Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

Представник заявника [PERSON] 20.05.2021 р. звернулась до суду з позовом [PERSON] , заінтересовані особи: Чернігівська міська рада, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фоя Людмила Григорівна про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, яким просить встановити факт постійного спільного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , що померла [INFO] на час відкриття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, [INFO] померла [PERSON] . Після смерті останньої залишилася спадкова маса у вигляді 1/3 частина квартири [ADDRESS] , яка належала покійній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1998 року виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради. Заявник є єдиним спадкоємцем після смерті спадкодавця [PERSON] за законом першої черги. 01.04.2021 року приватним нотаріусом КМНО Фоя Л.Г. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки необхідно довести факт спільного проживання заявника разом із спадкодавцем на момент смерті. Зважаючи на неможливість спадкоємцем оформити спадкові права на спадкове майно, заявник звертається до суду щодо встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою судді від 27 липня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні заявник та її представник вимоги заяви підтримали, просили задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа приватний нотаріус КМНО Фоя Л.Г. в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву, якою не заперечує проти позову та просить розгляд справи провести за її відсутності. Заінтересована особа Чернігівська міська рада, в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляд справи повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків [PERSON] [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , про що зроблено актовий № 13240 Відділом державної реєстрації смерті головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 10). Після смерті [PERSON] залишилася спадкова маса у вигляді 1/3 частина квартири [ADDRESS] , яка належала покійній на підставі свідоцтва про право власності на житло від 14.10.1998 року виданого Виконавчим комітетом Деснянської районної ради ( а.с. 24-25). За життя [PERSON] не було складено заповіту. 05.03.2021 р. [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса КМНО Фої Л.Г. з заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] , що була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Листом від 01.04.2021 року приватного нотаріуса КМНО Фоя Л.Г. заявнику було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] , оскільки заявник не проживала постійно разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і не подавав заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори у визначений законом строк. Як вбачається з акту-довідки № 123 від 23.03.2021 року засвідченої ЖЕД 03.03.2021 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , проте з 19.04.2015 року проживає за адресою: [ADDRESS] ( а.с. 20). Крім того, вказані обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті [PERSON] проживала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадку. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved