Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

Представник позивача Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 03.07.2012 року між Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] \~було укладено кредитний договір №0100/2012 про надання кредиту у розмірі 40000,00 грн. строком на 17 років 5 місяців. Фактично [PERSON] отримав кредит на суму 40000,00 грн. З метою забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 04.07.2012 року між Фондом та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов`язалася відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань. Відповідно до Кредитного договору, фактично отриманий кредит, повинен повертатись щоквартально до 20 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу (по 531,25 грн), починаючи з 03.09.2014 року згідно з встановленим графіком. У відповідності\~до\~ст.\~ст.\~526,\~530\~ЦК\~України\~зобов`язання\~повинні\~виконуватись належним\~чином\~та у\~встановлений\~договором\~термін,\~але відповідач порушив умови Кредитного договору, а саме строки повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена, а саме: заборгованість по кредиту у розмірі 10625,00 грн, відсоткам за користування кредитом у сумі 3345,04 грн, відсоткам за надання та управління кредитом (оформлення та обслуговування) у сумі 8652,76 грн, всього 22622,80 грн. У зв`язку з вищевикладеним, представник позивача просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь Комунального підприємства "Луганський обласний Фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі" заборгованість на загальну суму 22622,80 грн, а також стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Представник позивача Бондаренко В.С. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на те, що у зв`язку зі зміною банківських реквізитів, які не були повідомлені йому належним чином, він не зобов`язаний сплачувати кредит. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2012 року між Комунальним підприємством «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та [PERSON] \~було укладено кредитний договір №0100/2012 про надання кредиту у розмірі 40000,00 грн. строком на 17 років 5 місяців, що підтверджується копією відповідного договору (а.с.6). Фактично [PERSON] отримав кредит на суму 40000,00 грн, що сторонами не оспорювалось. З метою забезпечення повернення кредиту, отриманого [PERSON] , 04.07.2012 року між Фондом та [PERSON] було укладено договір поруки, згідно з яким [PERSON] зобов`язалася відповідати перед Фондом солідарно з [PERSON] за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобов`язань, що підтверджується копією відповідного договору (а.с.9). Відповідно до Кредитного договору, фактично отриманий кредит, повинен повертатись щоквартально до 20 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу (по 531,25 грн), починаючи з 03.09.2014 року згідно з встановленим графіком (а.с. 15-16). Відповідач порушив умови Кредитного договору, а саме строки повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена, а саме: заборгованість по кредиту у розмірі 10625,00 грн, відсоткам за користування кредитом у сумі 3345,04 грн, відсоткам за надання та управління кредитом (оформлення та обслуговування) у сумі 8652,76 грн, всього 22622,80 грн, що підтверджується розрахунком боргу станом на 13.06.2019 року (а.с.13). Відповідно до\~ст.\~1054\~ЦК\~України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст.\~526\~ЦК\~України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1\~ст. 527 ЦК України\~ боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до\~ст. 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до\~ч. 1 ст.\~625\~ЦК\~України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до\~ст.\~626\~ЦК\~України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до\~ст.\~629\~ЦК\~України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов1язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 лютого 2018 року у справі № 554/2542/16-ц (провадження № 61-1207св18) зроблено висновок по застосуванню частини першої статті 613 ЦК України та вказано, що прострочення кредитора полягає або в безпідставній відмові від прийняття належного виконання, або в невиконанні кредиторських обов`язків, або в інших діях чи бездіяльності з боку кредитора, які не дозволяють боржнику виконати зобов`язання належним чином. Якщо прострочення боржника - це прострочення у виконанні зобов`язання, то прострочення кредитора - це прострочення у прийнятті виконання зобов`язання. Доводи відповідача про неможливість виконання ним зобов`язань за кредитним договором у зв`язку зі зміною банківських реквізитів необґрунтовані, оскільки у разі відсутності кредитора у місці виконання зобов`язання або ухилення ним від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з його боку боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса, нотаріальної контори (пункти 1, 2 частини першої статті 537 ЦК України). Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 369/9787/15-ц (провадження № 61-21883св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року у справі № 338/75/16-ц (провадження № 61-5853св18). Беручи до уваги вищенаведене, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався представник позивача, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі. Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Так, при пред`явленні позову до суду представником позивача було сплачено судовий збір у сумі 1921,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №263 від 13.06.2019 року (а.с.4). Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 3, 16, 259, 525, 526, 530, 549, 551, 554, 610, 611, 613, 625, 626, 629, 1054\~ ЦК України,

Outcome: approved