Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Представник органу опіки та піклування Іванівської районної державної адміністрації Одеської області (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач являючись батьком дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], будучи засудженим за ч.2 ст.121 КК України за нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть матері дітей [PERSON], відбувши покарання, не займається вихованням дітей, не приділяє увагу їх навчанню, разом з тим може негативно вплинути на їх психологічне здоров'я, написав заяву відповідно до якої не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, внаслідок чого було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав та стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Представник позивача у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сайті Іванівського районного суду Одеської області, отже відповідно до положень ч.11 ст.128 ЦПК України, є таким, який повідомлений про час та дату розгляду справи належним чином, заяв та клопотань до суду не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справи у його відсутність за наявними матеріалами. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак його неявка не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних, встановлених судом обставин і визнаних відповідно до них правовідносин. Відповідач, [PERSON] є батьком [PERSON] та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей. Відповідно до копії вироку Іванівського районного суду Одеської області від 14.01.2014 року, який набрав законної сили 13.02.2014 року, [PERSON] був засуджений до 8 (восьми) років позбавлення волі за ч.2 ст.121 КК України, а саме нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть [PERSON]. [PERSON] являючись матір'ю [PERSON] та [PERSON], [INFO], померла [INFO], що підтверджується копією свідоцтв про народження дітей та копією свідоцтва про смерть. Відповідач [PERSON] був звільнений з місць позбавлення волі 02.07.2018 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 22.06.2018 року на підставі ст.81 КК України, що підтверджується довідкою про звільнення. Відповідно до копії заяви, яка належним чином завірена, [PERSON] в письмовому порядку в листі до начальника служби у справах дітей Іванівської РДА зазначив, що не бажає повертати своїх неповнолітніх дітей та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав. Відповідно до розпорядження Іванівської районної державної адміністрації, опікунами дітей на час перебування їх батька у місцях позбавлення волі є [PERSON], [INFO]. Відповідно до копій актів обстеження житлово-побутових умов, [PERSON] створила всі необхідні умови для проживання та розвитку неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] Відповідно до копії протоколу бесіди з неповнолітніми [PERSON] та [PERSON], діти не бажають повертатися до батька [PERSON], бояться його, хочуть залишитися надалі проживати з опікуном, яка також являється їх сестрою. Комісія з питань захисту прав дитини Іванівської районної державної адміністрації Одеської області 07.08.2018 року вирішила визнати за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей, що підтверджується висновком, долученим до матеріалів справи. Встановивши зазначені обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, що передбачено ст. 150 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, відповідно до ст.164 СК України. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього (ч.1 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Застосовуючи зазначенні в рішенні нормативно-правові акти, беручи до уваги письмові докази, задовольняючи позов суд виходить з таких мотивів. Виходячи з системного аналізу наведених в рішенні норм СК України, Закону України «Про охорону дитинства», суд констатує, що наявність обставин порушення прав дітей та не виконання батьківських обов'язків має бути підставою для позбавлення батьківських прав відповідача. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню своїх дітей, що виражається у відмові їх виховувати та забезпечувати матеріально, та враховуючи, що відповідач раніше судимий за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме за нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які спричинили смерть [PERSON], матері дітей, діти батька бояться, та його присутність може негативно вплинути на моральний розвиток дітей. Оцінюючи поведінку відповідача, слід зауважити, що судом встановлені обставини його винної поведінки та свідомого нехтування своїми обов'язками, які свідчать про умисне ухиляння ним від виховання дітей. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав, та стягнути з нього аліменти на утримання дітей. Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, яку висловив Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16, 17, 18, 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав " де пленум роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, що передбачено ч.3 ст.181 СК України. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає за доцільне стягувати з відповідачів аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку та доходу відповідача щомісячно на двох дітей, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку на кожну дитину. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст.191 СК України). Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи справу,

Outcome: approved