Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

Позивачка звернулася в суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу укладеного між ними 18.07.2015 року у виконавчому комітеті Вишківської селищної ради Хустського району за а/з №24 та просить стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 2000 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття. Позивачка зазначає, що причиною розірвання шлюбу є те, що останнім часом сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між нею та відповідачем шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб. Сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає та протягом тривалого часу самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати сім'ю. Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати дитини не має можливості. Позивачка [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини підтримала та просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище - «[PERSON]». Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 грн. не заперечив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. З оглянутого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що сторони проживають у шлюбі з 18.07.2015 року, який зареєстровано у виконавчому комітеті Вишківської селищної ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №24. Від шлюбу у них народилася одна дитина - [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що останнім часом сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 року зі змінами та доповненнями «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає,а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Згідно довідки виданої виконкомом Вишківської селищної ради №1906 від 05.07.2018 року позивачка [PERSON] має на утриманні дочку - [PERSON], [INFO] Через важкий матеріальний стан, позивачка змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки сама утримувати неповнолітню дитину не має можливості. Відповідач є молодою за віком особою, не має інших утриманців, має нерегулярний мінливий дохід, а тому відповідно до вимог ст. 184 СК України, розмір аліментів слід визначати в твердій грошовій сумі. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей, передбачений ч.2 ст.51 Конституції України є одним з головних конституційних обов'язків. Такий обов'язок послідовно визначений в сімейному законодавстві. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначаються судовим рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до Закону України від 17.05.2017 року № 2037-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів": п. 2 статті 182 СК України було викладено у наступній редакції «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не надає матеріальне утримання своїй дитині, враховуючи матеріальне становище дитини, яка потребує значних коштів на забезпечення її всім необхідним та для її належного розвитку, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який є працездатний, отримує мінливий дохід, інших утриманців не має, згідний сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн., суд приходить до висновку, що з [PERSON] слід щомісячно стягувати на користь позивачки - [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] по 2000 /дві тисячі/ гривень щомісячно, починаючи з 10.07.2018 року і до досягнення нею повноліття. Майнового спору позивачем не заявлено. На підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору. У зв'язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 704,80 гривень.

Outcome: approved