Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю\~ на земельну частку (пай) площею 2,06 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка знаходиться на території Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області. Позов обґрунтований тим, що 18.06.1998 року Швайківська сільська рада призначила позивача опікуном над недієздатною племінницею - [PERSON] з 18.03.1998 року, в звязку з тим, що її мама померла 18.03.1998 року, яка була її опікуном. 01.01.2000 року [PERSON] померла, після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) на території Швайківської сільської ради площею 2,06 га. Зазначеною земельною ділянкою позивач добросовісно заволоділа і продовжує відкрито, безперервно володіти нею понад 17 років, з 01.01.2000 року до теперішнього часу та має у своєму володінні сертифікат на цю земельну частку (пай) серії ЖТ №0097927. 01.12.2016 року позивач звернулась до нотаріальної контори за оформленням спадкових прав на вищевказану земельну частку (пай), що належала померлій племінниці [PERSON], але листом від 01.12.2016 року приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачу, оскільки у неї відсутні підстави для закликання до спадкування за законом та заповітом. До судового засідання позивач та її представник не з'явилися. Представник позивача [PERSON], надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач повідомлений про час і місце розгляду справи в порядку ч. ч. 5, 9 ст. 74 ЦПК України, представник відповідача в судове засідання не зявився, подав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. В звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами аудіо запису не здійснювалось. Дослідивши обставини та докази справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Рішенням виконавчого комітету Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області №6 від 18.06.1998 року позивача призначено опікуном над недієздатною племінницею - [PERSON] з 18.03.1998 року, в звязку з тим, що її мама померла 18.03.1998 року, яка була її опікуном. 01.01.2000 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ТП №149447. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну частку (пай) на території Швайківської сільської ради Бердичівського району Житомирської області площею 2,06 га. Позивач добросовісно заволоділа і продовжує відкрито, безперервно володіти вищевказаною земельною ділянкою з 01.01.2000 року до теперішнього часу, має у своєму володінні сертифікат на зазначену земельну частку (пай) серії ЖТ №0097927. Листом від 01.12.2016 року приватний нотаріус Бердичівського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки у позивача відсутні підстави для закликання до спадкування за законом та заповітом. Позивач позбавлений можливості оформити спадщину за законом, так як відповідно до статей\~Цивільного Кодексу Української РСР від 18.07.1963 року №1540-VI, який діяв на момент смерті [PERSON], такої категорії спадкоємців, як тітка та/або опікун, не існувало. Відповідно до ч.1\~ст. 344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014\~№ 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей\~335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положенняпункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови). Згідно п.3\~листа Верховного суду України від 29.10.2008 року №19-3767/0/8-08,\~норма ст.119 ЗУ України щодо набуття права власності на земельну ділянку на набувальною давністю може застосовуватися з 01.01.2017 року відповідно до п. 1\~розділу ІХ «Прикінцевих положень» Земельного кодексу України. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Визнання права на вказану земельну частку не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved