Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 червня 2007 року вона уклала шлюб з відповідачем, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області зроблений відповідний актовий запис за № 317. Вони з відповідачем мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що подружні стосунки між ними не склалися, вони мають різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків. Між ними часто виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуттів, сімейно-шлюбні стосунки між ними припинені з 2012 року, проживають окремо. В даний час дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Домовленості щодо сплати аліментів між позивачкою та відповідачем не досягнуто. Відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, і тому позивачка, з посиланням на ст. 184 СК України, вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на її користь у розмірі 818 грн. 50 коп. щомісяця, на утримання їхнього спільної доньки до досягнення нею повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання 27 січня 2017 року не з'явилась, заявою просила розглянути справу за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити (а.с. 23). Відповідач [PERSON], в судове засідання 27 січня 2017 року не з'явився, згідно поданої заяви просив розглянути справу за його відсутності, позов визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення з нього аліментів у розмірі зазначеному в позовній заяві (а.с. 22). У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд у відповідності з ч. 2 ст. 197 ЦПК України ухвалив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 01 червня 2007 року, що зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис за № 317 (а.с. 7). Вони з відповідачем мають малолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Спільне життя подружжя не склалося через різні характери, погляди на сімейне життя, на побудову сімейних стосунків. Сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з 2012 року. Спір про поділ майна, проживання та утримання дитини на день розгляду справи судом відсутній. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з 2012 року та до цього часу не поновили їх, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу (а.с. 22). Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивачки, так і відповідача, тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст. 105, 112 СК України. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, діючої на Україні з 27 вересня 1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей". Згідно ст.ст. 180-182 СК України, батьки зобов'язані матеріально утримувати своїх неповнолітніх дітей, при цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інших обставин, що мають істотне значення, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, при цьому визначений розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає індексації у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що відповідач офіційно не працює, добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини позивачці регулярно не надає, хоча зобов'язаний це робити. При цьому будь-якої домовленості щодо утримання дитини між сторонами не досягнуто, сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дитину, у зв'язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України враховує як стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який працює та отримує заробітну плату за місцем роботи, так і дітей, їх вік та потреби, вважає необхідним стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 818 грн. 50 коп. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, оскільки права та обов'язки кожного з батьків є рівними за законом, в тому числі і по утриманню дітей. Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріального стану, стану здоров'я як відносно дитини, так і відносно відповідача, сторонами не надано. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Обов'язок суду вирішити питання про розподіл судових витрат передбачений ст.ст. 214, 215 ЦПК України. Таким чином, у зв'язку із задоволенням позовних вимог, з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., сплачений нею під час звернення з позовом до суду, а також 551 грн. 20 коп. на користь держави у зв'язку із задоволенням позовних вимог про стягнення аліментів, оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору за даними позовними вимогами (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved