Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» звернувся до суду з позовом до [PERSON], третьої особи Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ про звільнення майна з-під арешту. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] уклала з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0101/1006/88-014 від 30.10.2006 року. За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитними договорами укладений Іпотечний договір 30.10.2006 року. За умовами договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 2608/1207/88-041 від 30.10.2006 року наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 74,1 кв.м, жилою площею 42,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотеки. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору. Позивачем неодноразово були здійснені спроби, щодо спонукання Відповідача, в добровільному порядку погасити заборгованість за кредитним договором від 30.10.2006 року, згідно програм лояльності, проте безрезультатно. 05.08.2015 року Позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на майно Відповідача, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 30.10.2006 року, накладено арешт, на підставі: ухвали суду б/и від 08.11.2010 року, постановленої Вінницьким районним судом Вінницької області (реєстраційний номер обтяження-10493410); ухвали суду б/н від 08.11.2010 року, постановленої Вінницьким районним судом Вінницької області (реєстраційний номер обтяження-10494842); постанова про арешт та оголошення заборони на відчуження майна боржника № 25406668 від 27.01.2012 року видана Замостянським ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Дані дії порушують права Позивача, враховуючи, що Позивач має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив суд позов задоволити, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про розгляд справи повідомлявся завчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Суд, вирішив розглянути справу у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що [PERSON] уклала з ПАТ «Сведбанк» кредитний договір № 0101/1006/88-014 від 30.10.2006 року. За умовами договору Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а Позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. В забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитними договорами укладений Іпотечний договір 30.10.2006 року. За умовами договору Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Договором кредиту № 2608/1207/88-041 від 30.10.2006 року наступне нерухоме майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 74,1 кв.м, жилою площею 42,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотеки. 28.11.2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Вектор Плюс», відповідно до Договору факторингу № 15 свої права вимоги за зобов'язаннями Відповідача по кредитному договору. При зверненні до нотаріуса 05.08.2015 року Позивачу стало відомо, що на майно Відповідача, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 30.10.2006 року, накладено арешт, на підставі: ухвали суду б/и від 08.11.2010 року, постановленої Вінницьким районним судом Вінницької області (реєстраційний номер обтяження-10493410); ухвали суду б/н від 08.11.2010 року, постановленої Вінницьким районним судом Вінницької області (реєстраційний номер обтяження-10494842); постанова про арешт та оголошення заборони на відчуження майна боржника № 25406668 від 27.01.2012 року видана Замостянським ВДВС Дніпропетровського МУЮ. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1,2 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», відповідно до яких особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Згідно ч.1 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача - заставодержателя. Згідно ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець при зверненні стягнення на заставне майно для задоволення для задоволення вимог стягувачів , які не є заставодержателями, повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що заставлене арештоване майно боржника знаходиться в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставного майна з-під арешту. Згідно ст. 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками встановленими цим Законом. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і звільнення з - під арешту. Згідно п.4. Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються як на праві власності на описане майно, так і на праві володіння ним, і відповідачами по справі, і відповідачами в справі суд притягує боржника та особу, в інтересах якої накладено арешт на майно. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" роз'яснив, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Зважаючи на наведені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» слід задовольнити, оскільки вони підставними, обґрунтованими. Враховуючи те, що позивач сплатила судовий збір його, згідно ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved