Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

Позивач ТОВ «Київська комунальна компанія» звернулось до Оболонського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення з останньої заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5777,06 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24 червня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір № 15/03/2/225 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, та сприяння у отриманні комунальних послуг. На виконання умов договору позивач забезпечив отримання відповідачем послуг з утримання будинку та прибудинкової території, послуг з охорони, послуг централізованого опалення, однак відповідачем було порушено умови договору № 15/03/2/225 від 24.06.2016 р., та не здійснено оплату за спожиті ним послуги, а тому позивач вимушений звернутись до суду із вищевказаною позовною заявою. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 01.11.2018 року справу за позовом ТОВ «Київська комунальна компанія» до [PERSON] про стягнення заборгованості передано за підсудністю на розгляд до Деснянського районного суду м.Києва. 04.12.2018 року справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.12.2018 дана справа була передана на розгляд судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 10.12.2018 року було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копію позовної заяви з додатками, та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 01.02.2019 року для повного та всебічного з'ясування обставин справи розгляд вищевказаної справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача - Татарчук О.Л., позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач - [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась в установленому законом порядку, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не подала. Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи позицію позивача та ту обставину, що в матеріалах справи міститься достатньо даних для вирішення питання про стягнення з [PERSON] заборгованості, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача по справі на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані стороною позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до відомостей наданих Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської РДА, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.09.2006 по теперішній час. (а.с. 54). Відповідно до ч. 1 ст. 714 Цивільного кодексу України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. Згідно з ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Судом також встановлено, що нерухоме майно за адресою по [ADDRESS], є власністю відповідача [PERSON] та відповідно до договору № 15/03/2/225 знаходиться на утриманні та обслуговуванні Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія». Позивач забезпечує надання відповідачу житлово-комунальних послуг, до переліку яких належать: утримання будинку та прибудинкової території, постачання холодної та гарячої води, водовідведення тощо, про що відповідач отримує відповідні рахунки на оплату. Жодних повідомлень про неотримання комунальних послуг у квартирі за адресою по [ADDRESS] від відповідача на адресу позивача не надходило. Відповідно до умов пункту 2.1, 2.2 укладеного договору Відповідач як споживач послуг, передав Позивачу функції по здійсненню управління житлом комплексом та забезпечення належної його експлуатації, а також забезпечення надання житлово - комунальних послуг. Відповідно до умов укладених договорів (п. 2.1, 2.2, 2.3) Позивач виступає виконавцем послуг з утримання будинку, споруд та прибудинкових територій, а також забезпечує отримання Відповідачем (споживачем) послуг з централізованого опалення, гарячого холодного водопостачання та водовідведення, та надання послуг з охорони. Відповідач (споживач послуг) зобов'язується оплачувати Позивачу (виконавцю) вартість наданих послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, та компенсувати вартість наданих комунальних послуг з охорони (п. 2.2, 2.3, 3.2.2 договору). Судом встановлено, що 24 червня 2016 року між ТОВ «Київська комунальна компанія» та [PERSON] було укладено договір № 15/03/2/225 про надання послуг з управління, утримання будинків і споруд, прибудинкових територій та сприяння у утриманні комунальних послуг (а.с.14-21) У відповідності до п. 2 ч.1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкової території (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо) відносяться до житлово-комунальних послуг за функціональним призначенням. Відповідно до ст. ст. 156, 162 ЖК України, власники квартир зобов'язані брати участь у витратах по утриманню квартир і при домової території, проведенню ремонту та своєчасно і в повному обсязі вносити плату за отримані комунальні послуги. Відповідно до п. 5. ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 17 Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08.10.1992 року власники квартир багатоквартирних будинків зобов'язані вносити на відповідний рахунок власника будинку плату за обслуговування і ремонт будинку. Наймачі квартир (кімнат) вносять плату за найом житла, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. Ці платежі і платежі за комунальні та інші послуги власниками квартир, наймачами і орендарями вносяться щомісяця не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інші строки. При простроченні внесення вказаної плати стягується пеня з розрахунку 1 процент від несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 100 процентів загальної суми боргу. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується розрахунком заборгованості, заборгованість відповідача по оплаті послуги утримання будинку та прибудинкових заборгованість по оплаті послуги утримання будинку та прибудинкової території за період червень - липень 2018 року становить 822, 68 грн., заборгованість по оплаті компенсації за послуги централізованого опалення за листопад - грудень 2017 становить 2585,88 грн., заборгованість по оплаті компенсації за послуги охорони за червень 2017 - липень 2018, становить 2151,66 грн. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Враховуючи викладене, оскільки, на день розгляду справи з боку відповідача не надано доказів про погашення ними заборгованості, суд приходить до висновку, що позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська комунальна компанія», підлягає задоволенню. Крім того, на думку суду, підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення з відповідача інфляційної складової боргу за період прострочення та трьох відсотків річних від суми заборгованості з наступних підстав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Згідно з наданим позивачем розрахунком, інфляційна складова боргу за період прострочення становить 128,30 грн., 3% річних від суми боргу - 89, 10 грн. Оскільки відзиву на позовну заяву від відповідача не надійшло, на спростування наданого розрахунку будь-яких доказів не надано, суд прийшов до висновку, що відповідачем було порушено умови 2.3, 3.2.2, 3.2.3, договору №15/03/2/225 від 24.06.2016 року та не здійснено оплату за спожиті ним послуги, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 1 762 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved