Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

Позивач ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу, в обґрунтування якого зазначив наступне. 12.09.2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу ВАЗ д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу ВАЗ д.н. [NUMBER] під керуванням [PERSON] Позивачем згідно з умовами Полісу ОСЦПВ №АМ/2409160 здійснено виплату страхового відшкодування за пошкоджений транспортний засіб потерпілій стороні [PERSON] , яка склала 15 000 гривень. За викладених обставин, позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування у розмірі 15 000 гривень в порядку регресу та стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 гривень. Ухвалою суду від 10.04.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, суду надав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказав, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило, відзиву на позов не надав. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 12.09.2018 року о 07:10 годині в м. Запоріжжі на мосту Преображенського біля колони № 8, водій [PERSON] , керуючи автомобілем ВАЗ 21063, д.н. [NUMBER] , не був уважним, при зміні напрямку руху не впевнився в безпеці маневру та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ 321140, д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , чим порушив вимоги пунктів 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху України, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 124 КУпАП. Відповідно до змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22.11.2018 року відповідача [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності АМ/2409160 від 01.06.2018 року застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу „ВАЗ 21063", д.н. [NUMBER] (а.с. 9). Розмір спричиненої шкоди внаслідок ДТП підтверджується угодою про виплату страхового відшкодування № ГО-12738/ДП від 25.09.2018 року, укладеною між ПрАТ „Страхова компанія „Юнівес" та [PERSON] , відповідно до умов якої сторони дійшли згоди, що розмір страхового відшкодування потерпілому [PERSON] від ДТП складає 15 000 гривень (а.с. 15) страховим актом № ГО-12738/ДП1 від 25.09.2018 року (а.с. 16). На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, та вважає підтвердженим факт завдання шкоди автомобілю ВАЗ д.н. [NUMBER] саме з вини відповідача [PERSON] . Згідно з платіжним дорученням № 30212 від 26.09.2018 року позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь [PERSON] у розмірі 15 000 гривень (а.с. 17). Розмір шкоди, завданої потерпілому, та її перерахування позивачем на користь [PERSON] позивачем підтверджено належними і допустимими письмовими доказами, які не спростовані відповідачем та не викликають сумнівів у своїй достовірності і достатності. Відповідачем розмір завданої шкоди не спростовано та не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо відшкодування заподіяної шкоди. Згідно ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦПК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що шкода, завдана особою під час використання транспортного засобу, у випадку, якщо така особа застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, відшкодовується страховиком, який, сплативши на користь постраждалої особи страхове відшкодування, має право зворотної вимоги до винної особи. За таких обставин, у позивача, який відшкодував шкоду, завдану відповідачем, виникло право зворотної вимоги до нього, а останній не виконавши такий обов`язок порушує права позивача, які підлягають захисту судом. За викладених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази на підтвердження підстав для стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для її стягнення. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума страхового відшкодування відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по її сплаті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Страхова компанія «Юнівес» про стягнення з [PERSON] матеріальної шкоди, завданої в результаті ДТП у розмірі 15 000 гривень є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 921 гривень.

Outcome: approved