Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, посилаючись на те, що 01 квітня 2015 року між нею та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, за яким вона передала у власність відповідача грошові кошти в розмірі 200 000 грн. (двісті тисяч гривень), а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором, а саме до 01.05.2016 року. Вказаний вище договір було укладено сторонами у формі розписки, яка підписана обома. Проте, відповідач в порушення норм закону та прийнятих по договору зобов'язань, у строки обумовлені договором та розпискою позику не повернула. Зазначає, що з метою досудового врегулювання даного спору, вона неодноразово звертався до відповідача з вимогами добровільно повернути грошові кошти, проте законні вимоги останнього відповідачем було проігноровано. У зв'язку з чим, на момент звернення до суду з даним позовом, у відповідача виникла заборгованість, розмір якої складає 200 000 грн. Просить стягнути з [PERSON] на її користь грошові кошти в розмірі 200 000 грн. (двісті тисяч гривень), а також судові витрати у розмірі 2000 грн. по сплаті судового збору. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд задовольнити у повному обсязі позовні вимоги. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов визнала та не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено, що 01 квітня 2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, за яким позивач передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 200 000 грн. (двісті тисяч гривень), а відповідач зобов'язався повернути вказані грошові кошти у строк, передбачений договором, а саме до 01.05.2016 року. Вказаний договір було укладено сторонами у формі розписки, яка підписана обома. (а.с.5) Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України встановлюється форма договору позики: усна або письмова. Якщо сума за договором позики, що укладається, перевищує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму походів громадян - договір позики миє укладатись у письмовій формі. Саме на підтвердження укладання договору позики і передачі грошей за ним і була складена розписка. На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно з ч. 2 ст. 1047 131 України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який засвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. У відповідності до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Проте, відповідач в порушення вищевказаних норм матеріального закону, та прийнятих по договору зобов'язань, у строки обумовлені договором та розпискою позивачеві позику не повернув. На момент звернення до суду з указаним позовом, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість, розмір якої складає 200 000 грн. (двісті тисяч гривень). Так, згідно з ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона на зобов'язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. В силу ст.ст. 11, 14ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання, в розумінні ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 27 постанови Пленуму "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N 2, виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що відповідач не виконав вимоги закону та не дотримався умов договору позики, тому суд вважає, що позов слід задовольнити, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором позики. Відповідно до задоволених позовних вимог та ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного ст.ст. 530, 533, 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved