Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, вказуючи, що 11.05.2017 вони зареєстрували шлюб. В шлюбі народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Причиною розпаду сім`ї є те, що кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, склалися неприязні стосунки між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство не ведуть, разом не проживають. Оскільки сім`я розпалася остаточно, просить суд шлюб розірвати. Також, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 15.05.2019 відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого засідання, яке ухвалою від 07.06.2019 закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивачка не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності у зв`язку із від`їздом, позовні вимоги підтримала та просила позо задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, якою просив суд розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі. У зв`язку з неявкою сторін, фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалася. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони 11.05.2017 зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено актовий запис № 387, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 11.05.2017. В ході розгляду справи судом з`ясовано, що шлюбні відносини між сторонами припинені у зв`язку із непорозумінням, а також внаслідок різних поглядів на життя, разом не проживають, спільне господарство не ведуть, збереження сім`ї не можливе. Майнового спору між сторонами не має. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Таким чином, суд вважає доведеним, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін у справі, тому шлюб необхідно припинити шляхом його розірвання. В шлюбі у сторін народилася дитина син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серії [NUMBER] , виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Черкаській області. Батьками дитини є [PERSON] та Новохацька АІ. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення СК України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України. Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає, при цьому має обов`язок, встановлений ст. 180 СК України. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України. Відповідно до п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). За вимогами частини першої ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що відповідач не заперечував проти визначення місця проживання дитини разом з її матір`ю та стягнення аліментів в запропонованому позивачкою розмірі, та, виходячи переважно не з права батьків на спілкування і виховання, а з інтересів дитини, суд вважає, що позовні вимоги про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю та стягнення аліментів в частці від заробітку відповідача, - є законними та обґрунтованими, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. При цьому, на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред`явлення позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. З відповідача згідно з ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved