Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

Позивач Луганський обласний будинок дитини №2 звернувся 03.11.2016 року до суду з вищезгаданим позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/ 4 частки всіх видів заробітку( доходу) , але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку . В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] [INFO], який на теперішній час є вихованцем Луганського обласного будинку дитини №2. Мати хлопчика, [PERSON] заочним рішенням Стахановського міського суду Луганської області від 13 червня 2013 року, позбавлено батьківських прав. Батько, [PERSON] за вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 22 вересня 2011 року відбував покарання в місцях позбавлення волі, 19.05.2014 року звільнений із Сінельниківської виправної колонії у зв'язку із закінчення строку відбування покарання, однак долею свого сина не цікавиться, не відвідує, не телефонує, тому позивач звернувся до суду з цим позовом. У судовому засіданні представник позивача - Луганського обласного будинку дитини №2 присутнім не був, керівник установи [PERSON] направила до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника позивача, позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, зареєстрованим або знятим з реєстрації не значиться (за відомостями адресно-довідкового відділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 05.12.2016 р.) /а.с.32/, про час та місце розгляду справи повідомлений через оголошення в газеті «Вісті Придніпров'я» №9(1808) від 09.02.2017 року ; заяви про розгляд справи за його відсутності, відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сєвєродонецька міська рада м. Сєвєродонецьк Луганської області - в судовому засіданні присутнім не був, начальник ССД Сєвєродонецької міської ради надала заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, просили позов задовольнити. Суду надано висновок Сєвєродонецької міської ради від 25.10.2016 року, відповідно до якого орган опіки та піклування з питань захисту прав дитини дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] 2011 року народження (а.с.19, 27). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши у сукупності представлені докази, приходить до висновку, що позовні вимоги Луганський обласний будинок дитини №2 підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що малолітній [PERSON] [INFO] перебуває у Луганському Обласному будинку дитини №2 за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк Ріг, вул. Лисичанська, що підтверджується довідкою Луганського обласного будинку дитини №2 від 27.10.2016 року №785 ( а.с.18). Матір малолітнього [PERSON] [INFO] - [PERSON] позбавлено батьківських прав рішенням Стахановського міського суду Луганської області 13.06.2013 року /а.с.4,6/. Батько малолітнього [PERSON] [INFO] - [PERSON], вироком Солом'янського районного суду м. Києва від 22.09.2011 року за ст.309 ч.1,71 КК України засуджений до 3 років позбавлення волі /а.с.4,9,10/; був звільнений 19.05.2014 року у зв'язку з закінченням строку відбування покарання, що підтверджується довідкою Управління державної пенітенціарної служби України у Дніпропетровській області №15/5-1456 від 20.07.2016 року. Згідно заяви [PERSON] відбув за адресою: [ADDRESS] /а.с.15/. Судом за зазначеною адресою рекомендованим листом надсилалася позовна заява з додатками, яка повернулася до суду у зв'язку з закінченням терміну зберігання /а.с.36,37/. Після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] долею сина не цікавився, участі в його вихованні не приймав /а.с.18/. Як вбачається з матеріалів справи, малолітній [PERSON] 2011 р.н. був переданий 18.03.2013 року для влаштування до державного закладу [PERSON], якій [PERSON] залишила дитину, вихованням та утриманням сина не займалася, матеріальної допомоги не надавала ( акт №1 від 18.03.2013 р. про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я або яку відмовилися забрати батьки чи інші родичі, про покинуту чи знайдену дитину, складений Ірмінською міською радою) . Дитину направлено до Стахановської дитячої лікарні /а.с.5/. Рішенням виконавчого комітету Стахановської міської ради №159 від 16.04.2013 р. Про надання [PERSON] [INFO], статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та направлення до обласного будинку дитини на повне державне утримання - [PERSON] [INFO] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування; надано дозвіл службі у справах дітей Стахановської міської ради звернутися до Департаменту охорони здоров'я Луганської обласної державної адміністрації з клопотанням про видання направлення до дитячого державного закладу для влаштування малолітнього [PERSON], [INFO], на повне державне утримання /а.с.11/. На підставі вищезазначеного рішення виконкому Стахановської міської ради [PERSON] передано до Луганського обласного будинку дитини №2, який у зв'язку з бойовими діями у м.Луганську 26 липня 2014 року евакуйовано.28 липня 2014 року, [PERSON], було влаштовано до КЗОЗ Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений Гай» м. Харкова. Згідно довідок, наданих адміністрацією КЗОЗ Обласний спеціалізований будинок дитини «Зелений Гай» м.Харківа, з моменту влаштування - 28.07.2014 року по 08.06.2016 року, дитину ніхто з близьких родичів, мати, батько, не відвідували, не цікавились /а.с.14.16/. Потім, з 08.06.2016 року [PERSON] [INFO] передано Обласним спеціалізованим будинком дитини «Зелений Гай» - [PERSON] на підставі Наказу ДОЗ ХОДА №209 від 07.06.2016 року «Про повернення вихованців Луганського обласного будинку дитини №2» /а.с.13/; знаходиться на повному державному забезпеченні /а.с.18/. З моменту перебування у Луганському обласному будинку дитини №2 м.Сєвєродонецька з 08.06.2016 року по час звернення до суду дитину ніхто не провідував, долею не цікавився. Згідно висновку Сєвєродонецької міської ради від 25.10.2016 року щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] 2011 року народження, комісія дійшла висновку , що батько дитини [PERSON], не зробив необхідних висновків щодо змінення свого ставлення до виховання та утримання дитини, не виявив бажання забрати дитину з закладу, відомості про місце його знаходження відсутні; повністю самоухилився від виконання батьківських обов'язків, не бажає займатися вихованням та утриманням свого малолітнього сина, з метою влаштування дитини на сімейні форми виховання, відповідно до ст.ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради вважає, що [PERSON] [INFO] слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] /а.с.19/. Частинами 7,8 ст.7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона , він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахування вищенаведеного, суд вважає позов Луганського обласного будинку дитини №2 доведеним та обґрунтованим. Позивачем надано докази ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків: батько дитини [PERSON] не цікавиться життям та здоров'ям дитини, її духовним та фізичним розвитком; не приймає участь у забезпеченні дитини харчуванням, одягом, предметами необхідними для розвитку дитини, медичним доглядом, зовсім не спілкуються з дитиною та не виявляє бажання до спілкування; не сприяє доступу дитини до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини - тобто не виконує жодного з батьківських обов'язків щодо виховання дитини, тому позбавлення батьківських прав відповідає найкращим інтересам дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно роз'яснень наданих в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За таких обставин та враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків щодо матеріального забезпечення дитини та необхідність стягнення з нього аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання дитини [PERSON] 2011 року народження до досягнення ним повноліття, починаючи з 03.11.2016 року. Згідно ч.ч.2,3 ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров'я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах. За рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до п.1. ч.1. ст. 367 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць, підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved