Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

У грудні 2017 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшла цивільна справа за позовом [PERSON] до Територіальної громади в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання державного акту на землю недійсним. В обґрунтування свого позову [PERSON] вказала, що 18 листопада 1999 року їй Розумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області на підставі рішення виконавчого комітету Розумівської сільської ради №100а від 09.11.1995 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 029076 на земельну ділянку площею 0,175 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою : с. Н.Хортиця вул. Поштова, 10 Запорізького району Запорізької області. При виготовлені технічної документації позивачці стало відомо, що площа земельної ділянки, яка зазначена в державному акті на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 029076, виданому на її імя [PERSON], складає 0,175 га, а фактична площа та площа, яка зазначена в рішенні виконавчого комітету Розумівської сільської ради №100а від 09.11.1995 року складає 0,2300 га. З метою виправлення помилки, позивачка звернулась до територіальної громади в особі Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області, однак їй було відмовлено у звязку з тим, що «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю», затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам 04.05.1999 року за №43» не передбачено внесення виправлень до Державних актів. На підставі вищевикладеного, позивачка була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом, в якому просить суд визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 029076 на земельну ділянку площею 0,175 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою : с. Н.Хортиця вул. Поштова, 10 Запорізького району Запорізької області, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №2579 від 18.11.1999 року, виготовлений на імя [PERSON]. В судове засідання позивачка не зявилась, її представник адвокат [PERSON] надала до суду заяву, в якій просила суд розглядати справу за її відсутності, позовну заяву [PERSON] підтримала в повному обсязі та просила суд її задовольнити. Представник відповідача також в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу за відсутності представника, проти позову не заперечував. У відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього \~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню за наступними підставами. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з вимог\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. У відповідності до вимог\~ст. 152 ЗК України\~землекористувач земельної ділянки має право вимагати усунення будь яких порушень його праві на землю, захист яких здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав та визнанням рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до положень ст.ст.\~8,\~124 Конституції України, ст. 90,118,152,153-158, 161, 210, 2123К України\~ст. 15 ЦПК України\~судам підсудні справи з приводу володіння, користування, розпорядженням земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки. У відповідності з п. 7 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду України № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції Загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори, що виникають із земельних відносин, у яких однією зі сторін р фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст.15 ЦІ1К України розглядаються у порядку цивільного судочинства. Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи (а.с.6), 18 листопада 1999 року позивачці [PERSON] Розумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області на підставі рішення виконавчого комітету Розумівської сільської ради №100а від 09.11.1995 року був виданий державний акт на право приватної власності на землю серії 1-ЗП № 029076 на земельну ділянку площею 0,175 га для обслуговування житлового будинку, яка розташована за адресою : с. Н.Хортиця вул. Поштова, 10 Запорізького району Запорізької. Відповідно до рішення №1 від 24.05.2016 року Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Розумівська сільська рада обєднана з Долинською сільською радою з визначенням правонаступника - Долинську сільську раду, утворену внаслідок добровільного обєднання (а.с.9). Згідно наданого до суду архівного витягу Запорізької обласної державної адміністрації від 04.05.2017 року за №01-32/Б-1174, 09.11.1995 року Розумівською сільською радою Запорізького району Запорізької області було винесено рішення за №100а про приватизацію індивідуальних земельних ділянок (а.с.8). У вказаному рішенні було прийнято рішення передати [PERSON] безкоштовно земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,23 га. Отже, в розумінні статей 317,319,391 ЦК України, [PERSON] як власник вищезазначеного майна, володіє, користується та розпоряджається вказаним майном, а також, як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частина 3 цієї статті 152 ЗК України передбачає способи захисту прав громадянина земельні ділянки, зокрема це: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Устатті 158 ЗК України зазначено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр», виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. Відповідно до ч.2\~ст.19 Конституції\~органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, що передбачені \~Конституцією\~та законами України. Згідно п.2.9 «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю», затвердженої наказом Державного комітету України по земельним ресурсам 04.05.1999 року за №43, внесення виправлення до Державних актів не допускаються. Відповідно до ч.1\~ст. 155 Земельного кодексу України\~у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. З 01.01.2013 року набули чинності зміни до Земельного Кодексу України, зокрема стаття 126 викладено в новій редакції, а саме: право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Аналізуючи всі надані суду докази, кожен окремо та всі в сукупності, суд погоджується, що Державний акт, який був виданий [PERSON] дійсно містить помилку, а саме розмір площі земельної ділянки. В такому випадку права позивачки є порушиними. Врахувавши те, що іншим шляхом як визнати вказаний Державний акт недійсним, позивачка не має можливості відновити свої порушені права, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Тобто скасувавши Державний акт, позивачка буде мати можливість зареєструвати своє право власності на землю, не порушуючи будь які права та інтереси інших осіб.

Outcome: approved