Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивачка звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Бердянської міської ради про позбавлення батьківських прав посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого народилася донька [PERSON] , [INFO] . 14.04.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , залишилася проживати з позивачкою. 18.01.2013 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З 2006 року [PERSON] зобов`язаний сплачувати позивачці на утримання доньки [PERSON] аліменти у розмірі ј частини усіх видів доходів, які не сплачує, має велику заборгованість зі сплати аліментів. Відповідач мешкає на території Луганської області, на території якої влада України не здійснює свої повноваження, та умисно ухиляється від сплати аліментів. Відповідач не спілкується з дитиною та не виконує в повному обсязі обов`язок щодо виховання дитини, аліменти на утримання дитини не сплачує з 2006 року. Тому просить суд, позбавити [PERSON] батьківських прав щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , батьком якої є відповідач. Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце слухання справи. Представник позивача адвокат Амельченко Д.Д., діючий за ордером, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить суд заявлені позовні вимоги задовольнити. Представник органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Бердянської міської ради Калініченко Ю.В. розгляд позовної заяви залишає на розсуд суду. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, а позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Предметом даного позову є вирішення питання про позбавлення батьківських прав батька дитини, який не виконує своїх батьківських обов`язків з метою соціального захисту неповнолітньої особи. Дане питання регулюється положеннями Сімейного Кодексу України. Також суд вважає необхідним, при вирішення даного позову враховувати положення Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», що стосується узагальнення судової практики по аналогічним питанням. Відповідно до ст.164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, негативно впливають на дітей своїм аморальним поводженням при цьому особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Стаття 150 цього Кодексу перелічує обов`язки батьків щодо виховання дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вивченні письмових доказів в даній справі судом встановлено. [PERSON] народилася [INFO] , батьками є [PERSON] та [PERSON] відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , актова запис № 657 від 21.09.2004 року, виданого Алчевським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області (а.с.9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 13.04.2006 року , що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актова запис №141, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області Україна (а.с.11). 18.01.2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актова запис № 20 від 18.01.2013 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області Україна (а.с.10). З копії виконавчого листа Сніжнянського районного суду Донецької області від 11.01.2011 року вбачається, що з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на її утримання у вигляді ј частки від усіх видів доходу щомісячно, починаючи з 14.12.2010 року і до досягнення дитиною трьох років ( а.с.13). З ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 11.09.2017 року вбачається, що з [PERSON] , [INFO] , уродженця м.Брянка Луганської області стягнути аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1\\4 частини усіх видів його заробітку (доходів), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24 січня 2006 року до досягнення повноліття ( а.с.12-13). Постановою державного виконавця Брянківського міського управління юстиції від 16.04.2014 року зупинено виконавче провадження щодо стягнення аліментів з [PERSON] на корись [PERSON] у зв`язку з оголошенням [PERSON] у розшук ( а.с.26). У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради №01-1683/47-1 від 20.07.2020 року неповнолітня [PERSON] навчається в 11-А класі Бердянської ЗОШ №11 БМР, проживає разом з мамою, бабусею та дідусем. Батько дитини [PERSON] за час навчання дитини в школі участьі у шкільному житті не приймав та приймає, жодного разу не відвідав батьківські збори та не спілкувався з класним керівником або іншими вчителями. Суд розцінює вищезазначені обставини, як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідоме нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення [PERSON] до своїх батьківських обов`язків. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків (абз.2 п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки поведінки як для батька (матері), так і для дітей. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Також слід зауважити, що частиною 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню своєї дитини, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином суд вважає за необхідне задовольнити позов та позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та приходить до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача буде цілком сприяти задоволенню інтересів дитини. При цьому, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, у сумі 704-80 грн., понесений позивачем при звернення до суду, відповідно до 141 ЦПК України.

Outcome: approved