Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Представник позивача з урахуванням письмових заяв про зміну предмета позову від 25.07.2019 року та про збільшення позовних вимог від 29.10.2019 року, звернувся до суду в інтересах [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Профур» про скасування наказу про звільнення, видалення запису про звільнення з трудової книжки, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] був прийнятий на посаду в`язальника схемних джутів з 22.08.2018 року на ТОВ «ПРОФУР». 04.06.2019 року позивача було звільнено з даної роботи по статті «прогул», про що 18.06.2019 року адвокатом Навроцьким В.В. отримано рекомендованого листа. Також в вище вказаному листі були наступні документи: три пояснювальні записки, якими до позивача застосовано стягнення у вигляді попередження, догани та звільнення; три доповідні записки про порушення трудової дисципліни; три акти про порушення трудової дисципліни; два акти про відмову від дачі письмових пояснень; акти про відмову ознайомитись і підписати наказ про звільнення і отримання трудової книжки. Позивач вказує, що вище вказані документи були складені вже після його звільнення, а тому обставини вказані в них не відповідають дійсності. Позивач зазначає, що його звільнення є незаконним та заперечує обставини вказані у актах про порушення трудової дисципліни, жодних документів про визначення його робочого місце не підписував. Пояснювальна записка не містить дати її складання, та не містить дати рішення про застосування щодо позивача дисциплінарного стягнення у виді догани. Також вказує, що 04.06.2019 відносно позивача було притягнуто три дисциплінарні стягнення: попередження; догану та звільнення, що в свою чергу суперечить ст. 149 КЗпП. Згідно ст. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Сторони в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином, від позивача та його представника, надійшли заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав. Суд знаходить за можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно до вимог частини 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Судом встановлено, що [PERSON] був прийнятий на посаду в`язальника схемних джутів з 22.08.2018 року на ТОВ «ПРОФУР» за строковим трудовим договором згідно наказу №00000001009 від 21.08.2018 року (а.с.5). Згідно двох доповідних записок від 03.06.2019 року майстра [PERSON] , працівником [PERSON] було допущено порушення трудової дисципліни, а саме: «запізнення з обіда і нецензурне висловлювання до майстра» (а.с.9) та «нецензурно висловлювався до майстра, самовільно покинув робоче місце, відмовлявся працювати» (а.с.10), а згідно доповідної записки цього ж майстра від 04.06.2019 року, працівником [PERSON] було порушено трудову дисципліну, а саме «покинув робоче місце без відома майстра 04.06.2019 року, груба поведінка» (а.с.11). Відповідно до комісійного Акту про порушення трудової дисципліни від 03.06.2019 року, [PERSON] порушив трудову дисципліну, а саме: «нецензурно висловлювався до майстра, самовільно покинув робоче місце, відмовлявся працювати» (а.с.12). Також, згідно комісійного Акту про порушення трудової дисципліни від 04.06.2019 року, [PERSON] порушив трудову дисципліну, а саме: «покинув робоче місце без відома майстра 04.06.2019 року, груба поведінка» (а.с.13). Також, згідно аналогічних комісійних Акту від 03.06.2019 року та Акту від 04.06.2019 року, від дачі письмових пояснень щодо порушень трудової дисципліни [PERSON] відмовився (а.с.17,18). Згідно наказу №00000001137 від 04.06.2019 року ТОВ «Профур», позивача [PERSON] було звільнено з посади в`язальника схемних джгутів «за прогули» з підстав ч.4 ст.40 КЗпП України, підставою зазначено Акт про порушення трудової дисципліни (а.с.6). Відповідно до частини 3 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Також, згідно ст. 5-1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Позивач заперечує обставини, вказані в доповідних записках, актах про порушення трудової дисципліни та вказує, що не порушував трудової дисципліни, а тому його звільнення є незаконним. Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9 звернено увагу на необхідність неухильного додержання при розгляді трудових спорів Конституції України, КЗпП і інших актів законодавства України. До того ж діяльність судів по розгляду справ цієї категорії повинна спрямовуватися на всемірну охорону конституційного права кожного на працю, яке включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується, а також на охорону прав і законних інтересів підприємств, установ, організацій, на зміцнення трудової та виробничої дисципліни, на виховання працівників у дусі свідомого й сумлінного ставлення до праці. Пунктами 18, 22 та 24 названої Постанови зазначено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені\~статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Як вбачається з оскаржуваного наказу про звільнення [PERSON] з формулюванням «за прогули», підставою став акт про порушення трудової дисципліни без зазначення дати та реквізитів такого акту, що позбавляє суд можливості з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 4 частини 1 ст.40 КЗпП. Крім того, суд констатує, що як у Акті про порушення трудової дисципліни позивачем [PERSON] від 03.06.2019 року, так і у аналогічному Акті від 04.06.2019 року, не зазначені ані час залишення робочого місця, ані період відсутності його на робочому місці, ані причини його залишення, при цьому не усувають даної прогалини і доповідні записки майстра Савка І. Окрім того, суд констатує, що і названий Акт про порушення трудової дисципліни від 04.06.2019 року і Доповідна записка про порушення [PERSON] трудової дисципліни, а так само комісійні Акти від 04.06.2019 року про відмову [PERSON] від отримання трудової книжки та ознайомлення з наказом про звільнення 04 червня 2019 року (а.с.7,8) та Акт про відмову від дачі письмового пояснення від 04.06.2019 року, не узгоджуються з відповіддю ТОВ «Профур» на адвокатський запит №01/07-2 від 01 липня 2019 року, згідно якої 04 червня 2019 року [PERSON] на території підприємства був відсутній (а.с.32). Таким чином, суд приходить до висновку про недотримання роботодавцем при звільненні [PERSON] вимог закону, а отже такий підлягає до поновлення на роботі. Вирішуючи заявлений позов в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд виходить із роз`яснень Верховного Суду України, викладених в постанові від 23.01.2012 року по справі № 6-87цс11. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз.3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Представником позивача адвокатом Навроцьким В.В. до заяви про збільшення позовних вимог від 29 жовтня 2019 року подано розрахунок середньої заробітної плати, згідно якого загальний розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу з 04.06.2019 року по 21.11.2019 року склав 111244, 41 гривень, які він просить стягнути з відповідача. У свою чергу ТОВ «Профур» жодного контррозрахунку до суду не надало. В той же час суд констатує, що не підлягає до задоволення позовна вимога про видалення запису у трудовій книжці щодо звільнення, так як така не є належним способом захисту порушених прав. Підставою для внесення відповідних записів у трудову книжку позивача є рішення суду про поновлення на посаді. Згідно статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Крім того, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved