Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якому просить стягнути з відповідача завдані збитки у розмірі 6\~190, 79 гривень, а також судові витрати у розмірі 2\~270, 00 гривень. В обґрунтування позову покликається на те, що 10 лютого 2017 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТзОВ «Факро Львів» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0081282, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом марки «Форд», номерний знак [NUMBER] . 15 липня 2017 року відповідач, керуючи транспортним засобом марки «Шкода», номерний знак [NUMBER] , по вул. Городоцькій, 367 у м. Львові допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд», номерний знак [NUMBER] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду [PERSON] визнав свою вину у настанні дорожньо-транспортної пригоди. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснила виплату страхового відшкодування страхувальнику в розмірі 11\~610, 00 гривень. Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за полісом обов`язкового страхування ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було виплачено страхове відшкодування у розмірі 5\~419, 21 гривень. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 6\~190, 79 гривень, яка відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Зазначені обставини стали підставою звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 25 травня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 04 червня 2021 року [PERSON] подав до суду заяву, у якій просив у задоволенні позовних вимог відмовити у зв`язку із спливом позовної давності. Зазначив, що дорожньо-транспортна пригода мала місце 15 липня 2017 року, виплата страхового відшкодування проведена 31 серпня 2017 року, а з позовною заявою позивач звернувся 20 квітня 2021 року, тобто більше ніж три роки з моменту дорожньо-транспортної пригоди та з дня виплати страхового відшкодування. 13 липня 2021 року позивач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» скерувало на адресу суду відповідь на відзив [PERSON] . В обґрунтування відповіді на відзив позивач покликається на те, що відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2021 року встановлено карантин на усій території України, який постановами Кабінету Міністрів України було неодноразово продовжено. Зазначає, що позивачем було подано позов в період дії карантину - 20 квітня 2021 року. Отже, строк позовної давності було продовжено на період дії карантину та до моменту закінчення такого карантину. Крім того, позивач вказує на те, що посилання відповідача на строк позовної давності свідчить про визнання позову. У судове засідання представник позивача не прибув, однак у позовній заяві просив проводити судове засідання за відсутності представника, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. У судове засідання представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватного акціонерного товариства Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» не прибув, про розгляд справи повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на таке. Суд встановив, що 10 лютого 2017 між ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ТОВ «Факро Львів» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0081282. 15 липня 2017 року [PERSON] , керуючи транспортним засобом марки «Шкода», номерний знак [NUMBER] , по вул. Городоцькій, 367 у м. Львові допустив зіткнення з автомобілем марки «Форд», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . В результаті даної дорожньої транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» автомобіль марки «Форд», номерний знак [NUMBER] ,\~якийналежить ТзОВ «Факро Львів», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до п. 33.2 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 15 липня 2017 року між сторонами (водієм [PERSON] в інтересах ТзОВ «Факро Львів» та [PERSON] ) складено повідомлення про ДТП (Європротокол). Як вбачається з повідомлення вину у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди визнав водій автомобіля марки «Шкода», номерний знак [NUMBER] , [PERSON] , що підтверджується його поясненнями та підписом у Європротоколі. 16 серпня 2017 року ТзОВ «Факро Львів» звернулося до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою-погодженням про виплату суми страхового відшкодування в розмірі 14\~100, 00 гривень за страховим випадком, що стався 15 липня 2017 року з автомобілем марки «Форд», номерний знак [NUMBER] , застрахованого за Договором страхування № К 81282 від 10 лютого 2017 року. На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована за полісом обов`язкового страхування ПАТ Акціонерна страхова компанія «Скарбниця». Згідно з страховим актом № 170000121661 від 30 серпня 2017 та розрахунком суми страхового відшкодування сума страхового відшкодування становить 11\~610, 00 гривень. ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» виплатило страхове відшкодування у розмірі 11\~610, 00 гривень, що підтверджується платіжним дорученням № ЗР050798 від 31 серпня 2017 року. 07 вересня 2017 року ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» направило ПрАТ «АСК «Скарбниця» заяву (претензію) про виплату страхового відшкодування (в порядку регрессу) № 170000121661 в сумі 11\~610, 00 гривень. Згідно зі ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальннм ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Відповідно до роз`яснень викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Також суд зазначає, що Згідно з приписами ст. 33.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання. Європротокол - спеціальний бланк повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди, який заповнюється водіями-учасниками ДТП на місці аварії, потім надається страховику та стає підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим. Європротокол може заповнюватися як в паперовому вигляді, на спеціальному бланку, так і в електронній формі, з використанням системи «Електронний Європротокол». Таким чином, європротокол - це спрощена форма оформлення ДТП його учасниками без виклику патрульної поліції, при цьому заповнений бланк Європротоколу є документальним підтвердженням факту ДТП. Відтак, сторони, як учасники ДТП скористались правом, визначеним пунктом 33.2 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол), у якому зазначена схема ДТП, прізвище водіїв, назви транспортних засобів та їх пошкодження. У вказаному повідомленні від 15 липня 2017 року зазначена вина відповідача [PERSON] у скоєному ДТП. Статтею 1194 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Викладене свідчить про те, що різницю між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, повинен сплачувати відповідач [PERSON] , з вини якого настав страховий випадок. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у справі № 756/2632/17 від 22 квітня 2020 року, правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 Цивільного кодексу України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Отже, вартість майнового збитку, завданого майну застрахованої особи пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує стягнутий на користь позивача розмір страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що з відповідача як винної особи на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром завданих збитків та стягнутим страховим відшкодуванням у розмірі 6\~190, 79 гривень. В свою чергу, відповідач, жодних заперечень по суті позовних вимог не навів. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» підлягають задоволенню. Щодо доводів відповідача [PERSON] на застосування позовної суд зазначає таке. Статтею 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1\~ст. 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб»\~передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» № 211 від 11 березня 2020 року\~з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин. Відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положеннях Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Дію карантину, встановленого зазначеною вище Постановою, продовжено на всій території України згідно з\~постановами Кабінету Міністрів України № 392 від 20 травня 2020 року, № 500 від 17 червня 2020 року, № 641 від 22 липня 2020 року, № 760 від 26 серпня 2020 року, № 956 від 13 жовтня 2020 року, № 1236 від 09 грудня 2020 року, № 104 від 17 лютого 2021 року. Станом на день ухвалення судом рішення карантин не відмінено. Отже, на час звернення позивача до суду, а саме 20 квітня 2021\~року, на території України було встановлено карантин. Таким чином, позовна давність у даному випадку сплила 15 липня 2020 року, однак у зв`язку із запровадженням карантину на усій території України з 12 березня 2020 року, перебіг позовної давності, який на момент запровадження карантину не закінчився, зупинено до кінця дії карантину, відповідно позивач звернувся до суду за захистом свого права в межах строку позовної давності, а, отже, суд не бере до уваги доводи відповідача про застосування позовної давності. Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений згідно із платіжним дорученням № ЗР026622 від 19 березня 2021 року судовий збір в розмірі 2270 гривень 00 копійок.

Outcome: approved