Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

У липні 2016 року позивач [PERSON] звернудась через свого представника в суд з вищезазначеним позовом до відповідача - [PERSON], в якому просять суд визнати за [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], право власності за набувальною давністю на 67/100 ідеальних частин житлового будинку №72/83 з надвірними спорудами, який знаходиться по вулиці Червонотравневій в місті Бердичеві Житомирської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є власником 67/100 ідеальних частин житлового будинку №72/83 по вулиці Червонотравневій в місті Бердичеві Житомирської області на підставі договору купівлі продажу від 13.08.1986 року. Відповідач в 1986 році дозволив матері позивачки [PERSON] зареєструвати своє місце проживання у вищевказаному житловому будинку, а також проживати в ньому безкоштовно разом з позивачкою, яка на той час була малолітньою. Вказані обставини зумовлені тим, що [PERSON] не мала іншого житла, отримувала низький дохід, не могла оплатити за оренду приміщення. Відповідач в 1987 році виселився з вищевказаного будинку, більше в ньому не проживає. В звязку з відсутністю відповідача, поточні та капітальні ремонти в спірній частині житловому будинку, позивачка здійснює самостійно, сплачує за комунальні послуги, купує меблі та будівельні матеріали, ремонтує електрику та техніку, прибирає прибудинкову територію. Позивачка зареєструвала своє місце проживання та своїх дітей у вищевказаному будинку. Позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним понад 30 років. З 1987 року до теперішнього часу, відповідач жодного разу до вищевказаного будинку не приходив, жодних претензій відносно володіння чи користування будинком позивачці не заявляв. Ніхто інший, окрім позивачки не цікавився зазначеним житловим будинком. До судового засідання позивачка та її представник не з'явилися. Представник позивача [PERSON]., надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку ч. ч. 5, 9 ст. 74 ЦПК України, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, відповідач про причини своєї неявки не повідомив, підстав визнавати його неявку з поважних причин немає, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. В звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши письмові пояснення представника позивача, обставини та докази справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 67/100 ідеальних частин житлового будинку №72/83 по вулиці Червонотравневій в місті Бердичеві Житомирської області, що підтверджується договором купівлі продажу від 13.08.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Бердичівської державної нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за №1-4942 та довідкою Бердичівського МБТІ від 19.08.1986 року. Згідно з технічним паспортом від 30.06.1987 року, 67/100 ідеальних частин житлового будинку №72/83 по вулиці Червонотравневій в місті Бердичеві Житомирської області, належних відповідачу, складають загальною площею - 51,7 кв.м., житловою площею 42,3 кв.м. Згідно з домовою книгою на вищевказаний житловий будинок та довідкою МК ВЖРЕП №7 від 21.07.2016 року за №754, позивачка зареєстрована за адресою: [INFO]/83 з 05.01.1985 року до теперішнього часу, а відповідач був зареєстрований з 29.08.1986 року до 25.09.1987 рік. Відповідно з актом МК ВЖРЕП №7 від 27.07.2016 року, комісією було встановлено, що [PERSON], [INFO], в житловому будинку №72/83 по вулиці Червонотравневій в місті Бердичеві Житомирської області не проживає протягом 30 років. З відомостей наявних в медичній карті амбулаторного хворого (позивача) №2111 від 20.10.2003 року, талонах для запису позивача на флюрографію від 13.02.2004 року та 28.01.2013 року, договорі на відкриття та ведення поточного карткового рахунку №0423857500 від 20.01.2007 року, замовленні від 30.05.2011 року на придбання позивачем будівельних матеріалів, трудовому договорі від 02.04.2008 року за №06030800495, видатковій накладній від 28.04.2015 року вбачається, що позивачка зазначала місцем свого проживання адресу: Житомирська обл., м. Бердичів, вул. Червонотравнева, буд.72/83. В 2004 та 2006 році позивачка отримувала субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг за адресою спірного нерухомого майна, що підтверджується повідомленнями про надання субсидій №024248 від листопада 2004 року та №024248 від листопада 2006 року. 23.03.2005 року між позивачкою та Бердичівським РЕМ було укладено договір №6-12-208 про користування електричною енергією за адресою спірного нерухомого майна. Крім того, позивачка отримувала за адресою спірного нерухомого майна поштові відправлення з Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області та ДВС Бердичівського МРУЮ Житомирської області, що підтверджується листом ДВС Бердичівського МРУЮ Житомирської області від 03.10.2007р. та повісткою про виклик до суду від 2005 року. Отже, позивачка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном, а саме - 67/100 ідеальних частин житлового будинку №72/83 по вулиці Червонотравневій в місті Бердичеві Житомирської області, належні відповідачу та продовжує відкрито, безперервно володіти ним понад 10 років. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно з п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно з п.11 вищевказаної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальноюдавністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з п.14 вищевказаної Постанови, рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України у якості способу захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання таких прав. У відповідності до ст.20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом у випадку порушення її невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 551,20 гривень.

Outcome: approved