Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

позивачка звернулася до суду з позовом в якому просить поновити їй строк звернення до суду та визнати нечинними: рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Стрийського району Львівської області № 82 від 22.09.1988 року «Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки» в частині оформлення права власності на житловий будинок, розташований в с. Слобідка по вул. І.Франка, 6, Стрийського району за колгоспним двором, головою якого є [PERSON]; рішення виконкому [PERSON] районної ради Львівської області № 243 від 20.10.1988 року «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» в частині оформлення права власності на житловий будинок, розташований в с. Слобідка по вул. І.Франка, 6, Стрийського району за колгоспним двором, головою якого є [PERSON]; визнати недійсним свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, розташований в с. Слобідка по вул. І.Франка, 6, Стрийського району за колгоспним двором, головою якого є [PERSON], видане виконавчим комітетом [PERSON] районної ради 25.10.1988 року; визнати за нею право власності на житловий будинок А-1 з а прибудовою, пд./А-1 підвалом, пд./а підвалом житловою площею 59,6 кв.м, загальною площею 181,4 кв.м разом з господарськими будівлями і спорудами: Б сарай, В вбиральня, Г сарай, Д сарай, № 1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота, розташований в с. Слобідка по вул. І.Франка, 6, Стрийського району, Львівської області. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач по справі [PERSON] її рідний брат. Її дівоче прізвище [PERSON]. Вона народилася 12.10.1952 року в с. Слобідка, Стрийського району і проживала з батьками в їх господарстві, розташованому в с. Слобідка по вул. Олесницького, 4, Стрийського району, Львівської області. Господарство обліковувалось, як колгоспний двір, так як їх мама [PERSON], яка померла 21.12.2004 року, була членом колгоспу. Головою господарства був їх батько [PERSON], який помер 08.12.2000 року. Житлові умови їх сімї були незадовільні, будинок батьків був старої забудови, деревяний, невеликий. 18.11.1969 року їх родичка [PERSON] (дружина рідного брата батька матері, а її дідуся) подарувала їй деревяний житловий будинок, що складався з однієї кухні і коридору, розташований в с. Слобідка Стрийського району та зареєстрований в погосподарських книгах сільської ради під № 393. Договір дарування посвідчений у [PERSON] сільській раді Стрийського району. Після укладення договору вона переїхала проживати до подарованого будинку. Земельна ділянка будинку площею 0,08 га обліковувалась за нею згідно рішення [PERSON] сільської ради № 3 від 12.02.1970 року. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної ради Львівської області № 177 від 27.05.1971 року їй було надано дозвіл на проведення житлового будівництва в с. Слобідка на закріпленій за нею земельній ділянці площею 0,08 га та зобовязано розібрати старий будинок до 01.01.1974 року. 08.06.1974 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Виключно за свої кошти та своїми силами нею збудовано на місці подарованого житлового будинку, який вона знесла, вже для потреб її сімї житловий будинок А-1 з а прибудовою, пд./А-1 підвалом, пд./а підвалом житловою площею 59,6 кв.м, загальною площею 181,4 кв.м, разом з господарськими будівлями і спорудами: Б сарай, В вбиральня, Г сарай, Д сарай, № 1 огорожа, № 2 огорожа, № 3 ворота, розташований в с. Слобідка по вул. І.Франка, 6, Стрийського району, інвентаризаційна вартість якого складає 106601 грн. Вона виготовила необхідну для будівництва технічну документацію, отримала свідоцтво на забудову садиби. Згідно плану забудови земельної ділянки № 128/71 її будинок розташований між сусідами [PERSON] та [PERSON]. Будівництво завершила лише у 1987 році. Так як її чоловік мав зареєстроване місце проживання в м. Стрию, вона з дітьми в 1985 році зареєструвала місце проживання у його квартирі. Але звязку зі своїм будинком ніколи не втрачала. Будинок вона обставила своїми меблями. У ньому майно її сімї. Всі ці роки вона вважала будинок своєю власністю. Повністю утримує будинок, сплачує необхідні платежі та збори, обробляє земельну ділянку. Перед смертю матері в 2000 році вона перевезла батьків з будинку, що розташований в с. Слобідка по вул. Олесницького, 4, Стрийського району до свого будинку для їх догляду. Її будинок є новий, краще оснащений, має санітарно-технічні вигоди. В цьому будинку батьки і померли. Відповідач [PERSON] продовжує проживати в будинку батьків, що розташований в с. Слобідка по вул. Олесницького, 4, Стрийського району. Вже після смерті батьків восени 2014 року серед документів у їх будинку, який вона теж утримує, так як брат хворіє, віднайшла свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок, розташований в с. Слобідка по вул. І.Франка, 6, Стрийського району від 25.10.1988 року, згідно якого цей будинок належить на праві власності колгоспному двору, головою якого був її батько [PERSON]. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому [PERSON] районної ради Львівської області № 243 від 20.10.1988 року «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків». Яке в свою чергу видане на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Стрийського району № 82 від 22.09.1988 року «Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки». Вважає, що дані рішення є незаконні і мають бути визнані нечинними, а свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок недійсним, оскільки вона збудувала спірний будинок на закріпленій за нею земельній ділянці площею 0,08 га, де був раніше розташований належний їй, згідно договору дарування житлового будинку. Її будинок не є майном колгоспного двору. Ніякого відношення до колгоспу вона не мала, та не була членом колгоспу, у колгоспі не працювала, як і члени її сімї. Дозволи на будівництво були надані на її імя. Будинок збудовано за кошти її сімї та для їх потреб. На час видачі оскаржуваних рішень та свідоцтва її батько був головою іншого колгоспного двору, розташованого в с. Слобідка по вул. Олесницького, 4, Стрийського району, який почав обліковуватися в погосподарських книгах с. Слобідка № 1 з 1953 року 1955 роки, де проживав з матірю та братом. Цей будинок батьків розташований зовсім в іншому кварталі села, далеко від її новозбудованого будинку. Як стало їй лише тепер відомо з погосподарських книг сільської ради, станом на 1986-1990 роки в господарстві батька обліковувалися два житлові будинки, що суперечить вимогам ч. 1, 2 ст. 101 ЦК України в редакції 1963року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та представник позивачки [PERSON] позов підтримали, дали пояснення, аналогічні вищенаведеному, та просять суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутності, позов визнає. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Стрийського району Львівської області голова сільської ради [PERSON], в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, проти його задоволення не заперечила. Представник третьої особи Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області - [PERSON], в судове засідання не зявився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Нормами статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.ст. 13, 41 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Зі змісту ст.ст. 317, 319, 386 ЦК України вбачається, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст. 11, ч. 2 ст. 31, ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачами позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилася 12.10.1952 року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-СГ № 206886 від 28.07.2009 року. 08 червня 1974 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], після чого змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-СГ № 297258. Згідно свідоцтва про смерть серії І-СГ № 179156 від 11.12.2000 року [PERSON], батько позивачки, помер 08.12.2000 року. [PERSON], мама позивачки, померла 21.12.2004 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії 1-СГ № 346408. 18.11.1969 року [PERSON] подарувала [PERSON] домоволодіння, що знаходиться в с. Слобідка Стрийського району Львівської області, про що було укладено договір дарування, який був зареєстрований у [PERSON] сільській раді Стрийського району Львівської області під № 393. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної ради депутатів трудящих № 177 від 27.05.1971 року «Про надання дозволу на проведення житлового будівництва [PERSON] в с. Слобідка», позивачці дозволено проводити житлове будівництво на закріпленій за нею земельній ділянці площею 0,08 га в с. Слобідка та зобовязано її до 01.06.1971 року одержати документи на право проведення будівництва, до 01.01.1974 року розібрати стару хату. На підставі вищевказаного рішення позивачці було видано свідоцтво на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради народних депутатів № 82 від 22.09.1988 року «Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на житлові будинки» та рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної ради народних депутатів Львівської області № 243 від 20.10.1988 року «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків» [PERSON] надано дозвіл оформити право власності на житловий будинок в с. Слобідка, Стрийського району, по вул. І.Франка, 6, та доручено [PERSON] МБТІ у відповідності до п. 71 Інструкції [PERSON] від 31.01.1966 року зареєструвати будинок за колгоспним двором. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 25.10.1988 року жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Слобідка, Стрийського району, по вул. І.Франка, 6, належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого був [PERSON] Згідно відповіді Миртюківської сільської ради Стрийського району Львівської області на адвокатський запит № 139/02-14 від 29.07.2015 року господарство [PERSON] вперше значиться в погосподарській книзі № 1 села Слобідка Стрийського району Львівської області за 1953-1955 роки, згідно даних погосподарської книги № 3 за 1991-1995 роки станом на 15.04.1991 року рахується колгоспним двором, згідно даних погосподарської книги № 3 за 1986-1990 роки і по даний час в господарстві [PERSON] рахується два житлові будинки. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог статті 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини 1 статті 11 ЦПК України, якою закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонено законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 17 Закону України від 23.02.2006р. №3477-1V «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання у право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів. Втручання має бути законним, тобто здійснено на підставі закону. При цьому під «законом» Конвенція розуміє нормативний акт, що має бути «доступним» (accessible) та «передбачуваним» (forseable). Також закон має відповідати всім вимогам нормативного акта. «Доступність закону» означає наявність доступу та знань щодо цього закону в суспільстві та у осіб. «Передбачуваність» означає можливість передбачити певні дії або наслідки, що можуть виникнути в зв'язку із застосуванням закону. Суд у своїх рішеннях нагадує, що незважаючи на те, що держави мають широкі рамки розсуду при визначенні умов і порядку, за яких приватна особа може бути позбавлена своєї власності, позбавлення останньої, навіть, якщо воно переслідує законну мету в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення ст. 1 Протоколу № 1, якщо не була дотримана розумна пропорційність між втручанням у права фізичної чи юридичної особи й інтересами суспільства. Також буде мати місце порушення ст. 1 Протоколу № 1 й у випадку, коли наявний істотний дисбаланс між тягарем, що довелося понести приватній особі, і переслідуваними цілями інтересів суспільства. Відповідно до висновків наведених Європейським судом з прав людини в рішенні від 25 липня 2002 р. у справі "Совтрансавто-Холдинг " проти України, Суд визнав порушення ст. 1 Протоколу № 1 (право на мирне володіння майном), бо спосіб, у який проводився та закінчився судовий розгляд справ, як і ситуація невпевненості, якої зазнав заявник, порушили «справедливу рівновагу» між вимогами суспільного інтересу та потребою захищати право заявника на повагу до його майна. Як наслідок, держава не забезпечила виконання свого зобов'язання гарантувати заявникові ефективне користування своїм правом власності, як передбачає ст. 1 Протоколу № 1. Крім того, суд зазначив, що несправедливий характер провадження у цій справі мав прямий зв'язок із правом заявника на повагу до його майна. Численні випадки втручання в судове провадження у цій справі українських органів державної влади на найвищому рівні є такими, що суперечать поняттю «безсторонній і незалежний суд» в сенсі §1 ст. 6 Конвенції, а також відображають брак поваги до самого функціонування судової гілки влади. Виходячи з вищенаведеного, а також п. 6 ст. 3 ЦК України, яка вказує, що загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність, ст. 41 Конституції, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачкою [PERSON] добросовісно виконано усі передбачені заходи для набуття права власності на майно у встановленому законом порядку, отже судом не встановлено незаконності набуття права власності.

Outcome: approved