600:03:006:0090. Крім позивача [PERSON], інших спадкоємців не має, що підтверджується копією спадкової справи №3/2014 до майна померлого [INFO]. [PERSON], заведеної приватним Київського міського нотаріального округу [PERSON] 27.02.2014 р., наявної в матеріалах справи. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved