Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

У жовтні 2018 р. КП «Водоканал» звернулось до суду з позовом, в якому зазначає, що\~ в квартирі розташованій за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які користується послугами КП "Водоканал", однак оплату за послуги підприємства вносять не в повному обсязі, в результаті чого за період з 01.06.2009 р. по 31.08.2018 р. утворилась заборгованість в сумі 24 174 грн. 37 коп. Пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. передбачено, що плата за надані послуги вноситься щомісячно, не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Посилаючись на те, що відповідачі є користувачами послуг які надає позивач, цей факт є безспірним та беззаперечним, відсутність договору між сторонами не позбавляє позивача права отримати оплату за фактично надані послуги, позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого постачання\~холодної\~води,\~централізованого\~водовідведення у сумі 24 174 грн. 37 коп. та судові витрати у сумі 1762 гр. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27.11.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. 31.01.2019 року відповідачі надали відзив на позовну заяву за змістом якого зазначили, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі, у зв`язку з пропуском строку позовної давності. З наведеної підстави просили позовні вимоги задовольнити частково. 06.02.2019 року представник позивача надіслав на адресу суду відповідь на відзив в якій зазначив, що доводи відповідачів є безпідставними та необґрунтованими, оскільки останні користувались послугами, які надає позивач, знали про свій обов`язок оплачувати отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та були обізнані про наявність боргу. Відповідачі не звертались до підприємства з заявою про їх відсутність за адресою де надаються послуги. За змістом відзиву не заперечують користування ними за адресою [ADDRESS] . Зазначив, що відповідачі періодично здійснюють оплати за використані послуги, перериваючи строк позовної давності, що є підставою для стягнення заборгованості саме в обсязі визначеному позивачем. В провадження судді Галущенко Ю.А. справа надійшла у відповідності з п.п. 15.2 Перехідних положень ЦПК України ,на підставі Розпорядження № 310 від 08.04.2019 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, у зв`язку з тимчасовим переведенням судді [PERSON] , шляхом відрядження на роботу на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва для здійснення правосуддя строком на один рік з 08.04.2019 р. по 28.03.2020 р., на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 14.03.2019 №751/0/15-19. Ухвалою суду від 09.04.2019 року справу прийнято суддею до свого провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 27.05.2019 року. Згідно ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами,за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше. Клопотань від учасників справи не надходило. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із частиною першою\~статті 13\~Закону\~України\~«Про житлово-комунальні\~послуги» (в редакції чинній на момент виникнення заборгованості) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Виконавчий комітет\~Запорізької\~міської\~ради рішенням\~від\~29\~січня\~2009\~року\~№\~25\~«Про\~визначення\~виконавців житлово-комунальних\~послуг»,\~починаючи\~з\~1\~січня\~2009\~року\~виконавцем\~житлово-комунальних\~послуг\~для\~населення з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення визначив комунальне підприємство «Водоканал». Згідно ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець виробник, при чому виробник послуг може бути їх виконавцем. З матеріалів \~справи встановлено, що\~договір про\~надання послуг\~з централізованого\~постачання холодної\~води,\~централізованого\~водовідведення між позивачем та відповідачами не укладався. Водночас, відповідно до пункту 1 частини першої\~статті 20 цього Закону, споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої\~статті 20\~Закону\~України\~«Про житлово\~комунальні\~послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, а відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє відповідачів обов`язку оплачувати надані йому послуги. З матеріалів справи встановлено, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Позивач у\~період з\~01.06.2009\~р.\~по 31.08.2018\~р. надав\~відповідачам послуги\~з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення у приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] , на загальну суму 24\~174 грн.37 коп. Відповідно до ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Пунктом 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року передбачено, що оплату послуг мають проводити всі зареєстровані у жилому приміщенні особи, крім випадків, коли вони тимчасово відсутні в ньому і подали письмову заяву та офіційний документ, що підтверджує відсутність. Відповідачі від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялися, з заявою про їх відсутність у квартирі до позивача не зверталися, офіційний документ, що підтверджує їх відсутність у житловому приміщенні, не надавали, однак послуги\~ не оплачували. Крім того,ст.322 ЦК України ,ст.162 ЖК України зобов`язує власника утримувати майно, що йому належить, та оплачувати комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором або законом. Суду не\~надано належних\~та допустимих\~доказів того,\~що відповідачі\~не користувалися\~послугами \~з централізованого постачання холодної води, централізованого водовідведення за вказаний період з дозволу відповідних органів виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства у відповідності з Правилами надання послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року. За змістом ст. ст.525, 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином з забороною односторонньої відмови від виконання умов договору. Статтею 541 Цивільного кодексу України встановлено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до частини 1 статті 543 Цивільного кодексу України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Статтею 64 Житлового кодексу України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ст.12, 13 ЦПК України ,до основних засад судочинства віднесено змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Про необхідність урахування зазначених конституційних положень судам роз`яснено в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 «Про підготовку цивільних справ до судового розгляду». На час розгляду справи надані позивачем докази та розрахунки не спростовані відповідачами та не надано доказів про те, що заборгованість ними погашена повністю або частково. Щодо спільної заяви відповідачів про застосування судом позовної давності до позовних вимог, суд зазначає наступне. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Відповідно до положень статті 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина1 статті 261 Цивільного кодексу України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Частиною 3 статті 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідачі скористались своїм правом та просили суд застосувати до позовних вимог позовну давність у три роки. Перевіривши обгрунтованість доводів про застосування строків позовної давності суд дійшов до висновку, що заява відповідачів свого підтвердження матеріалами справи не знайшла. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що перший платіж за надані послуги відповідачі здійснили у лютому 2011 року у розмірі 207, 06 грн., останній у квітні 2017 р. в розмірі 400,00 грн., а також протягом всього періоду заборгованості періодично сплачували плату за послуги, надані позивачем. Зазначені дії відповідачів свідчать про визнання ними свого боргу, а тому суд доходить до висновку, що строк позовної давності переривався періодичними платежами з боку відповідачів, а тому відсутні підстави для застосування строку позовної давності до спірних правовідносин. З урахуванням вищенаведеного, суд встановив передбачені законом підстави для стягнення з відповідачів суми боргу за комунальні послуги в повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на оплату судового збору 1762 гр.,що підтверджено платіжним дорученням. На підставі ст.ст.322, 525, 526, 629 ЦК України,ст.162 ЖК України Закону України «Про комунальні послуги», ст.12, 13, 95, 141, 279 ЦПК України, суд-

Outcome: approved