Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

У грудні 2017 року Миколаївська спеціальна загальноосвітня школа - інтернат № 2, в інтересах малолітньої [PERSON], [INFO], звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просила: - позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO]; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку чи доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини на користь Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат № 2; - стягнути з [PERSON] аліменти на утримання його неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку чи доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини на користь Миколаївської спеціальної загальноосвітньої школи - інтернат № 2 В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO]. [PERSON] є дитиною-інвалідом, має діагноз "денне та нічне нестримання сечі та калу на органічному фоні". З 24.11.2015 року малолітня перебувала на неповному державному забезпеченні в школі- інтернаті № 2 згідно путівки департаменту освіти, науки та молоді Миколаївської облдержадміністрації від 19.11.2015 року за № 252. Батько дитини [PERSON] залишився на непідконтрольній території України в Луганській області. За час перебування дитини в школі-інтернаті № 2 батько не відвідував доньку, життям та здоров'ям не цікавився, матеріальної допомоги не надавав. Мати дитини [PERSON] разом із [PERSON] переїхали з м. Луганська до м. Миколаєва, отримали соціальне житло, як особи, які перемістилися з непідконтрольної території України. Через те, що мати займається бродяжництвом, жебрацтвом, також замикає дитину в кімнаті гуртожитку, 20.02.2017 року адміністрація закладу прийняла рішення забрати [PERSON] з гуртожитку до школи-інтернат № 2 на повне державне забезпечення. З березня 2017 року по теперішній час відповідачі свою дитину не відвідують, її життям не цікавляться, матеріальної допомоги не надають. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Пояснив, що [PERSON] останній раз відвідувала доньку в школі-інтернат № 2 приблизно півтора місяця тому, при цьому вона перебувала в нетверезому стані, і взагалі дитину в тверезому стані ніколи не відвідувала. Відповідачі в судове засідання не зявилися, судом про дату і час розгляду справи були повідомлені. Враховуючи те, що від відповідачів заперечення та заява про розгляд справи у їх відсутність не надходила, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Корабельного району м. Миколаєва в судовому засіданні позов підтримав, вважав за доцільне позов задовольнити. Представник третьої особи - Служби у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва надав заяву про розгляд справи у його відсутність, надав суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані письмові докази по справі, прийшов до наступного. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України». Згідно з п. 9 ч. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ч. 2,3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] - батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], які ухиляються від виконання батьківських обов'язків. [PERSON], [INFO], є інвалідом, страждає на легку розумову відсталість з ЕВН, ЗНМ ІІІ рівня, системним недорозвитком мовлення середнього ступеня, денним та нічним неутриманням сечі та калу на органічному фоні, що підтверджено медичним висновком на дитину-інваліда віком до 18 років від 26.05.2016 року. Згідно довідки від 15.10.2014 року № [NUMBER] [PERSON] разом із малолітньою [PERSON] переместилися з тимчасово окупованої території до м. Миколаєва та були поставлені на відповідний облік. Починаючи з 24.11.2015 року [PERSON], [INFO], перебувала на неповному державному забезпеченні в Миколаївській спеціальній загальноосвітній школі - інтернат № 2, а з 20.02.2017 року по теперішній час на повному державному забезпеченні. Вказане підтверджено наявними в матеріалах справи путівкою № 252 від 19.11.2015 року, витягом із протоколу засідання ПМПК № 46 від 04.12.2015 року. Згідно акту про відвідування (невідвідування) дитини від 24.11.2017 року за період з 20.02.2017 року [PERSON] відвідувала дитину лише один раз - 24.02.2017 року. Життям та здоров'ям доньки не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради № 1435/02.02.01-22/22/14/17 від 14.07.2017 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обовязків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. З огляду на вищевикладене суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню через те, що судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї доньки. Крім того, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тому суд знаходить позовні вимоги в частині стягнення аліментів обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі зобов'язані утримувати свою дитину. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, і вважає необхідним стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку чи доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дитини. Судові витрати по справі відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved