Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був її батько [PERSON] . Вказує, що [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті її батька [PERSON] . Згідно довідки №693, виданої 29.07.2019р. виконавчим комітетом Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, спадкодавець [PERSON] на час смерті проживав разом зі своєю дружиною (її позивачки матір`ю) [PERSON] та саме остання фактично прийняла дану спадщину, однак за життя належним чином не оформила своїх спадкових прав. Зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Стверджує, що вона як спадкоємець першої черги спадкування за законом прийняла належне спадкодавцю [PERSON] майно, в тому числі спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, шляхом своєчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначене нерухоме майно через відсутність державної реєстрації права власності на таке з роз`ясненням права звернення до суду із відповідним позовом. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала через канцелярію суду письмову заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій просить розглядати справу у їх відсутності та проти позову не заперечує. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні, що відбулося 20.01.2020р., ствердила, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] . Зазначила, що саме вона ( [PERSON] ) та позивачка [PERSON] як спадкоємці першої черги спадкування за законом прийняли спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті їх матері [PERSON] та за домовленістю між собою розділили спадкове майно, зокрема кожна з них успадкувала по дві земельні ділянки, належні спадкодавцю [PERSON] , а спірний житловий будинок згідно домовленості між ними перейшов у спадок саме до позивачки [PERSON] . Їхня домовленість про розподіл спадкового майна була оформлена відповідним нотаріально посвідченим договором про поділ спадщини, однак у зв`язку з відсутністю належних правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] , такий не був включений у даний договір. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак у судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус\~Мостиського районного\~нотаріального округу\~Львівської області\~Яксманицький Р.С.в судове засідання не з`явився, проте подав копії сторінок\~спадкової справи\~№346/2019,\~заведеної після\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ;інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.01.2020р. №58946882; інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.01.2020р. №58946892, а також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Судом встановлено, що будинковолодіння [ADDRESS] відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", головою якого, як вважає суд, був [PERSON] , а членом двору його дружина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого колгоспному двору 10.08.1992р. Мишлятицькою сільською радою Мостиського району Львівської області; випискою із погосподарських книг за 1988-1991р.р. по с.Тамановичі, наданою 16.01.2020р. Шегинівською сільською радою Мостиського району Львівської області. Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120,123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Відповідно до роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали [PERSON] та [PERSON] (батьки позивачки), тобто кожен на 1/2 ідеальну частку такого. [INFO] відкрилась спадщина внаслідок смерті батька позивачки - [PERSON] . До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця [PERSON] , входить право на 1/2 частку у спірному житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , яке належало йому як члену колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя своїм майном не розпорядився, а тому у відповідності до вимог ч.2 ст.1223 ЦК України право на спадкування даного спадкового майна одержали спадкоємці за законом. Саме дружина спадкодавця [PERSON] [PERSON] як спадкоємець першої черги спадкування за законом у відповідності до вимог ст.ст.1268, 1269 ЦК України вчинила дії, які свідчать про прийняття нею спадщини після смерті чоловіка. Як убачається з матеріалів справи, зокрема копії спадкової справи №448/08 після померлого [INFO] [PERSON] , заведеної Мостиською державною нотаріальною конторою Львівської області, спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина [PERSON] , котрій 15.05.2008р. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна спадкодавця [PERSON] , зокрема на автомашину марки «ВАЗ-21047», 1990 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Отже, належне спадкодавцю [PERSON] спадкове майно, в тому числі право на 1/2 частку у спірному житловому будинку\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами [ADDRESS] , успадкувала\~саме [PERSON] та така стала фактичним власником спірного будинковолодіння в цілому (1/2 частка, яка належала їй як члену колгоспного двору, + 1/2 частка, яку вона успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ). [INFO] відкрилася спадщина внаслідок смерті [PERSON] . Спадкодавець [PERSON] \~за життя\~своїм майном\~не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту спадкодавця [PERSON] право на спадкування отримали спадкоємці першої черги спадкування за законом. Позивачка [PERSON] та третя особа [PERSON] є дітьми спадкодавця [PERSON] та у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України - спадкоємцями першої черги спадкування за законом спадщини, що відкрилась внаслідок її смерті. Як убачається з матеріалів справи, саме [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті їх матері [PERSON] . Факт прийняття ними спадщини стверджується заявами про прийняття спадщини від 06.08.2019р. за №946 та від 02.09.2019р. за №1089, поданими приватному нотаріусу Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицькому Р.С., які містяться в матеріалах спадкової справи №346/2019, заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] . Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, зазначені особи не заявили про відмову від даної спадщини. Тобто, в силу ст.ст.1261, 1268, 1269 ЦК України, [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їх матері [PERSON] . Інший можливий спадкоємець першої черги спадкування за законом до спадщини, яка відкрилася внаслідок смерті [PERSON] , - третя особа [PERSON] (син спадкодавця) у встановлений законом строк не вчинив жодних дій, спрямованих на прийняття даної спадщини. Також судом встановлено, що спадкоємці [PERSON] та [PERSON] у відповідності до положень ст.1267 ЦК України уклали між собою угоду про поділ спадкового майна, належного спадкодавцю [PERSON] , зокрема ними узгоджено, що у власність [PERSON] переходить наступне майно: приватизовані земельні ділянки площею 0,6871 га та площею 0,2467 га, які розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, а також спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а у власність [PERSON] : приватизовані земельні ділянки площею 1,7655 га та площею 0,2472 га, які розташовані на території Мишлятицької сільської ради Мостиського району Львівської області. Вказані обставини підтверджено поясненнями позивачки [PERSON] , поясненнями третьої особи [PERSON] , договором про поділ спадщини, укладеним 11.11.2019р. між [PERSON] та [PERSON] , копія якого міститься в матеріалах спадкової справи №346/2019. У відповідності до договору про поділ спадщини нотаріус видав спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначені вище земельні ділянки. При цьому, у зв`язку з належністю спірного житлового будинку до суспільної групи «колгоспний двір» та відсутністю правовстановлюючих документів на дане майно, виданих на ім`я спадкодавця [PERSON] , нотаріусом відмовлено позивачці [PERSON] в оформленні спадкових прав\~на дане\~нерухоме майно\~тароз`яснено її право звернення до суду з метою реалізації відповідного права спадкування. Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців [PERSON] та [PERSON] ; копіями сторінок\~спадкової справи\~№448/08,\~заведеної Мостиською\~державною нотаріальною\~конторою Львівської\~області після\~померлого [INFO] \~ [PERSON] ;копіями сторінок спадкової справи\~№346/2019,\~заведеної після\~смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ;інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 09.01.2020р. №58946882; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 09.01.2020р. №58946892; копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого колгоспному двору 10.08.1992р. Мишлятицькою сільською радою Мостиського району Львівської області; випискою із погосподарських книг за 1988-1991р.р. по с.Тамановичі, наданою 16.01.2020р. Шегинівською сільською радою Мостиського району Львівської області; копією довідки Самбірського МБТІ від 14.08.2019р. №1884; копією технічного паспорта на спірний житловий будинок по [ADDRESS] ; копіями паспорта, свідоцтва про народження та свідоцтва про укладення шлюбу позивачки [PERSON] ; іншими матеріалами справи. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом). Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Виходячи з вимог ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст.1297 ЦК України). Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право позивачки на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою [PERSON] права власності на спірне майно - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved