Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

Позивач КГП звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення боргу, мотивуючи свої вимоги тим, що в Київському геріатричному пансіонаті, згідно путівки Головного Управління соціального захисту населення №308 від 12.12.2008 року, постійно проживала пенсіонерка [PERSON], [INFO]. 06.11.2008 року між Позивачем та [PERSON] був укладений договір №165, відповідно до умов якого Київський геріатричний Пансіонат приймає на постійне проживання [PERSON], а [PERSON] зобов'язується сплачувати стовідсотково витрати на її утримання. Позивач свої зобов'язання виконав, але відповідачка з 2010 року свої зобов'язання перестала виконувати. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, просить стягнути з відповідачки борг в сумі 45 482 грн. 79 коп. та судові витрати. Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2012 року задоволено позовні вимоги КГП до [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.02.2013 року витребувано з Державної податкової служби у м. Києві інформацію про реєстраційний номер облікової карти платника податків [PERSON] Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 25.03.2013 року внесено виправлення до виконавчого листа, виданого по цивільній справі № 2-2435/2012 за позовом Київського геріатричного пансіонату [PERSON] про стягнення заборгованості, вказавши у виконавчому листі реєстраційний номер облікової карти платника податків боржника [PERSON] - [NUMBER]. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 19.04.2017 року скасовано заочне рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2012 року та призначено справу до розгляду в загальному порядку. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідачки борг в сумі 45 482 грн. 79 коп. Представник відповідачки у судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити у задоволені позову. На початку судового розгляду відповідачка заперечувала проти задоволення позову, надала письмові пояснення, в яких вказала, що позивач не надав належного щомісячного розрахунку на фактичне утримання саме [PERSON] та не врахував пільги, які має остання, а тому сума, яку просить стягнути позивач, не доведена належними доказами. У подальшому відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачки, її представника, допитавши свідка, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в Київському геріатричному пансіонаті, згідно путівки Головного Управління соціального захисту населення №308 від 12.12.2008 року, постійно проживала пенсіонерка [PERSON], [INFO]. 06.11.2008 року між Київським геріатричним Пансіонатом, з однієї сторони, та відповідачкою [PERSON], з другої сторони, укладений договір №165. Відповідно до п. 1.1 договору Київський геріатричний пансіонат приймає на постійне проживання [PERSON], а [PERSON] зобов'язується сплачувати стовідсотково витрати на її утримання. Згідно п. 2.1 договору, сума щомісячної плати встановлена у розмірі 100% від фактичних витрат на її утримання. Відповідно до п. 5.5 Положення про Київський геріатричний пансіонат, затвердженого розпорядженням КМДА від 30.07.2003 року №1397, за наявності вільних місць до Пансіонату можуть прийматися особи, які мають працездатних дітей або родичів, які відповідно до законодавства зобов'язані їх утримувати, за умови 100% відшкодування пансіонату витрат на їх утримання. Відповідно до п. 2.2 договору оплата здійснюється щомісячно шляхом внесення готівки в касу пансіонату або перерахування на розрахунковий рахунок пансіонату. Згідно п. 2.3 договору оплата здійснюється після закінчення поточного місяця на протязі 15 днів. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов'язання за даним Договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Однак, з 2010 року [PERSON] перестала належним чином виконувати свої зобов'язання за договором та не сплачує кошти в повному обсязі за проживання [PERSON], чим порушує умови договору. В зв'язку з чим, станом на лютий 2012 року виникла заборгованість в сумі 45 482 грн. 79 коп. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснила, що вона є матір'ю відповідачки [PERSON] Відповідачка не могла доглядати за бабусею, оскільки мала на утриманні двох дітей, а вона не могла доглядати за своєю свекрухою ([PERSON].) за станом свого здоров'я. Після чого, [PERSON] виявила бажання поселитися в пансіонаті, оформила всі необхідні документи та попросила [PERSON] підписати договір, що остання і зробила. Донька щомісячно сплачувала грошові кошти за проживання [PERSON] за телефонним дзвінком позивача. Потім відповідачка почала вимагати від позивача письмові квитанції, тоді й представники пансіонату перестали телефонувати, а донька сплачувати кошти. Покази свідка підтверджують встановлені в судовому засіданні обставини справи, та ніяким чином не спростовують відсутність заборгованості відповідачки перед позивачем чи неправильне її нарахування. Адміністрація Пансіонату неодноразово надсилала повідомлення на адресу відповідачки про заборгованість та необхідність термінової оплати, однак заборгованість погашена не була. Згідно п. 4.2 договору в разі несвоєчасної оплати за проживання в пансіонати, проживаючий в пансіонати підлягає виселенню. Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Твердження сторони відповідача, щодо ненадання позивачем належного щомісячного розрахунку на фактичне утримання саме [PERSON] з урахуванням пільг, суд не бере до уваги, оскільки сторона позивача надала довідку-розрахунок станом на 23.04.2015 року, щомісячні розрахунки вартості утримання 1 підопічного з вересня 2010 року по лютий 2012 року. Відповідні щомісячні розрахунки зроблені відповідно до Наказу Міністерства фінансів України та Державного казначейства України від 25.11,2008 року № 495 «Про затвердження Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету та Інструкції щодо застосування класифікації кредитування бюджету» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин). Тобто, позивач подав до суду належні та допустимі докази - розрахунки вартості утримання 1 підопічного, які були зроблені у відповідності до економічних класифікацій, визначених у вищезгаданих Інструкціях. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. З вищезазначених норм слідує, що суди повинні належним чином обґрунтовувати свої рішення. Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі. Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Як встановлено в судовому засіданні та доведено зібраними по справі доказами, відповідачка умови договору не виконує, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі і з відповідачки підлягає стягненню борг в сумі 45 482 грн. 79 коп. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 454, 83 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved