Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, зазначивши, що [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння № 133/НД від 24.03.1998 року, укладеного та зареєстрованого Черкаською філією Придніпровської товарної біржі. [INFO] [PERSON] помер і позивачка, будучи спадкоємцем відповідно до закону, просить визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених в заяві, та прохав їх задовольнити. Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Третя особа приватний нотаріус Велікова Н.А. в судове засідання теж не з'явилася, надіславши листа про розгляд справи у її відсутності та відсутність заперечень щодо задоволення позову. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Частина 1 ст. 55 Конституції України містить загальну норму, яка передбачає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації, або мають місце інші порушення прав та свобод. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого на території Трушівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області відкрилася спадщина. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу домоволодіння № 133/НД, укладеного 24.03.1998 року в Черкаській філії Придніпровської товарної біржі, між Андрєєвою Н.М.,як продавцем з однієї сторони, та [PERSON] , як покупцем, з другої сторони, останнім було придбано домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] Вказаний договір був зареєстрований в Черкаській філії Придніпровської товарної біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний № 133/НД від 24.03.1998 року, тобто, правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 1963 року, який діяв на момент укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири. Згідно з довідкою Трушівської сільської ради № 858 від 27.10.2017 року [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу домоволодіння № 133/НД, укладеного та зареєстрованого 24.03.1998 року в Черкаській філії Придніпровської товарної біржі, належить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , підстава - по господарська книга № 1 (дачники), особовий рахунок № [NUMBER] . Як вбачається з технічного паспорту на будинок садибного типу від 02.06.2011 року характеристика будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , включає в себе: житловий будинок (А-1), літня кухня (Б), літня кухня (б), сарай (В), сарай (Г), огорожа (№ 1). Згідно з п. 2 вище зазначеного договору купівлі-продажу домоволодіння вказаний будинок належав продавцю [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 14.01.1998 року завідуючою Чигиринською державною нотаріальною конторою Кашицькою О.Г. за № 42. Відповідно до п. 4 названого договору покупець сплатив продавцю кошти за продане нерухоме майно у розмірі 4310 гривень 00 копійок, які продавець одержала від покупця до підписання договору. Таким чином, сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, що підтверджується його змістом. Сторони повністю виконали угоду як відповідно до умов договору, так і до норм чинного законодавства. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини (ст.11 ЦК України). Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. У разі не додержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Суд може визнати такий правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню правочину перешкоджала обставина, яка не залежала від її волі (ст. 219 ЦК України). Разом з тим, у відповідності зі ст. 227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення правовідносин, при укладені договорів купівлі-продажу нерухомого майна потрібна нотаріальна форма договору, якщо хоча б одна зі сторін договору є громадянин України. Згідно до ч. 2 ст. 47 ЦК України (у редакції 1963 року) та ст. 220 ЦК України (у редакції 2003 року), якщо одна зі сторін повністю або частково виконала договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, а інша ухиляється від нотаріального посвідчення, суд вправі на вимогу однієї зі сторін визнати угоду дійсної. Крім того, у відповідності зі ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов, а саме: якщо вона являє собою куплю-продаж, допущений до обороту на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеної з моменту її реєстрації на біржі. Таким чином, сторони договору виконали всі умови договору купівлі-продажу, у результаті яких наступили юридичні наслідки, а саме одна сторона продала, а інша сторона придбала домоволодіння. Отже, докази щодо виконання умов договору купівлі продажу ніким не спростовані та свідчать про те, що [PERSON] є добросовісним набувачем вказаного домоволодіння, оскільки придбав його відповідно до діючого законодавства, уклавши договір купівлі-продажу, виконавши усі істотні умови договору, оплативши продавцю вартість будинку, зареєструвавши його в Трушівській сільській раді Чигиринського району, але вказаний договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За таких обставин, коли [PERSON] передав грошові кошти за куплене домоволодіння, продавець передала йому у відповідь житловий будинок з надвірними спорудами та правовстановлювані документи, а [PERSON] , відповідно, їх прийняв та розпочав користуватися вказаним будинком, то суд на підставі ст. ст. 224-225 ЦК УРСР (в ред. 1963 року), які діяли на час домовленостей і існуючих правовідносин між сторонами, вважає, що відбулося повне виконання договору купівлі-продажу і право власності на придбане нерухоме майно підлягає захисту шляхом визнання правочину дійсним. Крім того, згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. З урахуванням вищевказаного, оцінивши всі докази в їх сукупності, суд вважає, що позов в цій частині заявлених вимог підлягає задоволенню шляхом визнання дійсним договору купівлі-продажу домоволодіння. Щодо вимог позивачки про визнання за нею права власності на вказане домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, то відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Також, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка, як дружина померлого [PERSON] , є спадкоємцем його майна відповідно до закону першої черги спадкування. Позивачка прийняла спадщину у встановлений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк, шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що вбачається з даних приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Велікової Н.А. № 215/01-16 від 18.09.2020 року. Як вбачається з постанови про нотаріальну відмову від 27.03.2018 року, виданої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Н.А., позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який є предметом спадкування, після смерті чоловіка [PERSON] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на вказаний житловий будинок. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Поскільки, інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після померлого [PERSON] , не має, тому суд вважає можливим позов в цій частині заявлених вимог теж задовольнити та визнати за позивачкою право власності на вказаний житловий будинок із надвірними спорудами, у зв`язку з чим позов підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», ст. 47 ч. 2 ст. 227 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. ст. 220, 328, 1217, 1222, 1266, 1270 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved