Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

У жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що їй на підставі договору дарування від 26 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чечельницького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1456, на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] Після отримання у власність даного житлового будинку з'ясувалося, що за вказаною адресою з 15 червня 2010 року зареєстрований її племінник [PERSON], який у будинку жодного дня не проживав та не проживає. На її вимогу добровільно знятися з реєстраційного обліку в будинку відповідач не реагує, кошти на утримання будинку не надає. У зазначеному вище будинку відповідач [PERSON] був зареєстрований як член сім'ї колишнього власника житлового будинку [PERSON]. Право користування відповідача цим будинком було похідним та залежало від прав власника житлового будинку. Із припиненням [PERSON] права власності на будинок за договором дарування від 06 серпня 2014 року, відповідач [PERSON] втратив право користування цим житловим будинком. Підстави для реєстрації його за вказаною адресою відсутні. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS], та зняти його з реєстраційного обліку за цією адресою. Представник позивача [PERSON] у суді позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному, просила задовольнити позовні вимоги [PERSON] повністю. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала. Відповідач [PERSON] повторно у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином за зареєстрованим та відомим позивачу місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду теж не надходила. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 26 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Чечельницького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 1456, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 серпня 2014 року. Раніше цей житловий будинок належав батькові позивача [PERSON], який 26 серпня 2014 року за вказаним договором подарував його своїй дочці [PERSON] Із довідки № 1258 від 10 жовтня 2014 року (форма № 3), виданої Пухівською сільською радою Броварського району Київської області, вбачається, що у даному житловому будинку із 15 червня 2010 року зареєстрований [PERSON], [INFO], онук колишнього власника будинку та племінник позивача, що підтверджується відомостями Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в Київській області від 28 жовтня 2014 року. Із акта обстеження житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], складеного 19 листопада 2014 року депутатом Пухівської сільської ради Броварського району Київської області [PERSON] у присутності свідків: колишнього власника будинку [PERSON], його дружини [PERSON] та сусідів [PERSON] і [PERSON], видно, що у належному позивачу [PERSON] житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який у даному будинку фактично не проживав та не проживає. Раніше цей житловий будинок належав його дідові [PERSON], за згодою останнього [PERSON] і був зареєстрований за вказаною адресою. У ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За змістом положень ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї колишнього власника житлового будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є. Із припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням. Згідно із ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач [PERSON] у належному позивачу [PERSON] на праві приватної власності житловому будинку [ADDRESS] не проживає, у цьому жилому приміщенні він був зареєстрований як член сім'ї колишнього власника будинку [PERSON], суд вважає, що із припиненням останнім права власності на будинок відповідач втратив право користування цим жилим приміщенням. Підстави для реєстрації місця проживання [PERSON] за вказаною адресою теж відсутні. Виходячи з наведеного вище, позовні вимоги [PERSON] про визнання [PERSON] таким що втратив право користування належним позивачу на праві власності житловим будинком, і зняття його з реєстраційного обліку ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved