Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання її ([PERSON]) такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що вказана квартира належить їй на праві власності за договором дарування. Відповідачка зареєстрована в зазначеній квартирі з 4 вересня 1992 року з дозволу колишньої власниці квартири [PERSON]. Після [PERSON], яка померла [INFO], квартира в порядку спадкування за законом перейшла у власність її (позивачки) матері, яка потім і подарувала їй цю квартиру. Незважаючи на те, що вже більше десяти років [PERSON] в цій квартирі не проживає, в добровільному порядку вона з реєстрації не знімається, на письмові вимоги позивачки не реагує. Позивачка в порядку захисту свого права власності просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування її квартирою. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю з указаних вище підстав. Відповідачка, повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, до суду не з'явилася, причини неявки не повідомила, і від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності. За таких обставин відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, враховуючи згоду позивачки на вирішення справи з винесенням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивачки, з'ясувавши всі обставини і дослідивши докази, надані на їх підтвердження, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування, між нею та [PERSON] від 24 листопада 2006 року, зареєстрованого державним нотаріусом в реєстрі за № 1-1414 (а.с.7-8). Право власності [PERSON] на вказану квартиру зареєстроване в Комунальному підприємстві «Кролевецьке районне бюро технічної інвентаризації», що підтверджується відповідним витягом (а.с.9). Як вбачається з договору дарування квартири [PERSON], вказана квартира належала відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Кролевецькою державною нотаріальною конторою 18 жовтня 2006 року за р.№1-1233. Відповідно до записів у будинковій книзі у належній позивачці квартирі були зареєстровані: з 23.02.1974 року - [PERSON], [INFO]; з 4 вересня 1992 року - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. (13-15). На сьогодні в квартирі зареєстрована лише відповідачка. [PERSON] померла [INFO] (а.с.6), у зв'язку з чим була знята з реєстрації. [PERSON] знявся з реєстрації у 2009 році. Відповідачка фактично квартирою не користується, однак добровільно з реєстрації не знялася, незважаючи на письмові вимоги позивачки (а.с.16, 17, 18). Відповідно до довідок, виданих позивачці головою будинкового комітету 02.08.2010 року та 22 квітня 2015 року в кв.[ADDRESS] ніхто не проживає з 11.02.2006 року (а.с.20, 21). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України), Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України, визначений перелік способів захисту не є вичерпним. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до п.34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Відповідно до ч.1 ст.18 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зокрема передбачено, що зняття з місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права відповідачки на користування квартирою та обсяг цих прав залежало від виникнення у [PERSON] права власності на цю квартиру. Таким чином, з припиненням права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] (у зв'язку з її смертю) відповідачка також втратила право користування цією квартирою. Саме у такий спосіб, який по суті усуває для позивачки перешкоди у користуванні її квартирою з боку відповідачки, підлягає захисту її порушене право. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України документально підтверджені судові витрати, понесені позивачкою на сплату судового збору у розмірі 243 грн. 60 коп. та на правову допомогу у розмірі 800 грн., підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Outcome: approved