Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 травня 1982 року. Народжені у шлюбі діти, померли. Через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов'язки, з вересня 2014 року сторони припинили подружні стосунки. Вважаючи, що шлюб існує формально і в подальшому зберігати його є недоцільним, позивач з позовом про розірвання шлюбу 22 грудня 2014 року звернулася до суду і просила відновити їй дошлюбне прізвище. 05 січня 2015 року за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам був наданий строк на примирення терміном у два місяці (а.с. 19). 04 березня 2015 року представник позивача [PERSON] (а.с. 26-29) подав до суду заяву про внесення змін та доповнень до позовної заяви про розірвання шлюбу, щляхом викладення її у новій редакції (а.с. 23-24). Зокрема, у цій заяві було уточнено, що сторони мали двох спільних дітей, які загинули [INFO] року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В той час [PERSON] постійно працювала у м. Києві, а відповідач приїздив на сезонні заробітки. Після смерті дітей сторони перестали вести спільний сімейний бюджет, а з 01 червня 2006 року позивач почала працювати прибиральницею у ТОВ «Кабанчик» та за сумісництвом у Національному університеті харчових технологій в м. Києві, де отримала для проживання кімнату у гуртожитку [ADDRESS] проживала самостійно. В цей час відповідач проживав у с. Жван, а з осені 2007 року сторони остаточно перестали вести спільне господарство. У зв'язку з цим, а також враховуючи, що сторони мають власне окреме житло, їх шлюб носить формальний характер, його збереження неможливе, примирення відсутнє, натомість збереження реєстрації шлюбу створює лише конфліктні ситуації, позивач просила розірвати шлюб та залишити їй прізвище отримане у шлюбі. Просила також стягнути з відповідача судові витрати. Позивач у судове засідання на 15 квітня 2015 року не з'явилася, хоча була повідомлена про час і місце його проведення (а.с. 43). 15 квітня 2015 року подала до суду заяву, датовану 01 квітня 2015 року, у якій просила у зв'язку із визнанням позову відповідачем та її зайнятістю на роботі у м. Києві позовну заяву розглянути у її відсутності (а.с. 47). Відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та не заперечив проти їх задоволення, просив провести розгляд справи у його відсутності (а.с. 46). Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити. Статтею 3 СК України, визначено, що сім'я є первинним та основним осередком суспільства, яка створюється на підставі шлюбу. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Так, свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 6) стверджується, що сторони з 02 травня 1982 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 55 Сімейного Кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги та спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно п.10 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Збереження шлюбу за відсутності згоди одного з подружжя вже є таким, що буде суперечити його інтересам, виходячи з положень ч. 1 ст. 24 СК України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач у позовній заяві і судовому засіданні 05 січня 2015 року (а.с. 17-19) обґрунтувала свою вимогу про розірвання шлюбу, а відповідач визнав її та не заперечив проти розірвання шлюбу (а.с. 46). Суд не вбачає підстав для надання сторонам повторного строку на примирення, оскільки вважає рішення сторін виваженим і перевіреним, позивач та відповідач втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного і тепер збереження цього шлюбу суперечитиме їх інтересам. Цей шлюб вичерпав своє значення для сторін, він не відповідає принципам, встановленим законом і суспільством для такого союзу, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб (а.с. 6), позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. У заяві про внесення змін та доповнень до позовної заяви (а.с 23-24) позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище, отримане у шлюбі. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1). Тому саме така сума судових витрат має бути стягнена з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved