Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2016 року, актовий запис № 83. Від шлюбу є дочка, [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] просить шлюб з відповідачем [PERSON] розірвати, мотивуючи вимоги тим, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, проживають окремо, на примирення не згодно. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала письмову заяву про проведення підготовчого засідання у справі у її відсутність, просить постановити у підготовчому засіданні рішення про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] та визначити місця проживання дитини з матір`ю. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав письмову заяву про проведення підготовчого засідання по справі у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. Просить у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу та визначити місця проживання дитини з матір`ю. Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. Частиною 1 ст.198, ч.3 ст.200 ЦПК України передбачено, що підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім`ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 ст.105, ч.2 ст.112 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Під час розгляду справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, спільне проживання неможливе через різні характери та погляди на сімейне життя, сім`я розпалася, проживають окремо, на примирення не згодні. Згідно п.п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, проживають окремо, на примирення не згодні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. При встановлених обставинах збереження шлюбу сім`ї Лашкул неможливо, і відповідно до ч.3 ст.105, ч.2 ст.112 СК України позовні вимоги [PERSON] в частині про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачу [PERSON] , яка змінила прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, залишається прізвище " [PERSON] " (ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України). У актовому записі про народження дитини Березівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області від 12 червня 2017 року, [PERSON] , народилася: [INFO] , місце народження: с. Березівка Устинівського району Кіровоградської області, в графі «батьки» записано: батько: [PERSON] , мати: [PERSON] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст.161 СК України). Відповідно до ч.1та ч.2 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно з ч.ч.2,8,9,10 ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року. На час ухвалення судом рішення малолітній [PERSON] , народилася: [INFO] , виповнилося два роки три місяці, і у такому віці для формування особистості дитини дуже важливе значення має стійкість середовища його існування. Зміна умов місця проживання дитини може привести до створення для дитини нової стресової ситуації та негативних наслідків. За рівних матеріально побутових умов, однакового ставлення до виконання свої батьківських обов`язків і дитини, однакового ставлення дитини до обох батьків, з невеликим наданням переваги матері, та з урахуванням віку дитини, суд вважає, що в її інтересах буде залишення місця проживання з матір`ю [PERSON] в оточенні інших рідних для дитини людей, в сталому та безпечному середовищі. При встановлених обставинах, позовні вимоги [PERSON] в частині визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved