Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.02.2000 року. Мають доньку [PERSON], [INFO], яка знаходиться на утриманні відповідачки. Спору про місце проживання дитини не заявлено. [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] Посилається на те, що відповідачка нехтує сімейним цінностями, з її ініціативи в сім'ї виникають сварки, які негативно впливають на виховання дитини. Вона не здатна підтримувати нормальну атмосферу в сім'ї та дбати про побудову сімейних відносин. Подібна поведінка відповідачки протягом останніх років призвела до фактичного припинення шлюбних відносин. На даний час вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Відповідачка у судовому засіданні позов визнала. Пояснила, що у листопаді 2015 р. позивач влаштував скандал після якого вона змушена була перейти жити до своїх батьків. У грудні чоловік привіз всі її речі. Після надання їм судом строку для примирення вона один раз приходила до позивача, однак той відмовився розмовляти з нею. Також він відмовляється спілкуватися і з донькою. Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Згідно статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обов'язків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 та ст. 25 цього ж Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України убачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 статті 105 СК шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Статтею 111 СК України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У пункті 10 постанови Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи. Статтею 112 сімейного кодексу передбачено, що під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони втратили почуття любові та поваги один до одного. Про це свідчать ті обставини, що до листопада 2015 року між ними часто виникали сварки та непорозуміння, у результаті чого вони припинили спільне проживання. Із 24.11.2015 р. разом не проживають та не підтримують сімейних відносин. Суд вживав заходи для примирення сторін, однак воно не настало через категоричну позицію позивача, який не бажає спілкуватися з відповідачкою. Наведене дозволяє суду зробити висновок про те, що сім'я розпалася остаточно, а цей шлюб існує лише формально і подальше його збереження суперечить інтересам сторін. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідачки слід стягнути на користь позивача судові витрати у сумі 487.20 грв. За таких обставин,

Outcome: approved