Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

У липні 2015 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Ю.Д.К.» (далі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за договором позики. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, було укладено договір позики № 493866325 на суму 1950,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії строком на 10 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач зобов'язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2% в день від суми позики за кожний день користування позикою, а також комісію за обслуговування по договору у розмірі 40,00 грн.. Проте, вказані зобов'язання за договором позики відповідач не виконав. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 16.06.2014 року право стягнення боргу з боржників, згідно переліку та за умовами договору факторингу від 16.06.2014 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Арма Факторинг», передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Ю.Д.К.». На момент звернення до суду з позовною заявою, заборгованість відповідача склала: сума позики - 1950,00 грн., проценти за користування позикою - 390,00 грн., проценти за прострочення виплати позики - 3510,00 грн., 40,00 грн. - комісія за обслуговування договору, штраф - 234,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 1375, 76 грн.. Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 493866325 від 21.01.2014 року в розмірі 7399,76 грн., з яких: сума позики - 1950,00 грн., проценти за користування позикою - 390,00 грн., проценти за прострочення виплати позики - 3510,00 грн., 40,00 грн. - комісія за обслуговування договору, штраф - 234,00 грн., інфляційне збільшення суми боргу - 1375, 76 грн., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10.07.2015 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. У судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду надав заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити і розглядати справу без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечення на позовну заяву не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Повно та всебічно дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 5, 6, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Приписами статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» встановлено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У судовому засіданні було встановлено, що 21.01.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, було укладено договір позики № 493866325 на суму 1950,00 грн. зі сплатою відсотків та комісії строком на 10 календарних днів, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок відповідача. Відповідач зобов'язався повернути позику, сплатити проценти за користування позикою у розмірі 2% в день від суми позики за кожний день користування позикою, а також комісію за обслуговування договору. Відповідно до п. 1.6 договору, дата перерахування суми позики на банківський рахунок позичальника є датою укладення договору позики між позикодавцем і позичальником. Датою повернення позики, так само як і датою сплати заборгованості вважається дата зарахування грошових коштів на поточний рахунок позикодавця. Згідно умов договору повернення позики та сплата процентів за користування позикою мало здійснюватись відповідно до графіка розрахунків, який є невід'ємною частиною договору. Також було встановлено, що 16.06.2014 року було укладено договір про відступлення права вимоги, за яким право стягнення боргу з боржників передано Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалтингова група «Ю.Д.К.» (а.с. 23-25). У зв`язку з укладенням договору від 16.06.2014 року, ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» є належним позивачем та стягувачем за договором позики. Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до умов розділу 3 Правил, відповідач акцептував оферту, здійснивши дії спрямовані на укладання договору позики і настання юридичних прав та обов'язків, у тому числі: запропонувати заявку на сайті ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога", зазначив інформацію щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої бажав отримати позику. Постановою Правління Національного банку України від 30.04.2010 року № 223 «Про здійснення операцій з використанням спеціальних платіжних засобів» передбачено, що одним із видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби пластикові банківські картки, які емітовані у установленому законодавством порядку та використовуються для ініціювання переказу коштів з рахунку платника або банку, а також для здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Платіжні картки є власністю емітента (банку) і надаються ним відповідно до умов договору клієнту, в тому числі і фізичній особі держателю спеціального платіжного засобу, який на законних підставах використовує платіжні картки. Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» свої обов'язки за договором виконало в повному обсязі. Факт надання грошових коштів відповідачу за договором підтверджується платіжним дорученням від 21.01.2014 року (а.с. 15). [PERSON] покладені на себе зобов'язання за договором не виконав, заборгованість не повернув. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики № 493866325 від 21.01.2014 року не виконав, а тому вимоги ТОВ «Консалтингова група «Ю.Д.К.» підлягають задоволенню. Позивачем доведено та надано у підтвердження розміру заборгованості розрахунок заборгованості за договором, відповідно якого станом на 21.01.2014 року, заборгованість [PERSON] становить 7399,76 грн., яка складається із: суми позики - 1950,00 грн., проценти за користування позикою - 390,00 грн., проценти за прострочення виплати позики - 3410,00 грн., 40,00 грн. - комісія за обслуговування договору, штраф - 234,00 грн., інфляція - 1375,76 грн. (а.с. 5). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім, які складаються з судового збору в розмірі 243,60 грн. (а.с.1).

Outcome: approved