Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 23.11.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КФ-АН-2015922, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 97\~000,00 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 26,99 % річних; 30 % річних у випадку не виконання [PERSON] будь-якого зобовязання, на строк з 23.11.2012р. по 22.11.2015р. З метою забезпечення виконання грошового зобовязання за вказаним кредитним договором іпотекодавець [PERSON] за договором іпотеки №б/н від 23.11.2012р. передала в іпотеку нерухоме майно - будинок загальною площею 110,4 кв.м, який розташований за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Кримська, будинок 22. Право власності на предмет іпотеки зареєстровано Маріупольським бюро технічної інвентаризації від 25 грудня 2006 року в книзі №14 за номером запису 10179, реєстраційний номер в реєстрі права власності на нерухоме майно 3082236, про що виданий Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13045695. Земельна ділянка, на якій розташований предмет іпотеки, загальною площею 0,0692 га, розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Кримська, будинок 22, належить [PERSON] на праві власності згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №815492 від 09.11.2009року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.09.196.001410. Відповідно до Витягу з Поземельної книги про земельну ділянку № ВТ-001340012482012 від 06.11.2012 року, виданого управлінням Держкомзему у м.Маріуполі Донецької області, обмеження та сервітут на предмет іпотеки не зареєстровані. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно з умовами кредитного договору. Однак зобовязання не виконуються, у звязку з чим станом на 25.03.2015 року у [PERSON] наявна заборгованість у сумі 93\~573, 07 грн. У звязку з вищенаведеним, позивач просив в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 93\~573, 07 грн. визнати право власності за ПАТ «Дельта Банк» на будинок та земельну ділянку, на якій розташовано предмет іпотеки, за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Кримська, будинок 22. 05.10.2015 року надійшла зустрічна позовна заява від представника відповідача [PERSON] [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки припиненим. Свої вимоги мотивує тим, що 23.11.2012р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КФ-АН-2015922, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 97\~000,00 грн. зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 26,99 % річних з кінцевим строком повернення заборгованості по кредиту до 25.10.2015 року включно. 09.01.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № КФ-АН-2015922 від 23.11.2012 року. У рамках цієї угоди було внесено зміни до пункту 2.7 кредитного договору, відповідно до якого збільшився розмір обовязків іпотекодержателя [PERSON] у рамках іпотечного договору, а саме з 3\~890, 00 грн. до 4\~786, 00 грн. Пунктом 10.5 іпотечного договору встановлено, що іпотечний договір є змішаним, та складається з двох окремих за змістом правовідносин, що встановлюється між сторонами за цим договором (іпотеки, поруки), отже до даного договору застосовуються норми, що регулюють іпотеку та поруку. З моменту укладення іпотечного договору по теперішній час ніяких додаткових угод не складалось, що є додатковою підставою для визнання договору іпотеки припиненим. У звязку з вищенаведеним, просив задовольнити зустрічний позов. У судовому засіданні представник позивача ПАТ «Дельта Банк» присутній не був, в матеріалах позовної заяви міститься клопотання про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог. Представник відповідачки у судовому засіданні присутній не був, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, зустрічний позов підтримав, просив задовольнити. Третя особа Фізична особа-підприємець [PERSON] у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, суд дійшов висновку про те, що первісний позов ПАТ «Дельта Банк» не підлягає задоволенню, а зустрічний позов представника відповідача [PERSON] [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. 23.11.2012 р. між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № КФ-АН-2015922, згідно з умовами якого Банк надав [PERSON] кредит у сумі 97\~000,00 грн., зі сплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 26,99 % річних; 30 % річних у випадку не виконання [PERSON] будь-якого зобовязання, на строк з 23.11.2012 р. по 22.11.2015 р. (а.с.7-11) Підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України «Про іпотеку» в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобовязання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна. Частиною 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору. 09.01.2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] було укладено додатковий договір №1 до кредитного договору № КФ-АН-2015922 від 23.11.2012 року (а.с.12), відповідно до якого було внесено зміни до пункту 2.7 кредитного договору, а саме викладено у новій редакції : «Позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитом за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п.2.2 цього Договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі «Ануїтетні платежі», «Ануїтетний платіж») у чітко встановлений цим договором термін «10» числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому наданий кредит. Розмір ануїтетного платежу становить з січня 2014 р. до травня 2014 р. включно у сумі 1578,96 грн., з червня 2014 р. в сумі 4786 грн.», у звязку з чим розмір щомісячного платежу збільшився з 3\~890,00грн. до 4\~786,00 грн. Пунктом 10.5 іпотечного договору встановлено, що іпотечний договір є змішаним, та складається з двох окремих за змістом правовідносин, що встановлюється між сторонами за цим договором (іпотеки, поруки), внаслідок чого до даного договору застосовуються норми, що регулюють іпотеку та поруку. Згідно з ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Згідно з висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові від 21 листопада 2012 року у справі № 6-134 цс 12, внесення без згоди поручителя змін до кредитного договору про зміну зобовязання, забезпеченого порукою, зокрема збільшення процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя, є підставою для визнання поруки такою, що припинена. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України також в постановах у справах № 6-69цс11, 6-88 цс 11, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суду, який зобов'язаний привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Крім того, згідно з розясненням Вищого спеціалізованого суду України від 27.09.2012\~р. № 10-1393/0/4-12, відповідно до ч.1 ст.559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього: збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, розширення змісту основного зобов'язання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним, що є підставою для визнання договору поруки припиненим. Згідно з повідомленням приватного нотаріуса [PERSON] від 09.11.2015 р. за даними Державного реєстру іпотек та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно до запису про іпотеку від 23.11.2012 р. жодних змін внесено не було. Отже, суд дійшов висновку, що з 09.01.2014 р. слід визнати припиненим договір іпотеки. Згідно з розрахунком сума заборгованості [PERSON] перед позивачем станом на 25.03.2015 рік складає 93\~573, 07 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом (строкова) 34\~681, 63 грн.; сума заборгованості за кредитом (прострочена) 35\~511,40 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 4\~188, 95 грн.; сума заборгованості за процентами (строкова) 839, 07 грн.; сума заборгованості за процентами ( прострочена) 15\~898,85 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення нарахованих процентів 1\~927, 94 грн.; сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 358, 96 грн.; сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів 166,27 (а.с. 17). Відповідно до іпотечного договору від 23.11.2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №2409 [PERSON] є іпотекодавцем, яка передала в іпотеку будинок та земельну ділянку, яка розташована за адресою: Донецька область, місто Маріуполь, вулиця Кримська, будинок 22 (а.с. 13-16). Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому Законом. Згідно з Іпотечним договором, а саме п. 5.1, у випадку невиконання зобов'язання за кредитним договором, іпотекодержатель має право задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме - за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки. Зазначеним Законом у статті 33 визначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У пункті 7.2. Договору іпотеки від 23.11.2012р. передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». З положень ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» випливає, що звернення до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки можливе тільки за умови дотримання її положень, яка передбачає: 1) пред'явлення боржникові та у відповідних випадках майновому поручителю письмової вимоги про усунення порушення забезпечення іпотекою зобовязання, в якому встановлюється не менше як тридцятиденний строк для усунення порушення та містить попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги; 2) незадоволення вимоги іпотекодержателя протягом установленого ним строку, який не може бути меншим за тридцять днів. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо не направлення іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення кредитного зобовязання у строк, визначений законом або договором, у якому мають бути зазначені передбачені законом відомості про зміст порушення зобовязань, є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки. У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач в порушення вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.5.3 кредитного договору не надав суду доказів того, що надсилав відповідачці письмову вимогу щодо усунення порушень по сплаті заборгованості. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до п. п. 38, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України «Про іпотеку»), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Крім того, при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом із вартістю іпотечного майна, оскільки згідно зі ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки може бути відмовлено, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Крім того, слід також зазначити, що згідно з Законом України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2015р. на час проведення антитерористичної операції забороняється протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - субєктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі обєкти), статей 41, 43-47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України "Про іпотеку". Відповідно до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р, місто Маріуполь (Маріупольська міська рада) відноситься до населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція. З матеріалів справи вбачається, що іпотечне майно розташоване за адресою: вул.Кримська, буд. 22, м. Маріуполь Донецької області. За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги за первинним позовом ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволенню не підлягають, а зустрічний позов представника відповідача [PERSON] [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання договору іпотеки припиненим підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved