Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-09 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 02.03.2009 року в Космацькій сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 2. В судове засідання позивачка не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує. Із позовних вимог вбачається, що шлюб було зареєстровано 02.03.2009 року. В даному шлюбі сторони мають одну неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO]. Після укладення шлюбу, стосунки між сторонами не склалися. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями. Спільно не проживають більше, ніж 3 роки і не навідується до дитини, не надає ніякої допомоги. Все це призвело до того, що вони втратили почуття любові і поваги один до одного. Відповідач [PERSON] в судові засідання не зявляється, хоча про час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, у звязку з чим суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення за наступних підстав. У відповідності до вимог ст.ст.10,11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як встановлено в судовому засіданні, сторони зареєстрували шлюб 02.03.2009 року у Космацькій сільській раді Косівського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 2, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-НМ № 061845 від 02.03.2009 року (а.с.4). Зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сімї немає ніякої, шлюб між ними носить формальний характер. Підстав для примирення чи збереження сімї суд не вбачає. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Разом з цим, згідно ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою заявлено клопотання про відновлення їй дошлюбного прізвища "Горганюк". Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11, охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що позов подано одним із подружжя, а саме [PERSON], продовжувати подальше спільне подружнє життя позивачка з відповідачем не бажає, а тому суд вважає, що в інтересах сторін, позов слід задовольнити. Неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO] - слід залишити на виховання та проживання при матері, [PERSON] Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 56, 104, 110, 112, 113, 161 СК України, п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 та

Outcome: approved