Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за Кредитним договором, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 20 грудня 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та [PERSON] було укладено Кредитний договір №R52110503869В від 20 грудня 2013 року у відповідності до якого відповідач отримала кредит в сумі 192249,00 гривень зі строком повернення кредитних коштів до 20 грудня 2020 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних. Надання кредитних коштів Відповідачу підтверджується меморіальним ордером №27922 від 20 грудня 2013 року. В якості забезпечення виконання зобов'язань з приводу повернення кредитних коштів Відповідачем було укладено договір застави згідно якого надано в приватне обтяження автотранспортний засіб: автомобіль марки - КІА спортедж, тип - легковий універсал, 2013 року випуску, колір - сірий, номер державної реєстрації [NUMBER], що належить Відповідачу на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за Кредитним договором. У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06 квітня 2018 року має заборгованість у розмірі 224762,25 грн., яка складається з наступного: - 137370,47 грн. - заборгованість за кредитом; - 2,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 20762,88 грн. - заборгованість за комісією; - 53382,65 грн. - індекс інфляції; - 13244,00 грн. - 3% річних. Просить суд стягнути з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» заборгованість за Кредитним договором №R52110503869В від 20 грудня 2013 року у розмірі 224762,25 грн., яка складається з наступного: - 137370,47 грн. - заборгованість за кредитом; - 2,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 20762,88 грн. - заборгованість за комісією; - 53382,65 грн. - індекс інфляції; - 13244,00 грн. - 3% річних, а також судові витрати по справі у сумі 3371,43 грн. У судове засідання представник позивача Настечко В.С., яка діє на підставі Довіреності № 732 від 20 вересня 2017 року (а.с.42) не з'явилася. 27 липня 2018 року до суду надала Клопотання про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с.43). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. У зв'язку з тим, що м. Горлівка Донецької області віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 № 1085-р., при цьому, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на/з територію(ї) Донецької та Луганської областей до/з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, у т.ч. до/з м. Горлівка (згідно з інформацією, розміщеною на офіційному веб-сайті УДППЗ "Укрпошта") (а.с..36). У відповідності до ч. 7 ст. 128 ЦПК України «У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: 1) юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; 2) фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідач [PERSON], своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається матеріалів справи, відповідно до укладеного Договору № R52110503869В від 20 грудня 2013 року [PERSON] від ПАТ «ВТБ Банк» отримала кредит у розмірі 192249,00 грн. зі строком повернення кредитних коштів до 20 грудня 2020 року із нарахуванням процентів за користування кредитними коштами у розмірі 0,01 % річних (а.с. 5-10). Згідно п. 5.2.4. Кредитного договору, у випадку порушення Позичальником своїх зобов'язань за цим Договором Банк має право без отримання додаткової письмово: згоди Позичальника за власним вибором здійснити будь-які дії, направлені на виконання зобов'язань Позичальника за цим Договором, у тому числі звернути стягнення на заставне майно за Договорами забезпечення у будь-який спосіб та/або одержати відшкодування з майна Позичальника, та/або звернутися до поручителів/майнових поручителів/гарантів та/або звернутися до колекторського агентства, відповідно до вимог чинного законодавства України та умов Договорів забезпечення. У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…» У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. 22 червня 2015 року між ПАТ «ВТБ Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було укладено Договір відступлення прав вимоги грошових зобов'язань за фінансовими кредитами № 220615нв, відповідно до якого позивач набув право нового кредитора до відповідача за Кредитним договором (а.с. 18-22). Згідно п. 4.10. Кредитного договору, за наявності прострочення виконання зобов'язань Позичальником за Договором, розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів (якщо такі мають та/або матимуть місце) у т.ч. відшкодування витрат та збитків Банку, пов'язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору. Відповідно до вимог статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням. У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним Договором належним чином не виконала. У зв'язку з зазначеним порушенням зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 06 квітня 2018 року має заборгованість - 224762,25 грн., яка складається з наступного: - 137370,47 грн. - заборгованість за кредитом; - 2,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 20762,88 грн. - заборгованість за комісією; - 53382,65 грн. - індекс інфляції; - 13244,00 грн. - 3% річних. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Згідно ст. ст. 549, 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання; неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Таким чином з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає до стягнення сума заборгованості за Кредитним договором № R52110503869В від 20 грудня 2013 року станом на 06 квітня 2018 року у розмірі 224762,25 грн., яка складається з наступного: - 137370,47 грн. - заборгованість за кредитом; - 2,25 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 20762,88 грн. - заборгованість за комісією; - 53382,65 грн. - індекс інфляції; - 13244,00 грн. - 3% річних; У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Таким чином суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» слід стягнути заборгованість за Кредитом в сумі 224762,25 грн., задовольнивши вимоги позивача у повному обсязі. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року №2246-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2018 року складає 1762,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1762 грн. 00 коп. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 3371 грн. 43 коп. (а.с.3). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з [PERSON]. З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 3371,43 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 3371,43 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved