Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивачка по справі [PERSON] звернулася до суду із позовом про стягнення суми, де зазначила, що 18.04.2016 року між сторонами було укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким відповідач взяв на себе зобовязання у строк до 18.07.2016 року продати за 319\~375,00 грн., а позивач взяла на себе зобовязання купити 1/4 частину квартири та 1/4 частину земельної ділянки за адресою: м.Запоріжжя, вул.Прогресивна буд.№ 69, які належать відповідачу на праві приватної власності. Відповідно до п.6 попереднього договору позивач передала відповідачу грошове забезпечення у розмірі 57\~487,00 грн. на підтвердження дійсних намірів наступного укладення основного договору щодо купівлі 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки. Зазначений попередній договір має письмову форму та посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] Станом на день подачі позову укладення основних договорів так і не відбулося з вини відповідача. Укладаючи попередній договір та встановлюючи дату укладення основних договорів відповідач знав, що відчуження 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м.Запоріжжя, вул.Прогресивна, 69 неможливе у звязку з тим, що на це майно постановою головного державного виконавця Білокур Л.А. Дніпровського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-590/11, виданого 12.12.2011 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 800001959 від 28.09.2007 року в розмірі 590\~930,99 грн. був накладений арешт і заборона здійснювати відчуження будь-якого майна. Пунктом 3 попереднього договору встановлено обовязок відповідача [PERSON] забезпечити зняття заборон та арештів на обєкти нерухомого майна, що будуть предметами основних договорів. Разом з тим, розуміючи неможливість виконання умов попереднього договору у встановлений строк, відповідач запропонував позивачу внести зміни у попередній договір стосовно строку укладення основних договорі і розрахунків. 22.06.2016 року відповідач отримав від позивача часткову оплату вартості нерухомого майна, яке позивач мала намір купити, у розмірі 49\~700,00 грн. та запропонував подовжити строк укладення основних договорів до 01.10.2016 року. Рішення суду про зняття арешту з майна ухвалено 09.08.2016 року, а набрання законної сили відбулося 20.08.2016 року. Однак, у відповідача виникли складнощі у його виконанні, у звязку із чим 21.09.2016 року відповідач знов вмовив позивача збільшити попередню оплату нерухомого майна на 78\~300,00 грн., які йому були передані, та продовжити строк для укладення основних договорів до 01.02.20147 року. Однак, умови попереднього договору ні у строк до 01.02.2017 року, ні до теперішнього часу так і не виконані. Позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 114\~974,00 грн. за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року, 128\~000,00 грн. безпідставно набутих грошових коштів, а також стягнути на її користь судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2\~429,74 грн. У судовому засіданні позивач та її представник уточнили позовні вимоги, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] 114\~974,00 грн. за невиконання умов попереднього договору купівлі-продажу від 18.04.2016 року, а також судовий збір в сумі 1149,74 грн., повернути з Державного бюджету України на користь [PERSON] Відповідач та його представник проти позову заперечує, суду пояснили, що від укладення договору купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки позивач не ухилявся, сама позивачка до приватного нотаріуса [PERSON] не зявилася у термін, на який було продовжено строк дії попереднього договору спочатку до 01.10.2016 року, потім до 01.02.2017 року. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. За положеннями ч.1 ст.\~12\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ч.5 ст.\~81\~ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України). За вимогами ч.6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Судом встановлено, що 18.04.2016 р. позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу 1/4 частини житлового будинку № 69 по вул.Прогресивній в м.Запоріжжі та 1/4 частину земельної ділянки площею 0,1000 га кадастровий номер 2310100000:04:027:0142, розташованої там же за 319\~375,00 грн. у строк до 18.07.2016 року (а.с.106-107). Даний попередній договір було посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 229. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України. Однією з встановлених ч. 2 ст.11\~ЦК України підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. У відповідності до ст.\~635\~ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Відповідно до п.6 попереднього договору відповідач отримав від позивача грошове забезпечення у сумі 57\~487,00 грн. Відповідно до п.10 поперднього договору у разі, коли основні договори не відбудуться з вини продавця вона повинна повернути забезпечувальний платіж і додатково сплатити покупцю штраф у розмірі одного грошового забезпечення протягом 3 (трьох) днів з дати порушення зобовязання. Укладаючи попередній договір та встановлюючи дату укладення основних договорів відповідач знав, що відчуження 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м.Запоріжжя, вул.Прогресивна, 69 неможливе у звязку з тим, що на це майно постановою головного державного виконавця Білокур Л.А. Дніпровського відділу ДВС Запорізького міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-590/11, виданого 12.12.2011 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя про стягнення з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором № 800001959 від 28.09.2007 року в розмірі 590\~930,99 грн. був накладений арешт і заборона здійснювати відчуження будь-якого майна. Рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 09.08.2016 року був скасований арешт на спірну земельну ділянку та житловий будинок № 69 по вул.Прогресивній в м.Запоріжжі. Вказане рішення суду набрало законної сили 20.08.2016 року (а.с.7-8). На а.с.5 матеріалів справи міститься фотокопія попереднього договору від 18.04.2016 року, на якому сторони внесли зміни до нього стосовно строків укладання основних договорів, а саме до 01.10.2016 року, потім до 01.02.2017 року. Однак, умови попереднього договору ні у строк до 01.02.2017 року, ні до теперішнього часу так і не виконані. Посилання відповідача у своїх запереченнях на те, що він 01.02.2017 року звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про намір укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна документально не доведені, з відповіді нотаріуса вбачається, що докази прибуття до нотаріальної контори позивача [PERSON] та [PERSON] в справах відсутні (а.с.105). Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст..\~525\~ЦК України забороняє односторонню відмову від зобовязання або односторонню зміну його умов. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, за якими відповідач взяв на себе обов'язок сплатити позивачу суму забезпечувального платежу (завдатку) в подвійному розмірі, у разі порушення умов договору. Стаття 610\~ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязань. Аналізуючи зазначені вище норми матеріального права, надані докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення на її користь 114\~974,00 грн. в якості забезпечення виконання зобовязань за попереднім договором від 18.04.2016 року є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пп.1 п. 1 ч.2 ст.4\~Закону України\~"Про\~судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на час звернення позивача до суду з позовною заявою про стягнення суми в розмірі 242\~974,00 грн. складало 2429,74 грн. При подачі позовної заяви до суду позивач по справі сплатив судовий збір у сумі 2429,74 грн. (а.с.1). Відповідно до ч. 1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Враховуючи, що позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь сплачений судовий збір, беручи до уваги, той факт, що позивач зменшив позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача в частині стягнення з відповідача на його користь суми судового збору в розмірі 1149,74 гривні підлягає задоволенню та, при цьому, позивачу слід повернути з державного бюджету судовий збір в розмірі 1280,00 грн.

Outcome: approved