Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину посилаючись на те, що вони знаходяться в шлюбі з 29.07.2006 року. Мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Сімейні стосунки між сторонами не склались по вині відповідача, оскільки по його вині між ними виникають сварки та лайки, вони перестали поважати та кохати один одного і з цих причин між ними виникли неприязні відносини. В даний час вони з відповідачем проживають окремо і відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Подальше спільне їхнього життя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та психофізіологічному стану їхнього сина. За таких обставин вважає, що збереження сім'ї є неможливе і просить шлюб розірвати, а також стягнути на утримання сина аліменти в розмірі ? частини доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку дитини до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов і просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти його задоволення. Судом повно та всебічно з'ясовані взаємини між подружжям, дійсні причини звернення до суду, надавався строк для примирення. З матеріалів справи вбачається, , що позивачка та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі з 29 липня 2006 року(а.с.3). Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.100 СК України. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Суд задовольняє позовні вимоги позивачки про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тем більш в подружніх відносинах. Відповідно суд задовольняє позовні вимоги про розірвання шлюбу. Згідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Позивачка просила залишити їй шлюбне прізвище " [PERSON]". Крім того, у судовому засіданні встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач на утримання дитини матеріальної допомоги не надає.,чим порушує вимогу ст.180 СК України, згідно якої батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ним повноліття. У відповідності до ст. 7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Відповідно обов'язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищевикладене, те, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 03 червня 2014 року. У відповідності до ст.88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved