Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-04 00:00:00

У жовтні 2019 року надійшла до суду позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивач вказує, що їй на праві власності належить 57/100 часток жилового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також 57/100 часток земельної ділянки за вказаною адресою, на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2019, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою Л.М., зареєстрованого за №1650, а також відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вищезазначеній частині будинку зареєстровані відповідачі- [PERSON] та [PERSON] , однак фактично вони не проживають у вказаному будинку з 1998 року у зв`язку зі зміною постійного місця проживання. Враховуючи те, що відповідачі не проживають тривалий час за зареєстрованим місцем проживання, а позивач позбавлений можливості вільно розпоряджатися власним майном, [PERSON] просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 07.11.2019 у даній справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове позивач не з`явилася, проте надала заяву про розгляд справи за відсутності позивача, у якій не заперечила проти винесення заочного рішення. В судове засідання відповідачі не з`явилися, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи за останньою відомою суду адресою їх реєстрації. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів за наявності зібраних по справі матеріалів. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечувала позивач. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить 57/100 часток жилового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також 57/100 часток земельної ділянки за вказаною адресою, на підставі договору купівлі-продажу від 18.09.2019, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Івановою Л.М., зареєстрованого за №1650 (а.с. 11), а також відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 21). Відповідно до витягу з реєтру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщені, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровані в будинку [ADDRESS] (а.с. 20) Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 17.10.2019, засвідченого головою правління ГО "Київ- європейська столиця", гр. [PERSON] та гр. [PERSON] фактично не проживають за адресою: [ADDRESS] починаючи з 1998 року по 2019 рік. (а.с. 6) Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном. Відповідачі не мешкають в спірній квартирі, але зареєстровані, чим порушують право власності позивача, позбавляють можливості розпорядитись своїм майном на власний розсуд, тобто позивач обмежена у здійсненні свого права власності. Приймаючи до уваги викладене, суд визнає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved