Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив (з урахуванням уточнених позовних вимог) солідарно стягнути з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] заборгованость за кредитним договором №431/080-ФО1\~від 31\~жовтня 2006\~року у розмірі 11435,76\~доларів США та судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 4498 грн. 44 коп. Вимоги обгрунтовано тим, що 31\~жовтня 2006\~року відповідач [PERSON] уклав з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір кредиту №431/080-ФО1. 09 березня 2010 року прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та зміну найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк». Відповідно до умов договору кредиту відповідач отримав кредит у сумі 14000,00 доларів США на умовах, визначених договором. Одночасно з укладанням зазначеного договору з метою забезпечення виконання зобов`язання, між банком та [PERSON] укладено договір поруки №431/080-ФО1. Під час\~укладення Кредитного\~договору позичальник\~перебував у\~шлюбі з\~ [PERSON] ..\~ [PERSON] ,\~отримані від\~АКБ соціального\~розвитку «Укрсоцбанк»\~згідно кредитного\~договору,\~позичальником були\~використані для\~придбання об`єкту\~нерухомості за\~адресою:\~ [ADDRESS] .\~Згідно Іпотечного\~договору від\~31\~жовтня 2006\~року зазначена\~квартира була\~передана в\~іпотеку АКБ\~соціального розвитку\~«Укрсоцбанк» в\~якості забезпечення\~виконання зобов`язань\~за Договором\~кредиту №\~431/080-Ф01\~від 31\~жовтня 2006\~року. Таким чином, кредитний договір №431/080-Ф01 від 31 жовтня 2006 року, а також договір купівлі- продажу квартири з розстрочкою платежу від 30 жовтня 2006 року, були укладені одним із подружжя ( [PERSON] ) в інтересах сімї. В порушення норм закону та умов договору відповідач [PERSON] зобов`язання належним чином не виконував. Враховуючи викладене, станом на 24 травня 2017 року останній має заборгованість 11435,76 доларів США з яких: 9103,00 доларів США сума заборгованості за кредитом; 2332,76 доларів США сума заборгованість за відсотками. На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку. Оскільки, кредитний договір та договір купівлі-продажу квартири були укладені в інтересах сімї, а за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником, просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором та судові витрати по справі. Представником позивача подано до суду відповіді на відзиви (Том 1 а.с. 85-87, 98-100, 180-184, 224-228). У судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні погодилась із сумою заборгованості та зауважила, що не має коштів на погашення даної, має невелику пенсію та витрачає все на ліки. Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву (Том 1 а.с.67). У судовому засіданні позовні вимоги визнала та просила суд суму заборгованості за кредитом стягнути з відповідачів солідарно. Відповідачем [PERSON] до суду подано відзиви (Том 1 а.с. 138-140, 198-200). В судовому засіданні погодилась із сумою заборгованості та не заперечувала щодо виплати даної. Представника відповідача\~ [PERSON] \~ [PERSON] в судовому засіданні просила суд не вирішувати дану справу до вирішення справи про поділ майна подружжя. Відповідно до ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини у справі, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення по суті, ґрунтуючись на засадах справедливості, виваженості та законності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Судом встановлено, що 31\~жовтня 2006\~року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (який 09 березня 2010 року змінив тип акціонерного товариства на публічне акціонерне товариство та змінив найменування банку на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»), як кредитором та [PERSON] , як позичальником, укладений кредитний договір №431/080-ФО1, копія якого міститься у матеріалах справи. У відповідності до умов зазначеного договору, банк надав [PERSON] кредит готівкою у розмірі 14000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмі 13,25% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 30 жовтня 2026 року. З метою забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 31 жовтня 2006 року [PERSON] уклала з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» договір поруки №431/080-ФО1, згідно з яким поручитель зобов`язалася перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, можливих штрафних санкцій та розмір, термін та умови повернення та сплати яких встановлено кредитним договором №431/080-ФО1 від 31 жовтня 2006 року. Згідно п.3.1.2 договору поруки, у випадку невиконання позичальником та поручителем зобов`язання, забезпеченого порукою відповідають перед кредитором, як солідарні боржники. Одночасно з укладанням кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов`язання, між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено Іпотечний договір від 31 жовтня 2006 року. Згідно з умовами іпотечного договору в забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, в заставу оформлено квартиру [ADDRESS] , заставною вартістю 83426 грн.. Пунктом 1.7. даного договору передбачено, зокрема, що іпотекодавець гарантує, що на предмет іпотеки не існує прав та вимог інших осіб, в тому числі тих, що зареєстровані у встановленому законом порядку та що предмет іпотеки є його спільною сумісною власністю з дружиною [PERSON] , яка дала свою письмову згоду у вигляді заяви, справжність підпису на якій, засвідчено приватним нотаріусом Знам`янського МНО Кіровоградської області Озерним М.Г., за реєстровим №1344. Наявною в матеріалах справи згодою на купівлю квартири від 30 жовтня 2006 року, [PERSON] дала згоду на укладення її чоловіком [PERSON] договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості є їхньою спільною сумісною власністю. Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається ними за час шлюбу. Стверджує, що договір купівлі-продажу, з текстом якого вона ознайомлена, укладається її чоловіком в інтересах сім`ї на умовах, які попередньо обговорили і які є вигідними для них, а укладення даного договору відповідає їх спільному волевиявленню. Справжність підпису [PERSON] . засвідчено приватним нотаріусом Знам`янського МНО Кіровоградської області Озерним М.Г. та зареєстровано в реєстрі за №1340. Погашення за кредитом повинно здійснюватися згідно графіку погашення кредиту, викладеного у договорі кредиту. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді (28-29-30-31/365-360), щомісячно останнього робочого дня місяця (п.2.4). ПАТ «Укрсоцбанк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором, проте відповідач [PERSON] взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконав, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором. В результаті чого, станом на 24 травня 2017 року останній має заборгованість 11435,76 доларів США з яких: 9103,00 доларів США сума заборгованості за кредитом; 2332,76 доларів США сума заборгованість за відсотками. Відповідно до ст.ст.525, 526, 530, 610-612, 623, 625 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору, вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, у встановлений строк (термін). Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як передбачено ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як визначено ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. В порушення зазначених норм відповідач [PERSON] кредит у встановлений договором строк не повернув та проценти не сплатив. Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Статтею 60\~Сімейного Кодексу\~України передбачено,\~що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.3 ст.61 Сімейного Кодексу України). Згідно ч.4 ст.65 Сімейного Кодексу України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.73 Сімейного Кодексу України, стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків з розміщення, залучення коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Згідно ст.5 Декрету Кабінету Мінстрів України №15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету. Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення. Згідно з пунктом 1.5 даного Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій). Відповідно до роз`яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду україни №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові №6-1680цс15 від 10.02.2016, яка є обов`язковою для застосування. Стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом (ВСУ у справі № 6-284цс17 від 01 березня 2017р.) У випадку порушення зобов`язання, в якому кошти, виражені в еквіваленті в іноземній валюті, інфляційні втрати не стягуються, оскільки втрати від знецінення гривні відновлені еквівалентом іноземної валюти (справа № 423/468/16-ц, 11.10.17) Перерахування стягувачеві суми у іншій валюті, а ніж валюта, зазначена у судовому рішенні, не є належним виконанням судового рішення (ВС/ВП № 761/12665/14-ц від 04.07.2018) Сума боргу в іноземній валюті стягується у ній же та конвертується в національну валюту на день здійснення платежу (№ 6-1063цс17 від 01.11.2017) Згідно з правовою позицією висловленою Верховним Судом України у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути таку ж суму грошових коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику (ВПВС справа № 373/2054/16-ц, 16.01.2019). Відповідачі позов визнали, що в силу ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, а також враховуючи, що відповідач [PERSON] зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість в сумі 11435,76 доларів США, а тому з відповідачів підлягає солідарному стягненню сума зазначеної заборгованості в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З приводу вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів судового збору, слід зазначити наступне. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У пункті\~35\~постанови Пленуму\~Вищого Спеціалізованого\~Суду України\~з питань\~розгляду цивільних\~і кримінальних\~справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року передбачено, що при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. На підставі викладеного, ст.ст.256, 257, 258, 261, 525, 526, 530, 553, 610-612, 623, 625, 638, 1049, 1050, 1054 та

Outcome: approved