Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.05.1996 року вона уклала шлюб з відповідачем у Смолинській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис № 5. Від шлюбу у них народилося шестеро дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що за час перебування у шлюбі з відповідачем життя в них складалося по різному, проте протягом останніх років значно погіршилося, почали виникати непорозуміння, які переростали в сімейні скандали. Відповідач систематично почав зловживати спиртними напоями в результаті чого виникали конфлікти, що в подальшому переростали в сімейні скандали. На її прохання до чоловіка припинити таку поведінку, він не реагує та продовжує вести аморальний спосіб життя. Позивач та відповідач на даний час не підтримують шлюбно-сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства. За таких обставин позивачка вважає, що сім`я остаточно розпалась, зберегти її неможливо і подальше життя з відповідачем є також неможливим. Вона втратила до нього почуття любові, поваги і розуміння.У зв`язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить суд шлюб розірвати. Позивачка у судове засідання не прибула, однак подала до суду заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності. Просить суд розірвати шлюб, та згідно із чинним законодавством вирішити питання про стягнення судових витрат. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу із позивачкою не заперечив, однак заперечив щодо стягнення з нього судових витрат. А тому, суд заслухавши думку відповідача, який не заперечив, щодо розгляду справи за відсутності позивача, з врахуванням письмової заяви позивача, яка просила розгляд справи проводити за її відсутності, вирішив розгляд справи проводити за відсутності позивача у справі та на підставі поданих до суду доказів. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, - кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18.05.1996 року в Смолинській сільській раді Яворівського району Львівської області, актовий запис № 5, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . У зв`язку із реєстрацією шлюбу позивачка змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Із позовної заяви встановлено, що сторони в шлюбі мають шестеро дітей, а саме [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. У відповідності із ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Із пояснень відповідача в судовому засіданні встановлено, що він позов визнає, просить шлюб розірвати. А відтак, суд приходить до переконання, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому у суду є всі підстави для задоволення позову. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З письмової заяви позивачки від 27.08.2020 року зареєстрованої в канцелярії суду за вх. № 8861 від 01.09.2020 року, яка міститься в матеріалах справи та позовної заяви, вбачається, що вона остаточно визначилась та збереження шлюбу не бажає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них, збереження шлюбу є неможливим. Спорів з приводу поділу майна, визначення місця проживання дитини сторони не мають. Крім того, згідно з ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з відповідача в користь позивача слід стягнути 420,40 грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. А тому, в користь позивача належить з державного бюджету повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, що становить 420,40 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, сторони припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства, втратили одне до одного почуття любові та поваги, підстав для надання строку на примирення немає, так як позивач та відповідач категорично не погоджуються на примирення, так як це буде суперечити їх інтересам, та інтересам дітей. А відтак, позов [PERSON] необхідно задоволити.

Outcome: approved