Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 02 вересня 1997 року вона, [PERSON], уклала шлюб із відповідачем [PERSON], який вони зареєстрували у відділі реєстрації актів громадянського стану Іванівського району Одеської області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про одруження. Від шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] та малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Спільне життя з відповідачем не склалося через конфлікти та непорозуміння. З травня 2014 року сторони не підтримують подружні стосунки. За таких обставин, подальше збереження шлюбу із [PERSON] суперечить інтересам позивачки. Позивачка вважає, що примирення між ними неможливе. Шлюб вони розривають вперше. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом з позивачкою. З відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання дітей, оскільки він не виконує свої обов'язки по утриманню дітей в добровільному порядку. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дітей, пов'язане з належним утриманням дітей, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дітей здоровими як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері,так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов'язків щодо дітей.Відповідач працює і отримує стабільний дохід, інших дітей та утриманців він не має. За таких обставин позивачка вважає, що необхідно стягувати із [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі ? частки з усіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO], а потім стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку(доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення [PERSON] повноліття, тобто до [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили суд задовольнити заявлений позов у повному обсязі. Відповідач позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову і надав письмові заперечення в яких вказав, що дійсно з травня 2014 року вони з дружиною не підтримують подружні стосунки. Однак це відбувається з її вини, оскільки саме позивачка не бажає їх підтримувати. На думку відповідача розірвання шлюбу суперечить інтересам дітей. Справжньою причиною розірвання шлюбу є помста позивачки та її батьків відповідачу та їх егоїстичні власні інтереси. Щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей, відповідач пояснив, що виконує в добровільному порядку обов'язки по утриманню дітей, хоча і не в повному обсязі. Обов'язки по утриманню дітей належним чином не може виконувати в зв'язку з тим, що йому не виплачували заробітну плату в повному обсязі, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по виплаті заробітної плати. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Громадянин України [PERSON], який народився [INFO] в с. Іванівка Одеської області, і громадянка України [PERSON], яка народилася [INFO] в м. Петропавлівськ Сев.Казахтанської області, зареєстрували шлюб 02 вересня 1997 року, про що в Книзі реєстрації актів про одруження 02 вересня 1997 року зроблено відповідний актовий запис за № 15; прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Іванівського району Одеської області. Від шлюбу у подружжя [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] народилася донька [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Діти,згідно пояснень сторін та довідки Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області проживають разом з відповідачкою та знаходиться на її утриманні і вихованні. В судовому засіданні позивачка пояснила, що з травня 2014 року вони з відповідачем проживають окремо, сімейні стосунки припинили, бажання зберегти сім'ю у позивачки відсутнє. Вважає,що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичного припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним. За таких обставин подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сім'ї. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає . Відповідач в судовому засіданні також підтвердив, що шлюбні відносини між ним та дружиною припинені з травня 2014 року, що вони проживають окремо, почуття взаємної любові та поваги втрачені, водночас вважає, що подальше збереження сім'ї є можливим. Згідно ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Виходячи з наведеного , враховуючи , що позивачка не бажає підтримувати сімейні стосунки з відповідачем та збереження даного шлюбу суперечить її інтересам, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім'ї неможливо і позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню . Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що причини, з яких позивачка наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими, оскільки сторони не підтримують сімейно-шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, поновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають, так як проживають окремо, тому суд вважає, що формальне існування даного шлюбу суперечить моральним засадам суспільства, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволенню . Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд також вважає , що вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Приводом для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей призвело те, що батько не виконує належним чином своїх батьківських обов'язків по утриманню дітей. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на повному її утриманні та вихованні . Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття .Батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст..150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини , пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не звільняє їх від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я дитини, її потреби у цьому віці, стан здоров'я батька, його матеріальне становище та матеріальне становище дитини, наявність у відповідача на утриманні інших осіб, на утриманні позивачки інших осіб і, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, призначає аліменти. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка просить стягнути аліменти щомісячно до досягнення дітьми повноліття , враховуючи рівність батьків щодо обов'язку по утриманню дитини беручи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини , виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, які є одними з загальних засад регулювання сімейних відносин, враховуючи ту обставину що позов відповідач визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача аліментів у розмірі як того просить позивачка . Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України , якщо позивачку на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір в дохід держави. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, та вищезазначене суд, вважає, що позов підлягає задоволенню. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved