Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 28 липня 2014 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, що зареєстрований виконавчим комітетом Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №4. Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . З моменту укладення шлюбу відносини між сторонами почали поступово погіршуватись, що відобразилось на їхніх стосунках. Підставами для цього стала втрата взаємопорозуміння, почуттів, виникнення обопільної неприязні та розчарування. Відповідач не здатен підтримувати моральну атмосферу в сім`ї та піклуватись про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Такі обставини почали відображатися на міцності їхніх сімейних стосунків, що в свою чергу призвело до фактичного розпаду сім`ї. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала та просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, згідний на розірвання шлюбу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 28 липня 2014 року. Шлюб зареєстровано виконавчим комітетом Людинської сільської ради Дубровицького району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №4. Дана обставина стверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 13 серпня 2020 року (а.с.4). Від даного шлюбу сторони мають дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.5-6). Відповідно до положень статті 51 Конституції України, частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. Судом встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання, почуття любові та поваги один до одного між сторонами втрачено, фактичні шлюбні відносини між ними припинені більше восьми місяців, примирення між подружжям та збереження сімї не можливо, так як це буде суперечити інтересам та волі обох сторін. За таких обставин, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно і шлюб існує формально. Беручи до уваги, що шлюб - це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сім`ю не бажають, суд з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті і майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. Згідно вимог статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому прізвище позивача надалі слід іменувати " [PERSON] ". Відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Тому, на підставі викладеного,

Outcome: approved