Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

у липні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (далі - відповідач, ТОВ «Львівські автобусні заводи»), в якому просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у сумі 61 358,50 грн. В обгрунтування своїх вимог зазначав про те, що з 01 квітня 2007 року по 04 травня 2009 року він працював в ТОВ «Львівські автобусні заводи» на посаді майстра виробничої дільниці кузовного виробництва, з 05 травня 2009 року по 30 грудня 2011 року - на посаді слюсаря механоскладальних робіт четвертого розряду. Був звільнений з підприємства 30 грудня 2011 року за власним бажанням згідно з ст. 38 КЗпПУ, на підставі наказу №190/вк від 30 грудня 2011 року, про що свідчить запис у його трудовій книжці. 17 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова було прийнято рішення, яким стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на його користь заробітну плату за вимушений простій за період з 12 грудня 2008 року по 30 жовтня 2009 року в розмірі 8 763,87 грн., не донараховану і невиплачену заробітну плату за період з 01 листопада 2009 року по 30 грудня 2011 року у розмірі 17 534,70 грн. Дане рішення відповідачем не оскаржувалося і набрало законної сили, але добровільно виконано не було. Постановами від 01 вересня 2015 року ВП №48566288 та ВП №48566358 державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження про примусове виконання цього рішення. Станом на липень 2016 року фактичного розрахунку з ним не проведено, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає: 6,58 грн. х 9325 роб. годин = 61358, де 6,58 грн. - тарифна годинна ставка слюсаря механоскладальних робіт четвертого розряду відповідно до додатку 7 Колективного договору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився та подав до суду заяву, з якої вбачається, що він підтримує позовні вимоги, просить суд розглядати справу у його відсутності та проти винесення в справі заочного рішення не заперечує. Представник ТОВ «Львівські автобусні заводи» в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи у його відсутності, позивач, не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання 23 січня 2017 року за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] працював у ТОВ «Львівські автобусні заводи» з 01 квітня 2007 року по 04 травня 2009 року та обіймав посаду майстра виробничої дільниці кузовного виробництва, з 05 травня 2009 року по 30 грудня 2011 року обіймав посаду слюсаря механоскладальних робіт четвертого розряду. Відповідно до наказу №190-к від 30 грудня 2011 року позивача [PERSON] було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. 17 липня 2015 року Шевченківським районним судом м. Львова було прийнято рішення у справі №466/3659/15-ц за позовом [PERSON] до ТзОВ «Львівські автобусні заводи» про стягнення заборгованої заробітної плати за вимушений прогул, недорахованих і недоплачених сум заробітної плати (а.с.4-6). Вищевказаним рішенням, зокрема, було: - стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] заробітну плату за вимушений простій за період з 12 грудня 2008 року по 30 жовтня 2009 року в розмірі 8763, 87 грн.; - стягнуто з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] недонараховану і невиплачену заробітну плату за період з 1 листопада 2009 року по 30 грудня 2011 року в розмірі 17534,70 грн. Вищевказане рішення набрало законної сили та було пред'явлене позивачем [PERSON] до виконання. Постановою ВП №48566288 від 01 вересня 2015 року державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №466/3659/15-ц, який був виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] заробітну плату за вимушений простій за період за період з 12 грудня 2008 року по 30 жовтня 2009 року в розмірі 8763,87 грн. (а.с.9). Постановою ВП №48566358 від 01 вересня 2015 року державного виконавця відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Львівській області [PERSON] було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №466/3659/15-ц, який був виданий Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з ТОВ «Львівські автобусні заводи» на користь [PERSON] не донараховану і невиплачену заробітну плату за період з 01 листопада 2009 року по 30 грудня 2011 року у розмірі 17 534,70 грн. (а.с.11). У судовому засіданні встановлено, що рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 17 липня 2015 року виконане не було. Відповідно до ч.4 ст.7 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. У відповідності до ст. ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Положеннями ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як зазначено у п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24 грудня 1999 року №13 установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при неповерненні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника, суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. За таких обставин, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середня заробітна плата за весь період затримки розрахунку по день фактичного розрахунку. Кількість робочих днів за період з 2012 року по 27 липня 2016 року становить 9325 днів. Тарифна годинна ставка слюсаря механоскладальних робіт четвертого розряду відповідно до додатку №7 Колективного договору становить 6,58 грн. Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день звернення до суду з позовом складає 6,58 грн. х 9325 =61358,50 грн. Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку є підставними та такими, що підлягають до задоволення. Частиною 3 ст. 88 ЦПК України визначено, якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач на день звернення до суду з позовом був звільнений від сплати судового збору, такі судові витрати в розмірі 613,58 грн. підлягають стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved