Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-01 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.11.2005р. між позивачем- ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №MKV0GK00005091, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 24.000,00 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 06.11.2015р. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 13.09.2016р. має заборгованість 158.277,63 Євро, з яких 21.347,96 Євро- заборгованість за кредитом; 44.503,27 Євро- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3.264,00 Євро- заборгованість по комісії за користування кредитом; 89.162,40 Євро- пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, а відтак позивач, посилаючись на те. Що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, просить суд стягнути з відповідача на користь ВАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 21.347,96 Євро, що по курсу НБУ станом на 13.09.2016р. становить 638.090,52 грн. та суму понесених судових витрат: 9.571,36 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав письмову заяву (п.3 прохальної частини позовної заяви), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлялася судом належним чином, про що свідчить судова розписка, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи та причини своєї неявки до суду не надав, у зв»язку з чим суд, ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд приходить до наступного. За приписами ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, особа на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета спору і зобовязана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст.10,11,57-61); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215). Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст.6) встановлено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його цивільних прав і обов»язків. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові коти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до приписів ст.1048 зазначеного Кодексу. Аналіз зазначених норм дає суду підстав прийти до висновку, що у разі прострочення позичальником сплатити чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплатити всієї суми позики, яка залишилась несплаченою, тобто вважаються такими, що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Суд встановив, що всупереч цьому, відповідач не виконав свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором №MKV0GK00005091. Так, як достовірно встановлено з матеріалів справи 07.11.2005р. між позивачем- ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений кредитний договір №MKV0GK00005091, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 24.000,00 Євро зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 06.11.2015р. З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 13.09.2016р. має заборгованість 158.277,63 Євро, з яких 21.347,96 Євро- заборгованість за кредитом; 44.503,27 Євро- заборгованість по процентам за користування кредитом; 3.264,00 Євро- заборгованість по комісії за користування кредитом; 89.162,40 Євро- пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором, а відтак суд вважає, що позивач, оскільки законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості і кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитом, вправі просити суд стягнути з відповідача на користь ВАТ КБ «ПриватБанк» лише заборгованість за кредитом в розмірі 21.347,96 Євро, що по курсу НБУ станом на 13.09.2016р. становить 638.090,52 грн. Суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Крім цього, згідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які поніс позивач, слід стягнути з відповідачки, оскільки відповідно до вимог ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 13.09.2016р. \\а.с.1\\ позивач сплатив 9.571,36 грн. судового збору. Відповідно до вимог ст.ст.525,554,1048,1050,1054 ЦК України та

Outcome: approved