Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в Канівський міськрайонний суд Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свій позов мотивує тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 19.02.2014 [PERSON] отримав кредит у розмірі 5977,54 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 14.01.2016 позичальник [PERSON] помер. Спадкоємці [PERSON] мали право подати заяву про прийняття спадщини або про відмову від спадщини у строк з 14.01.2016 по 17.04.2016. Спадкоємцем майна померлого є [PERSON], яка постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини.18.09.2017 до Канівської державної нотаріальної контори було направлено претензію кредитора. 26.09.2017 позивачем було отримано відповідь Канівської державної нотаріальної контори. 29.11.2017 до спадкоємця [PERSON] було направлено лист-претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги, які відповідачем виконані не були. Станом на дату смерті позичальника перед Банком за кредитним договором №б/н від 19.02.2014 становить має заборгованість 7033,67 грн., яка складається з наступного: - 4972,04 грн. - заборгованість за кредитом; - 2061,63 грн. - заборгованість за відсотками. Просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість у розмірі 7033,67 грн. за кредитним договором № б/н від 19.02.2014 та судові витрати у розмірі 1762,00 грн. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності від 31.08.2017 в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання,\~не зявився,\~хоча був\~належним чином\~повідомлений про\~час та\~місце розгляду\~справи.\~Повідомлення про\~причину неявки\~в засідання\~від відповідача\~до суду\~не надійшло,\~відзив на\~позов не\~надано,\~а тому\~суд вважає\~за можливе\~відповідно до\~ч.1\~ст.\~280\~ЦПК України\~провести заочний\~розгляд справи\~на підставі\~наявних у\~справі доказів,\~враховуючи,\~що позивач\~не заперечує\~проти такого\~вирішення справи. Згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов'язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу). Згідно ч.2 ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України. Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоч отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця такого свідоцтва не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог кредитора. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми. Саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України кредитор заявив вимоги до спадкоємців. (правовий висновок ВСУ у постанові №6-2962 від 12.04.2017р., постанова Верховного Суду у справі № 754/2946/15-ц номер провадження 61-1016св18 від 22.01.2018р.) З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] було укладено Генеральну угоду б/н від 19.02.2014 про реструктуризацію заборгованості та приєднання Умов та правил надання продукту кредитних карт у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5977,54 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.7). Згідно свідоцтва про смерть серії І-СР №271819 від 15.01.2016 (а.с.34) вбачається, що [PERSON] помер 14.01.2016. Листом №1710/02-14 від 20.09.2017 Канівська державна нотаріально контора повідомила позивач про те, що претензія кредитора отримана та долучена до спадкової справи №261-32016 (а.с.38). 29.11.2017 на адресу відповідача [PERSON] позивачем було надіслано лист-претензію про сплату заборгованості за договором №б/н від 19.02.2014 у сумі, що станом на дату смерті позичальника становить 7066,67 грн. (а.с.39,40). Зобов'язання за кредитним договором входять до складу спадщини. Відповідно до розрахунку розмір кредитної заборгованості [PERSON] на день його смерті становить має заборгованість 7033,67 грн., яка складається з наступного: - 4972,04 грн. - заборгованість за кредитом; - 2061,63 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.5,6,96-98). Згідно інформації Канівської державної нотаріальної контори від 24.05.2018 № 872/02-14 щодо спадкової справи, вбачається що після смерті [PERSON], який помер 14.01.2016, спадщину за законом прийняла [PERSON], що мешкає за адресою: м. Канів, вул. Саммера, 47, Черкаської області та ПАТ КБ ПриватБанк, претензія кредитора від 09.09.2017 № SAMDN520000139806481 (а.с.72-86). Звернення кредитора із відповідною вимогою до нотаріальної контори є належним підтвердженням дотримання позивачем строку, встановленого ч.2 ст. 1281 ЦК України. Враховуючи наведене суд дійшов вірного висновку про те, що до спадкоємця [PERSON] разом із правом на спадкування перейшло зобов'язання повернення кредиту спадкодавця. Однак вимога Банку про повернення кредитної заборгованості у зазначеному розмірі спадкоємцем боржника задоволена не була, та розмір заборгованості відповідачем не заперечений. Відповідно до ч.1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Доказів щодо дійсної вартості спадкового майна відповідачем суду не надано. Обставини щодо недостатності отриманого відповідачем у спадщину майна для покриття боргових зобов'язань спадкодавця предметом розгляду у даному спорі не були. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача були порушені відповідачем в зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору. Оцінюючи зібрані по справі докази, вивчивши їх та дослідивши, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення з відповідача суми боргу, оскільки відповідач порушив умови кредитного договору. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне покласти на відповідача [PERSON] сплату судових витрат по справі в сумі 1762,00 грн., які сплачені позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved