Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення сплати аліментів. Позов мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому у них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2014 року з відповідача на її користь стягуються аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 450,00 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2014 і до досягнення сином повноліття. На даний час присуджених судом коштів не вистачає для нормального забезпечення та утримання сина, оскільки він росте та потребує додаткових грошових витрат, а тому просить збільшити розмір аліментів до 1200 грн. Крім цього, відповідач протягом 2014-2016 років не сплачує аліменти на утримання сина, а тому станом на 31.08.2016 року утворилась заборгованість по аліментах, яка становить 8343 грн. У відповідності до ст. 196 СК України вважає, що відповідач повинен їй сплатити також пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01.09.2015 р. по 31.08.2016 року в сумі 1647 грн. згідно поданого розрахунку. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Не заперечує щодо стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів, однак щодо збільшення розміру аліментів заперечує, оскільки ніде не працює і не має змоги сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі. Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] є батьками для [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з матір'ю - позивачкою по справі. Крім того встановлено, що відповідно до рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02.09.2014 року з відповідача на користь позивачки стягуються аліменти на дитину в твердій грошовій сумі в розмірі 450,00 грн. щомісячно, починаючи з 07.08.2014 року і до досягнення сином повноліття. Як пояснила в судовому засіданні представник позивачки, розмір аліментів, який сплачує відповідач щомісячно на дитину є недостатнім для його утримання. Однак, відповідач не погоджується сплачувати аліменти у запропонованому розмірі, оскільки ніде не працює, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, виходячи із зазначених вимог закону, позивач зобов'язана довести зміни матеріального або сімейного стану відповідача, погіршення або поліпшення його здоров'я та в інших випадках. Однак, таких доказів позивачкою суду не представлено, хоча судом, з врахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, таке право було роз'яснено. Таким чином суд вважає, що позивачка належним чином не обґрунтувала запропонований нею розмір аліментів та не довела настільки покращення матеріального стану відповідача щоб збільшувати його до 1200 грн. Разом з тим, сума аліментів, встановлена рішенням суду в розмірі 450 грн. у 2012 році не відповідає розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України обов'язок по утриманню дитини лежить на обох батьках, витрати в межах прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку покладаються на обох батьків, відтак, суд приходить до висновку про визначення розміру аліментів, які повинні стягуватись з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення дитиною повноліття, які відповідатимуть інтересам дитини, враховуючи його вік та матеріальні потреби, можливості відповідача. При наявності у позивача доказів про одержання відповідачем доходів у більшому розмірі, покращення його матеріального становища, позивач не позбавлена можливості заявити повторно вимогу про збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч.4 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом. При виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення (ст.196 СК). З матеріалів справи встановлено, що виконавчий лист №442/5828/14-ц виданий 16.09.2014 року Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, про стягнення з відповідача у користь позивача аліментів на їхню дитину за вказаним вище рішенням суду знаходиться на виконанні у ВДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області. 19.09.2016 року державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів за період з 07.08.2014 року по 01.09.2016 року. З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість по аліментах становить 7113,00 грн. Статтею 194 СК України визначено випадки стягнення заборгованості за аліментами, однак, нормою цієї статті не передбачено права одержувача аліментів на стягнення заборгованості за виконавчим листом, який знаходиться на виконанні в державній виконавчій службі, оскільки заборгованість стягується державним виконавцем у межах своєї компетенції, визначеної Законом України «Про виконавче провадження». Оскільки відсутній спір із державною виконавчою службою щодо розміру заборгованості, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів. Що стосується неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, то суд вважає, що наявні правові підстави, визначені статтею 196 СК України, для задоволення вимоги позивача у цій частині, оскільки така відповідачем визнається, а тому з останнього слід стягнути 1647,00 грн. неустойки (пені), відповідно до розрахунку, складеного позивачем. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved