Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Ритуальної служби Спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» (надалі - відповідач), у якому просив визнати незаконним наказ від 17 січня 2014 року № 18 про звільнення [PERSON] з роботи за статтею 41 пункту 1 КЗпП України; поновити [PERSON] на посаді першого заступника директора Ритуальної служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 січня 2014 року по день поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що наказом від 13 листопада 2013 року № 293-к [PERSON] призначено на посаду Першого заступника директора ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом від 17 січня 2014 року за № 18 позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, що виявилось у відсутності [PERSON] на роботі без поважних причин протягом 4 робочих днів (порушення пункту а розділу 4 колективного договору від 15 серпня 2011 року № 481). Позивач вважає дії відповідача з винесення такого наказу незаконними з огляду на те, що у спірному наказі не зазначено у чому полягає грубе порушення [PERSON] трудових обов'язків відповідно до затверджених функціональних обов'язків першого заступника директора, не зазначено дати вчинення позивачем проступку та обставини, за яких його було вчинено. Крім того, звільнення відбулося без погодження з Головним управлінням комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Позивач зазначає, що 17 січня 2014 року перебував на робочому місці протягом робочого дня, проте з наказом був ознайомлений та отримав трудову книжку лише 13 лютого 2014 року. З огляду на викладене, а також те, що відповідачем не було відібрано у [PERSON] жодних пояснень з приводу дисциплінарного проступку, який став підставою звільнення останнього, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Позивач в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні визнав позов, посилаючись на ту обставину, що звільнення [PERSON] відбулося без погодження з вищестоящою організацією, як передбачено Статутом підприємства. Третя особа - директор Ритуальної служби Спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» Голуб О. О. у судове засідання не з'явився, на адресу суду подав заяву, у якій проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з наказу № 293-к від 13 листопада 2013 року [PERSON] було призначено на посаду Першого заступника директора ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» з посадовим окладом згідно штатного розпису. Наказом від 17 січня 2014 року за № 18 позивача звільнено з займаної посади згідно п. 1 ст. 41 КЗпП України у зв`язку з одноразовим грубим порушенням трудових обов'язків, що виявилось у відсутності [PERSON] на роботі без поважних причин протягом 4 робочих днів (порушення пункту а розділу 4 колективного договору від 15 серпня 2011 року № 481). Так, у відповідності до п. 1 ст. 40 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. Як роз'яснено у п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами. Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Так, у спірному наказі про звільнення зазначено, що [PERSON] звільнити з займаної посади першого заступника директора Ритуальної служби СКП «Спец комбінат ПКПО» у зв'язку з відсутністю останнього на роботі без поважних причин потягом 4 робочих днів. Проте, у вказаному наказі не конкретизовано період, у який позивач був відсутній на роботі, а тому неможливо встановити поважність причин відсутності [PERSON] на робочому місці протягом 4 робочих днів, а також обставини, за яких була здійснена відсутність. Варто зазначити, що у відповідності до листка непрацездатності [PERSON] перебував у стаціонарі у період часу з 20 січня 2014 року по 31 січня 2014 року. Трудові завдання, обов'язки, права та відповідальність регламентовані функціональними обов'язками першого заступника директора Ритуальної Служби Спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», які затверджені 10 жовтня 2012 року директором підприємства Єрмолаєвим Д. І. Згідно із п. 2 розділу 1 вказаних функціональних обов'язків перший заступник директора підприємства призначається на посаду і звільняється з посади директором підприємства, за погодженням Головного управління комунального господарства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). Проте, звільнення позивача відбулося без такого погодження. Як зазначає відповідач, звільнення [PERSON] відбулося без погодження з вищестоящою організацією, як передбачено Статутом підприємства. Згідно п. 1 ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. У [PERSON] у порушення вимог ст. 149 КЗпП України до застосування стягнення не були відібрані пояснення, що зафіксовано актом перевірки додержання РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 26-10-07/351. Діяльність судів по розгляду трудових спорів повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Таким чином, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулося без законних на те підстав. У відповідності до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Відповідно до п.2 зазначеної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата. Як зазначив позивач, що не заперечувалось представником відповідача, середня заробітна плата за останні два місяці перед звільненням, а саме листопад та грудень 2013 року, складає 7 500 грн. Таким чином, на користь позивача підлягає сплаті 7 500 грн. * 10 міс. (з 17 січня 2014 року по 20 листопада 2014 року) = 75 000 грн. У відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно із п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ч. 5 ст. 235 КЗпП України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі позивачки та виплати їй середнього заробітку за один місяць. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 3 ст. 88 КЗпП України).

Outcome: approved