Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відділу державної виконавчої служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції про звільнення майна з-під арешту, при цьому зазначає, що 29 березня 2015 року помер її син [PERSON], після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить частина квартири, що розташована за адресою: м.Прилуки, вул.Ярмаркова, буд.41/3, кв.24. Єдиною спадкоємицею спадкового майна є позивачка. Для отримання свідоцтва про право на спадщину вона звернулася до Прилуцької державної нотаріальної контори, де їй повідомили, що на нерухоме майно, яке за життя належало її сину [PERSON] накладено арешт, а саме: на частину вищевказаної квартири. Позивачка вважає, що арешт на частину квартири перешкоджає реалізувати її право на отримання спадщини, тому вона звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просить звільнити майно [PERSON], а саме 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: м.Прилуки, вул.Ярмаркова, буд.41/3, кв.24 з-під арешту. В судове засідання представник позивача не з»явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи Прилуцької міської нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, але подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутністю осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги, виходячи з наступного: 29 березня 2015 року [PERSON] помер в м.Прилуках, Чернігівської області (а.с.6). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 14 січня 1999 року, квартира розташована за адресою: м.Прилуки, вул.Ярмаркова, буд.41/3, кв.24 належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON](а.с.6) . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народився 23 серпня 1976 року, батьками записані : [PERSON] та [PERSON] ( а.с.33). З домової книги на квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] та [PERSON] на момент смерті [PERSON] були зареєстровані за вище зазначеною адресою. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частино 3 статті 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку. Встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З відповіді Прилуцької міської державної нотаріальної контори від 15.01.2016 року вбачається, що після смерті [PERSON], померлого 29 березня 2015 року спадкова справа не заводилася( а.с.14). Виходячи з вище викладеного суд вважає, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті її сина [PERSON] З відповіді Прилуцької міської нотаріальної контори вбачається, що підставою накладення арешту на частину квартири за адресою: Чернігівська область, м.Прилуки, вулиця Ярмаркова, буд.41/3, кв.24, яка належить [PERSON], [INFO] та який помер 29.03.2015 року є Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА 572282 від 20.04.2005 Прилуцького міського відділу ДВС( а.с.31). З постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 20.04.2005 року серія АН№440195 вбачається, що 20. 04.2005 року ВДВС Прилуцького МУЮ, при примусовому виконанні в/л №12155 виданого 13.07.2000 Прилуцьким міським судом про стягнення з [PERSON]М на користь [PERSON] 1774 грн., для забезпечення збереження майна та належного виконання рішення суду, на все майно, що належить [PERSON], жителю [INFO]/3, кв.24, накладено арешт(а.с.30). Відповідно до листів ВДВС Прилуцького міськрайонного управління юстиції від 30.12.2015 №03-40/15049 та від 27.01.2016 року №03-40/289, на виконанні ВДВС Прилуцького МУЮ станом на 27.01.2016 року виконавчий лист №12155 від 13.07.2000 виданий Прилуцьким міським судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1774 грн. боргу та виконавчі документи боржником по яким є [PERSON] не перебувають( а.с.7,29). З листа заступника начальника СВ Прилуцького ВП ГУНП в Чернігівській області [PERSON] вбачається , що у Прилуцькому відділі поліції ГУНП в Чернігівській області не має інформації щодо накладення арешту на частину квартири за адресою [ADDRESS] (а.с.32). Відповідно до ст.19 ч.2 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст.1 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод». В силу ст. 13 розділу І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі. Ключовими принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд. Так, у справі Delcourt v. Belgium Суд зазначив, що „у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення". У справі Bellet у. France Суд зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії. які становлять втручання у її права". Як свідчить позиція Суду у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Згідно статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 і 5 ст. 41 Конституції України: Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно зі ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду про захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 328 ЦК України чітко прописує, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. В судовому засіданні встановлено, на виконанні відділу ДВС Прилуцького МРУЮ в Чернігівській області відсутні виконавчі провадження , щодо [PERSON], [INFO], який помер 29.03.2015 року, крім того відсутня інформація, щодо наявності кримінальних проваджень відносно останнього, ніяких спорів, щодо даного будинку не існує, а отже суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а право спадкоємця, щодо розпорядження спадковим майном підлягають поновленню, шляхом зняття арешту з домоволодіння.

Outcome: approved