Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з вище вказаним позовом. Представник позивачки, [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві . Позовні вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності з часткою у майні 1/1 належить житловий будинок за [ADDRESS] на підставі договору дарування № 2695 від 10.11.1987 року. Право власності на житловий будинок зареєстровано у Державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.03.2016 року за номером [NUMBER]. У житловий будинок за [ADDRESS] у 1992 році вселилась відповідачка [PERSON], яка є її рідною сестрою. Вона попросила її тимчасово пожити у її житловому будинку, мотивуючи це тим, що влаштовує дітей, допомагає їм матеріально і в подальшому буде проживати у своєму будинку чи у житлі дітей. Однак, протягом тривалого часу відповідачка самовільно та незаконно, без реєстрації, проживає абсолютно безоплатно у її житлі. На неодноразові зауваження та законні вимоги виселитися [PERSON] не реагує, а навпаки висловлює погрози та ображає її та членів її сім'ї. Житловий будинок має незначну житлову площу - 17,5 м. кВ., що не дає змоги нормально і повноцінно проживати іншим членам моєї сім'ї, зокрема сину та дочці з неповнолітніми дітьми. Одночасно, відповідачка систематично руйнує та псує жиле приміщення, допускає його пошкодження, використовує його не за цільовим призначенням, порушує правила співжиття, здійснює перешкоди у праві користування майном, систематично конфліктує, вчиняє адміністративні правопорушення та створила умови, які неможливі для проживання інших осіб в одному будинку. [PERSON] обмежила доступ до частини житлового будинку, зачиняється у будинку і займає значну частину будинку, унеможливила проведення у ньому ремонтних робіт, використовує майно і приміщення на власний розсуд, а тому просить виселити [PERSON] із будинку [ADDRESS] без надання іншого житла та стягнути судові витрати. Відповідачка, [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що ніяких перешкод у користуванні будинком ні сестрі ні її дітям не чинила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється дочкою позивачки та підтвердила факт, що відповідачка по справі порушує правила співжиття, систематично конфліктує та створила умови, які неможливі для проживання інших осіб в одному будинку. Зокрема ствердила, що постійні конфлікти призвели до того, що вона з трьома неповнолітніми дітьми та дружина представника позивача з неповнолітньою дитиною змушена була покинути господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що являється рідним братом позивачки та відповідачки по справі та підтвердив факт, що відповідачка по справі чинила перешкоди у користуванні майном власникам та використовує його не за цільовим призначенням, порушує правила співжиття, систематично конфліктує та створила умови, які неможливі для проживання інших осіб в одному будинку, зокрема дочки позивачки та дружини представника позивачки, які з неповнолітніми дітьми змушені були покинути господарство. Вислухавши сторони у справі, свідків та дослідивши докази суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно ч.І ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Із матеріалів справи вбачається, що позивачці в справі [PERSON] на підставі договору дарування № 2695 від 10.11.1987 року (а.с. 13) належить житловий будинок з господарським будівлями і спорудами по [ADDRESS]. Право власності на житловий будинок зареєстровано у Державному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.03.2016 року за номером [NUMBER].(а.с.10). Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ч.1ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, згідно ч.1ст.11 цього ж Кодексу встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною п.2 ч.1 ст.3 ЦК України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. За правилами ч. 4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.321 того ж Кодексу право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ч. 1 ст. 157, ст. 116 Житлового Кодексу України. Таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Таким чином, виселення без надання іншого помешкання, відповідно до ст. 116 ЖКУ, допускається у випадках: протиправної винної поведінки особи, що створює своїми діями неможливість спільного проживання в одній квартирі або цілому будинку; систематичного характеру таких дій; безрезультатності заходів попередження або суспільного впливу і продовження винним негідної поведінки. Протиправна винна поведінка - це навмисні дії особи, безпосередньо пов'язані не тільки з явною неповагою до звичайних правил спільного проживання (скандали, дебоші, образи, заподіяння тілесних ушкоджень), але також навмисне ігнорування встановлених правил користування житловими і підсобними приміщеннями, невиконання вимог про дотримання тиші в квартирах і на подвір'ї, а також інші навмисні дії, що перешкоджають нормальному проживанню в квартирі або житловому будинку. Виселення через неможливість спільного проживання може мати місце лише при систематичному порушенні винним правил суспільного співжиття. Як роз'яснив пленум Верховного Суду України у п. 17 Постанови "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", № 2 від 12.04.1985 року, при розгляді справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, що систематично порушують правила суспільного співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або житловому будинку, варто виходити з того, що при антигромадському поводженні, що продовжується, виселення винного може бути й у випадку повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або суспільного впливу не дали позитивних результатів. Доказом застосування мір попередження і громадського впливу можуть служити постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, офіційні застереження, рішення суду або третейського суду про притягнення до відповідальності, протоколи або постанови громадських організацій, трудових колективів, що засудили дії винного. Одні лише факти звернення у відповідні органи зі скаргами на порушення правил суспільного співжиття без застосування до винного заходів впливу цими органами не є підставою для виселення. Як на підтвердження систематичного порушення [PERSON] правил співжиття та неможливості для інших проживання в одному будинку з ними, позивачка посилаються на те, що відповідно до копії акту Виконавчого комітету Косівської міської ради від 04.02.2016 року стверджується, що постійною депутатською комісією з питань житлово-побутового господарства встановлено, що в житловому будинку, [ADDRESS] без реєстрації проживає [PERSON], яка незаконно самовільно вселилась до житлового будинку та на час проведення обстеження не вийшла до комісії, зачинившись в одній з кімнат. В результаті обстеження будинку встановлено, що приміщення знаходиться у вкрай занедбаному стані, умови проживання незадовільні, в порушення санітарних норм у будинку нагромаджено побутові відходи та різний непотріб. Такі дії перешкоджають законним власникам користуватися та розпоряджатися власним майном, проводити ремонт будинку. Численні заяви та скарги власників до різних інстанцій не дали бажаного результату.(а.с.37). Про те, що відповідачка систематично порушує правила співжиття в господарстві, на протязі тривалого часу, а саме в період з 2006 р. і по даний час стверджується неодноразовими зверненнями до представників органів державної влади, органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів з заявами та скаргами про порушення майнових прав законних власників (а.с. 27-36). Протиправна поведінка [PERSON] негативно впливає на членів сім'ї позивачки, а саме дочки позивачки та дружини представника позивачки, які з неповнолітніми дітьми змушені були покинути господарство, що стверджується свідченням свідків. За зверненнями представника позивачки в справі [PERSON] з заявами про порушення правил співжиття [PERSON], працівниками поліції [PERSON] піддано реєстрації офіційного попередження про недопустимість антигромадської поведінки в майбутньому (а.с.29,30,34) та працівниками відділення з питань наглядово-профілактичної діяльності Косівського РВ ГУ МНС України в Івано-Франківській області заборонено [PERSON] проводити розпалювання вогнища поблизу дерев'яного житлового будинку та попереджено про порушення правил пожежної безпеки в Україні (а.с.35). З досліджених матеріалів вбачається, що відповідачка [PERSON] систематично порушує правила співжиття, створюючи для позивачки та членів її сімї неможливі умови для проживання у належному позивачці в справі - [PERSON] на праві власності будинку. Незважаючи на неодноразові офіційні попередження відповідачка своєї поведінки не змінила. Оцінюючи в сукупності досліджені по справі докази, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині наявності підстав, передбачених ст.116 ЖК України для виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного

Outcome: approved