Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-13 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO], залишивши її на утриманні та вихованні матері [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що донька від народження проживала з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою для дитини є все необхідне: дитяче ліжко, іграшки, речі дитини, одяг. Квартира обладнана всім необхідним для нормального проживання малолітньої дитини, умови проживання доньки є належними. [PERSON] вважає, що зможе забезпечити дитині належні умови виховання, просить задовольнити позов. Позивач за зустрічним позовом просить визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO], залишивши її на утриманні батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що донька з 2013 року почала відвідувати КУ Сумський НВК № 11 «Журавушка» та з того часу фактично проживає з батьком, а лише у вихідні дні бачиться з матірю, відвідує обласний центр позаштатної освіти та роботи з талановитою молоддю. За місцем проживання батька для [PERSON] створені всі належні умови для проживання та виховання дитини. [PERSON] вважає, що зможе забезпечити дитині належні умови виховання, просить задовольнити його позов. В судовому засіданні представник та позивачка вимоги підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представник відповідача, відповідач проти задоволення первісного позову заперечували, наполягав на задоволенні вимог зустрічного позову. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради підтримала первісний позов, вважала за доцільне залишити дитину разом з матірю. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах з 19 травня 2006 року по 17 серпня 2010 р. Шлюб зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції та розірваний за рішенням суду /а.с.7-9/. У шлюбі народилася донька [PERSON], [INFO] /а.с.10/. [PERSON] зареєстрована за адресою: м. суми, [ADDRESS], що підтверджується довідкою ТОВ «СПОЖ» /а.с.12/, але протягом останніх двох років мешкала з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. В силу ч.1 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. На підставі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Станом на час розгляду справи дитини мешкає разом з матірю [PERSON] та сестрою [PERSON] (донька позивачки від іншого шлюбу) Судом встановлено, що обоє батьків прихильно ставляться до дитини, мають намір її утримувати та приділяти увагу. [PERSON] працює регентом хору в Спасо-Преображенській громаді УПЦ, що підтверджено довідкою від 28.05.2015 р. /а.с.13/. Крім того, [PERSON] має належні умови проживання, мешкає разом з донькою від попереднього шлюбу в трикімнатній квартирі. Намір самостійного виховання дитини та протиправні дії відповідача стосовно перешкоджання спілкуванню матері з донькою, завдання [PERSON] образ та тілесних ушкоджень підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які попереджались про кримінальну відповідальність за надання неправдивих показів. Відповідно до ст.162 КПК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Згідно довідки КУ Сумський НВК № 11 м. Суми від 06.07.2015 р. судом встановлено, що [PERSON], [INFO] дійсно відвідувала дитячий садок. Згідно висновку Служби у справах дітей Сумської міської ради судом встановлено, що малолітня [PERSON] потребує уваги матері, зважаючи на стать дитини норми законодавства вважають за доцільне передати дитину матері без обмеження батьку у спілкуванні з донькою. В квартирі [PERSON] для дитини створено належні умови проживання, наявна окрема кімната, дитяче ліжко, іграшки. Тому, суд вважає, що проживання дитини разом з позивачкою відповідатиме її інтересам, не створюватиме небезпеки для її життя та здоров'я. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. Отже, місце проживання малолітньої дитини слід визначити за місцем проживання матері. Це відповідає принципу 6 Декларації про права дитини від 20 листопада 1959 р.: малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю. Враховуючи, що в ході судового розгляду не надано негативних відомостей стосовно [PERSON], позивачка не веде антисоціального способу життя, не має шкідливих звичок, працює, виховує старшу доньку котра перебуває зі [PERSON], [INFO] у дружніх відносинах, то суду не доведено існування виняткових обставин, які давали б підстави для розлучення дитини з матірю. Тому, вимоги первісного позову підлягають задоволенню. Відповідно до ч.2 ст.159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Дійсно в ході судового розгляду підтверджено обставини утримання відповідачем доньки, забезпечення її умовами для належного навчання, відвідування спортивної секції та художнього гуртка, зокрема, показами свідків [PERSON], [PERSON] Суд вирішує справу виходячи з обсягу заявлених позовних вимог. Доводи зустрічного позову та пояснення відповідача в судовому процесі зводяться до його побоювань стосовно не відвідування донькою шкільного закладу, припинення участь в роботі спортивної секції, студії з малювання, обмеженні його спілкування з дитиною. Однак, відповідач не вимагав у зустрічному позову встановлення режиму побачень з донькою, не ставив питання про визначення місця навчання дитини. Тому, захист прав [PERSON] слід здійснювати в рамках іншого судового процесу, в рамках вирішення спору про визначення способу його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Отже, вимоги зустрічного позову не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути 243,60 грн. судового збору на користь позивачки. Позивачкою також заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 400,00грн. (а.с.16), які сплачено представнику за складання позовної заяви та участь у першому судовому засіданні. Судом встановлено, що позов подано до суду 29.05.2015 року, договір про надання правової допомоги укладено 15.06.2015 року, що підтверджено відповідним витягом (а.с.28), тому суду не доведено, що саме адвокатом [PERSON] складено текст позовної заяви. Також, суду не надано акту виконаних робіт, відомостей про кількість витраченого представником часу на складання позовної заяви, довідки про вартість години роботи представника. Водночас, представник [PERSON] приймала участь у судовому засіданні 18.06.2015 року, яке тривало 24 хвилини (а.с.29), надавала пояснення по справі, тому дійсно надавала правову допомогу. Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Отже, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка становить 1218,00грн. (Закон України від 06.12.2012 р. № 5515-VI), погодинна оплата праці не повинна перевищувати 487,20грн. Тому, вартість наданих послуг суд оцінює пропорційно витраченому представником часу на представництво в ході судового розгляду, тому витрати на правову допомогу підлягають частковому відшкодуванню в розмірі 40% від вартості години роботи адвоката, тобто сумі 194,88 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved