Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

Позивач подала до суду позовну заяву в якій просить суд визнати право власності на спадкове майно яке залишилось після смерті [INFO] [PERSON]. Позовну заяву мотивує тим, що вона є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу які додає до позовної заяви. Батько за час життя склав на її користь заповіт яким все своє майно заповів їй. Спадщина після смерті батька складається з житлового будинку літер А, літній кухні літер Б, сараю літер В,Г,Д, вбиральні літер Е, погріб з шийкою літер Пг, колодязь №1, огорожі №2-3, які розташовані по [ADDRESS] в с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області. Дане господарство станом на 1990-1991 рік відносилось до типу колгоспного двору та членами даного двору у відповідності до записів сільради с. Топорівці Новоселицького району були батько [PERSON] та мати [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є брат [PERSON] та мати [PERSON], які відмовились від прийняття спадку після смерті батька та подали відповідні заяви до нотаріальної контори у відповідний законом строк. Крім того позивач вважає, що мати [PERSON] втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору посилаючись на те, що з 1986 року по 1992 рік вона проживала за адресою [ADDRESS] в господарстві своєї матері [PERSON]. Ухвалою судді від 20 серпня 2018 року відкрито провадження по даній справі та призначена до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 13 грудня 2018 року закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві та додатково суду пояснила, що її мати [PERSON] із-за сімейних обставин була вимушена у період з 1986 року по 1992 рік проживати за адресою [ADDRESS] в господарстві своєї матері [PERSON], яка була тяжко хворою та потребувала сторонньої допомоги та догляду. Батько заперечував проти того, щоб її взяти в господарстві по [ADDRESS] в с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області, оскільки там проживала його мати з якою вони не ладили. Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву та заяву про розгляд справи у її відсутності в яких зазначили, що позовні вимоги визнає в повному обсязі не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] на стадії підготовчого засідання позов визнав не заперечує проти його задоволення подав заяву про подальший розгляд справи у його відсутності. Представник сільради с. Топорівці Новоселицького району в судовому засіданні не з'явився, але подав відзив на позов в якому зазначив, що позовні вимоги визнають у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши надані сторонами докази суд дійшов наступних висновків. [PERSON] помер [INFO] про що свідчить актова запис про смерть №01 від 03 січня 2017 року виконкому сільради с. Топорівці Новоселицького району Чернівецькій області. Заповітом від 07 квітня 2010 року зареєстрованого в сільраді с. Топорівці Новоселицького району в реєстрі за №73, завіреного секретарем сільради, [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно. [PERSON] заповів земельну ділянку та гусеничний трактор. З технічного паспорту та листа Новоселицького БТІ вбачається, що господарство по [ADDRESS] в с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області складається з житлового будинку літер А, літній кухню літер Б, сараю літер В,Г,Д, вбиральні літер Е, погріб з шийкою літер Пг, колодязь №1, огорожи №2-3, та право власності не зареєстровано за померлим [INFO] [PERSON]. З довідки №1001 від 19 вересня 2018 року сільради с. Топорівці Новоселицького району вбачається, що господарство по [ADDRESS] в с. Топорівці Новоселицького району станом на 1990-1991 рік відносилось до типу колгоспного двору та в ньому були зареєстровані [PERSON] - голова двору та його дружина [PERSON]. З акту №317 від 29 жовтня 2018 року сільради с. Топорівці Новоселицького району вбачається, що з лютого 1986 року по серпень 1992 року [PERSON] проживала [ADDRESS] в господарстві [PERSON]. Згідно з ст..126 ЦК УРСР (в редакції 1963 року діюча на час виникнення правовідносин), працездатний член колгоспного двору втрачає свою частку якщо він протягом трьох років підряд не приймав участь своїм трудом та засобами в утримані цього двору. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Згідно з ч.3 ст.3 ЦПК України, Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Аналізуючи пояснення сторін, викладені докази у сукупності з викладеними правовими нормами суд дійшов висновку, що [PERSON] не приймаючи участь своєю працею в утриманні житлового будинку по вул.. [ADDRESS] Новоселицького району та фактично проживаючи [ADDRESS] в господарстві [PERSON], втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору. Статтею 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки визнання відповідачем [PERSON] заявлених позовних вимог не суперечить закону та встановленим обставинам суд дійшов висновку, що вона втратила право на частку в майні колгоспного двору за адресою вул.. Яворицького, 9 в с. Топорівці, Новоселицького району, Чернівецької області. За таких обставин спадщина після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась в цілому на житловий будинок за адресою [ADDRESS] в с. Топорівці Новоселицького району Чернівецької області. Зі спадкової справи №277/17 після смерті [PERSON] вбачається, що заповітом від 07 квітня 2010 року зареєстрованого в сільраді с. Топорівці Новоселицького району в реєстрі за №73, завіреного секретарем сільради, [PERSON] заповів [PERSON] все своє майно. [PERSON] заповів земельну ділянку та гусеничний трактор. Стаття 380 ЦК України зазначає, що жилий будинок є об'єктом права приватної власності. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Позивач [PERSON] своєчасно прийняла спадщину за заповітом після смерті 26 грудня 2016 року [PERSON], оскільки у встановлений законом строк 11 травня 2017 року подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті 26 грудня 2016 року [PERSON], яка має право на обов'язкову частку є його дружина [PERSON], яка 29 травня 2017 року подала заяву про відмову від прийняття спадщини. Постановою нотаріуса Мартинюк Єлизавети Ремусівни від 11 липня 2018 року №372/02-14 встановлено, що право власності на житловий будинок по вул.. [ADDRESS] Новоселицького району за померлим [PERSON] не зареєстровано а тому відмовляє у видачі свідоцтва на спадкове майно [PERSON]. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно з ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи те, що право власності на спірний житловий будинок не визначено, але воно зареєстровано органом місцевого самоврядування, визначена адресна частина, позивач своєчасно прийняла спадщину, тому суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved