overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Шлюб з відповідачем склався невдало та згідно рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 03 червня 2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу у них народилася - донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає та не приймає участі у її вихованні тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов?язків. Вказує на те, що відповідач працює та має непоганий заробіток, є молодою за віком та працездатною собою, інших осіб на утриманні не має. Просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 600 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, та погодився сплачувати аліменти на утримання доньки по 600 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття. Заслухавши пояснення позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвом про народження дитини (а.с.4), актом обстеження матеріально-побутових умов, з якого вбачається, що відповідач разом з сімєю не проживає, вихованням доньки не займається, матеріально не підтримує та довідкою виконкому Тересвянської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, з якої вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою (а.с.8,9). Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка сама виховує дітей, відсутність у відповідача інших аліментних зобовязань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому, суд вважає, що відповідач, як працездатний чоловік, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своєї неповнолітньої доньки по 600 гривень у місяць. Враховуючи, що згідно Закону "Про Державний бюджет України на 2016 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6-ти до 18-ти років з 1 травня 2016 року, становить 1531 гривень, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їхньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Посилається на те, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02 квітня 2012 року, шлюб між стронами було розірвано. Від даного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, нічого їй не купує та не приймає участі у її вихованні. Вказує на те, що відповідач виїжджає на сезонні роботи за кордон, де на її думку отримує хороший заробіток. Вважає, що відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітньньої дитини в розмірі 800 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила щоб відповідач сплачував аліменти на утримання їхньої неповнолітньої дочки, в сумі 800 гривень щомісячно, до досягнення нею повноліття. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечила та згідна на те, щоб відповідач сплачував аліменти на утримання дочки [PERSON], в сумі 800 гривень, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Заслухавши пояснення позивачки, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], яка перебуває на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвом про народження дитини (а.с.3), актом обстеження матеріально-побутових умов та довідкою виконкому Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, з якої вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка сама виховує дитину, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому, суд вважає, що відповідач, як працездатний чоловік, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своєї неповнолітньої дочки 800 гривень у місяць. Враховуючи, що згідно Закону "Про Державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум для дітей віком до 6-ти років з 1 січня 2014 року, становить 1032 гривні, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 400 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття. Посилається на те, що шлюб між нею та відповідачем було розірвано 02 грудня 2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Тячівського районного управління юстиції, за актовим записом №281. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою, знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не приймає участі у її вихованні. Вказує на те, що відповідач працює по найму та отримує хороші заробітки, а тому вважає що він в змозі сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 400 гривень, щомісячно, до досягнення ним повноліття. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила щоб відповідач сплачував аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина, в розмірі 400 гривень щомісячно, до досягнення ним повноліття. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовну заяву слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], який перебуває на утриманні позивачки. Це стверджено свідоцтвом про народження дитини (а.с.4), актом обстеження матеріально-побутових умов, з якого вбачається, що відповідач разом з сім'єю не проживає, вихованням дитини не займається, матеріально не підтримує та довідкою виконкому Добрянської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, з якої вбачається, що дитина проживає разом з позивачкою. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повнолітнього віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка сама виховує дитину, відсутність у відповідача інших аліментних зобов'язань та відсутність істотних причин, які б перешкоджали йому працювати та заробляти кошти. Тому, суд вважає, що відповідач, як працездатний чоловік, у змозі заробити суму, яка дасть йому можливість сплачувати на утримання своєї неповнолітньої дитини 400 гривень у місяць. Враховуючи, що згідно Закону "Про Державний бюджет України на 2014 рік" прожитковий мінімум для дітей віком від 6-ти до 18-ти років з 01 січня 2014 року, становить 1286 гривень, така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим. Тому

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-04 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила визначити, що [PERSON] та [PERSON] на момент їх смерті належало по 1/2 частки кожному у квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що [INFO] в м. Козятин помер її батько [PERSON]. [INFO] померла її мати [PERSON]. 17.05. 1993 року Дистанцією цивільних споруд Козятинського відділення Південно-Західної Ордена Леніна залізниці було видано свідоцтво про право власності на житло, згідно якого її батькам на праві спільної сумісної власності належала квартира [ADDRESS]. Вона спадщину після смерті батьків прийняла, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батьків їй було відмовлено, оскільки у свідоцтві про право власності на житло не визначено часток померлих, тому вона змушена звернутись до суду. Позивачка в судове засідання не з"явилась, проте від її представника надійшла заява в якій він просить справу слухати у їхню відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовільнити. Представник відповідача Козятинської міської ради Вінницької області в судове засідання не з"явився, проте подав заяву в якій просить спроаву слухати у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріал справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі. Судом встановлено, що 17 травня 1993 року Козятинською дистанцією цивільних споруд [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.9). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 червня 2000 року (а.с.7). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Позивачка [PERSON] після смерті батьків спадщину прийняла подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Козятинського нотаріального округу Вінницької - [PERSON] Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] та [PERSON], позивачка не має можливості, оскільки частка померлих у праві спільної сумісної власності не визначена. Відповідно до ст.. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності померлим [PERSON] та [PERSON], то виходячи із змісту ст.. 370 ЦК України , відповідно їх ідеальні частки у праві спільної сумісної власності є рівними і дорівнюють по 1/2 частці на кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила визначити,що розмір часток у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], який помер [INFO] та належить [PERSON] становить по 1/2 частки кожного.. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS]. Вона як дружина померлого являється спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка. Крім неї спадкоємцями за законом є їх діти: [PERSON] та [PERSON], однак вони не притендують на свою частку у спадщині. У передбачений законом строк вона прийняла спадщину після смерті чоловіка, звернувшись із заявою про прийняття спадщини. Проте оформити свої спадкові права вона не може оскільки в свідоцтві про право на житло частки співвласників квартири не визначені, тому вона змушена звернутись до суду. Позивачка в судове засідання не з"явилась, проте подала заяву в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області в судове засідання не з"явився, проте подав заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі. Судом встановлено, що 08 грудня 1993 року Глуховецьким гірничо-збагачувальним каоліновим комбінатом [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.3). Рішенням Глуховецької селищної ради Козятинського району Вінницької області 27 квітня 2005 року було перейміновано [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с.4) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 17.01.2013 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права власності на частину квартири [ADDRESS], що належала померлому на праві спільної сумісної власності. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла дружина покійного - [PERSON]. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], позивачка не має можливості, оскільки частка померлого у праві спільної сумісної власності не визначена, як не визначена її частка. Відповідно до ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та позивачці - [PERSON], то виходячи із змісту ст.. 370 ЦК України , відповідно їх ідеальні частки у праві спільної сумісної власності є рівними і дорівнюють по 1/2 частці на кожного.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила визначити, що частки її та померлого 15 лютого 2015 року [PERSON] , кожного становили по 1/2 частки квартири під №6 в будинку №3 по вул. Робітнича в смт. Бродецьке, Козятинського району Вінницької області.. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що 15 лютого 2015 року помер її чоловік - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на частку квартири [ADDRESS]. Вона являється спадкоємцем першої черги за законом на майно померлого чоловіка. Спадщину вона прийняла, подавши заяву про прийняття спадщини до Козятинської державної нотаріальної контори у встановлений закном шестимісячний строк, проте оформити свої спадкові права вона не може, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не зазначені їхні частки у спільному майні, тому вона змушений звернутись до суду. Позивачка в судове засідання не з"явилась, проте подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовільнити. Відповідач - Козятинська районна рада Вінницької області, в судове засідання не з"явився, проте від представника надійшла письмова заява, в якій він просить справу слухати без їхньої участі, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріал справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити в повному обсязі. Судом встановлено, що 28 січня 1999 року Козятинською районною радою Вінницької області [PERSON] та членам його сім'ї: [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на житло на квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.4). 15.02.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ №316830 від 17.02.2015 року (а.с.5). \~ \~ Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з права власності на частину квартири [ADDRESS], що належала померлому на праві спільної сумісної власності. Спадкоємцем першої черги за законом майна померлого [PERSON] є його дружина - позивачка по справі - [PERSON]. Позивачка після смерті чоловіка спадщину прийняла подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Козятинського нотаріального округу Вінницької області [PERSON] Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON], позивачка не має можливості, оскільки частка померлого у праві спільної сумісної власності не визначена, як не визначена і її частка. Відповідно до ст.. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та позивачці [PERSON], то виходячи із змісту ст.. 370 ЦК України , відповідно їх ідеальні частки у праві спільної сумісної власності є рівними і дорівнюють по 1/2 частці на кожного. \~

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON] зареєстрований 12 жовтня 2012 року у Малобраталівській сільській раді Любарського району Житомирської області за актовим записом №8. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 12 жовтня 2012 року вона одружилась з відповідачем, зареєструвавши шлюб у Малобраталівській сільській раді Любарського району Житомирської області за актовим записом №8. Від спільного проживання у них 18 січня 2014 року народилась дочка - [PERSON], яка проживає з нею. В березні цього року вони припинили подружні відносини, причиною цього стало те, що під час спільного проживання між ними виникали непорозуміння внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на життя. Вони втратили взаємне почуття любові та взаєморозуміння, сім"я їхня рохпалась остаточно. По цій причині подальше спільне проживання стало неможливим і зберегти шлюб між ними немає ніякої можливості, оскільки він існує формально і тому його необхідно розірвати. Позивачка в судове засідання не зявилась, проте подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що сторони 12 жовтня 2012 року уклали шлюб, зареєструвавши його у Малобраталівській сільській раді Любарського району Житомирської області за актовим записом №8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП №096100 ( а.с.3). Від спільного проживання мають дітей: дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.4 ), яка проживає з матір"ю. Сторони припинили спільне проживання та подружні відносини з березня 2017 року. Причиною розлучення стало те, що між сторонами не має взаєморозуміння, у них різні характери та погляди на життя. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, так як в судовому засіданні доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112 СК України. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача відповідно до положень ч.1\~статті 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-02 00:00:00

Позивачка звернулась в суд із позовом в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], укладений 16 червня 2007 року в Жежелівській сільській раді Козятинського району Вінницької області, за актовим записом №4, неповнолітніх дітей залишити проживати з нею. Прізвище після розірвання шлюбу прожить залишити "[PERSON]". В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що 16 червня 2007 року вона вступила в шлюб з [PERSON] Від спільного проживання у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Діти проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні та вихованні. Протягом чотирьох місяців вони разом не проживають, подружніх та сімейних відносин не підтримують. Причиною розлучення стала сімейна зрада. Вважає, що примирення між ними не можливе, їхній шлюб існує тільки формально і тому його необхідно розірвати. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить шлюб розірвати. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Судом встановлено, що сторони 16 червня 2007 року уклали шлюб, зареєструвавши його Жежелівській сільській раді Козятинського району Вінницької області, за актовим записом №4, що підтверджується свідоцвом про шлюб, серії [NUMBER]( а.с.5). Від спільного проживання мають двох дітей: сина-[PERSON], [INFO] (а.с.6) та дочку - [PERSON], [INFO] (а.с.7), які проживають з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Сторони припинили спільне проживання та подружні відносини з жовтня 2014 року. Причиною розлучення стала сімейна зрада. Таким чином суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між сторонами, так як в судовому засіданні доведено, що шлюб носить формальний характер і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Дані правовідносини регулюються ст.ст. 110,112 СК України.

Outcome: approved