Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій зазначає, що відповідно до Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт № б/н від 13.11.2015 року відповідачка отримала кредит в сумі 28954 грн. 52 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між нею і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачці кредит у встановленому договором розмірі. В порушення норм закону та умов договору [PERSON] зобовязання за вказаним договором належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 25.01.2017 року має перед Банком заборгованість у розмірі 31984 грн. 46 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 24082 грн. 19 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 2623 грн. 61 коп., штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди 5278 грн. 66 коп. На підставі викладеного позивач просить суд стягнути з відповідачки на користь ПАТКБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 31984 грн. 46 коп. за кредитним договором №б/н від 13.11.2015 року та судові витрати в сумі 1600 грн. Представник позивача у позовній заяві зазначив, що у разі його неявки в судове засідання, розглянути справу без участі представника ПАТ КБ «Приватбанк», проти винесення заочного рішення також не заперечував. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі, однак пояснила, що в зв»язку з скрутним матеріальним становищем не зможе відразу погасити всю заборгованість, а частинами. Вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з»ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 13.11.2015 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт (далі - Генеральна угода). Вказана угода укладена між сторонами з метою створення сприятливих умов для виконання відповідачкою зобовязань за кредитним договором №SAMDN52000069943120 від 05.11.2012 року (а.с.6). Відповідно до п.п.1.1.2. п. 1 Генеральної угоди сторони домовилися, що заборгованість відповідачки перед Банком з дати підписання Генеральної угоди становить 31624 грн. 52 коп. Пунктом 2.1. Генеральної угоди визначено, що Банк надає позичальнику строковий кредит в розмірі 28954 грн. 52 коп. на строк 36 місяців з 13.11.2015 року до 30.11.2018 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 28954 грн. 52 коп. в обмін на зобов»язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Датою останнього погашення заборгованості визначено 30.11.2018 року (а.с.6). Підписавши Генеральну угоду, відповідачка погодилась, що ця угода разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають між нею та Банком кредитний договір. Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1049 параграфа 1 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця. Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Банк свої зобовязання виконав в повному обсязі та в обумовлений в договорі термін. В свою чергу відповідачка свої зобовязання не виконує, допускаючи прострочення платежів, у звязку з чим, станом на 25.01.2017 року має перед Банком заборгованість у розмірі 31984 грн. 46 коп., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом 24082 грн. 19 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом 2623 грн. 61 коп., штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди 5278 грн. 66 коп. Частиною 1 статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Крім того, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у разі порушення позичальником строків погашення заборгованості, визначених даною угодою, більш ніж на 31 день позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 5278 грн. 66 коп. (а.с. 6). Вивчивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву, щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі. Що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 1600 грн. Частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 142 ЦПК України, позивачу з державного бюджету має бути повернуто 800 грн. - 50 % суми сплаченого судового збору. Інші 50 % сплаченого судового збору мають бути відшкодовані на користь позивача з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved