Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2017 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] на користь\~\~[PERSON] суму податку на додану вартість в розмірі 9791,63 грн., суму втрати товарної вартості в розмірі 23464,85 грн., суму франшизи в розмірі 2000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн., а всього стягнуто 36256 грн. 48 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ПАТ «Страхова компанія «Мега-гарант» до [PERSON] про захист ділової репутації юридичної особи відмовлено в повному обсязі. [PERSON] на рішення суду було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 20.10.2017 року зазначена цивільна справа повернута до Комінтернівського районного суду м. Харкова, оскільки судом при відкритті провадження не було вирішено питання про звільнення позивача від сплати судового збору на підставі ЗУ «Про захист прав споживачів» та при ухваленні рішення не вирішено питання про судові витрати. Спори, які виникли з приводу виплати та розміру виплати страхового відшкодування мають вирішуватись на підставі вимог цивільного процесуального законодавства таЗакону України «Про страхування». \~\~\~\~Відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України «Про захист прав споживачів». \~\~\~\~Така позиція визначена в «Узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування» від 19.07.2011 р. Верховного Суду України, де зазначено, що: Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров'я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики. \~\~\~\~Згідно зі ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. \~\~\~\~Уст. 4 цього Закону зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону, і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування). \~\~\~\~Метою страхування при укладенні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку. \~\~\~\~Аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону «Про захист прав споживачів» і положення цього Закону не застосовуються до відносин майнового страхування. \~\~\~\~ЗУ «Про захист прав споживачів» може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом. \~\~\~\~В роз'ясненні Пленуму Верховного суду України в Постанові № 5 від 12 квітня 1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» зазначено, що ЗУ «Про захист пав споживачів» застосовується не до будь-яких відносин сторін договору страхування, а лише до тих їх прав і обов'язків як споживача (страхувальника) та особи, що надає страхування (страховика) відповідно, що передбачені саме цим Законом.Так, ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг), а ст. 21 Закону - випадки, коли вважаються порушеними права споживача, що не передбачені іншими його статтями. \~\~\~\~Згідно із ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього\~Закону\~та пов'язаного з ним законодавства\~про захист прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або встановлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав'язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; ціну продукції визначено неналежним чином; документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу. \~\~\~\~З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є матеріально - правові вимоги, які позивач обґрунтовує порушенням ПАТ «Страхова компанія «Мега-гарант» положень актів цивільного законодавства: Цивільного кодексу України, Закону України «Про страхування», а також договірних зобов'язань - положень договору страхування та не обґрунтовує порушенням його прав, як споживача, саме відповідно до Закону України "Про захист прав споживачів". Таким чином судом при відкритті провадження не було звернено увагу, що позивачем не був сплачений судовий збір. Враховуючи те, що на даний час судом вже ухвалено рішення по даній цивільні справі, суд вважає необхідним вирішити питання про судові витрати. У відповідності до ст. 220 ч.1 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати. Відповідно до ч.3 ст.220 ЦПК України суд ухвалює додаткове рішення після розгляду питання в судовому засіданні з повідомленням сторін. Їх присутність не є обовязковою. Учасники процесу в судове засідання не з?явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Сумма заявлених позовних вимог [PERSON] становить 61501,57 грн., таким чином відповідно до ЗУ «Про судовий збір» йому необхідно було сплатити судовий збір у розмірі 651,01 грн. Розподіл судових витрат вирішується судом на підставі ст. 88 ЦПК України. Згідно рішення суду 29.09.2017 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені частково та з [PERSON] на користь [PERSON] стягнено 36256,48 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Таким чином з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 362,56 грн., а з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 288,45 грн., оскільки судом при відкритті провадження помилково не було вирішено питання щодо відмови позивачу від звільнення від сплати судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved