Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач ФГ «[PERSON]С.» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору діючим та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просив визнати діючим договір оренди між ФГ «[PERSON]С.» та [PERSON] земельної ділянки загальною площею 5,8096 га ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0870, яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, договір від 1 грудня 2008 року з додатковою угодою13.12.2011 року, на умовах договору, з правами та обовязками для [PERSON], як спадкоємця [PERSON], зобовязати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод у користуванні замельною ділянкою шляхом укладання договорів оренди земельної ділянки загальною площею 5,8096 га ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0870, яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, реєстрації цих договорів. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ФГ «[PERSON]С.» та громадянкою [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки загальною площею 5,8096 га ріллі, кадастровий номер 1422786000:03:000:0870, яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, договір від 1 грудня 2008 року. Договір переукладався відповідно до додаткової угоди від 13.12.2011 року. Вказаний договір діє строком на 15 років,тобто до 13.12.2026 року, зареєстрований у відділі Держкомзему у Красноармійському районі 13.12.2011 року, про що зроблений запис у державному реєстрі за № 142270004000174. У перших числах грудня 2016 року на адресу позивача надійшла претензія від [PERSON] з пропозицією про розірвання договору оренди від 01.12.2006 року на підставі того, що 22 березня 2016 року померла [PERSON], яка доводиться [PERSON] матірю, та нібито 3 жовтня 2016 року на адресу позивача надійшла заява про укладення додаткової угоди про розірвання договору оренди цієї земельної ділянки. 13.12.2016 року ФГ відповіло на вказану претензію та відмовило в її задоволенні з огляду на те, що діюче законодавство України не передбачає обставин розірвання договір в односторонньому порядку. В середині грудня 2016 року на адресу ФГ надійшла претензія від [PERSON]., з якою вбачається, що 17.11.2016 року між ним та [PERSON] бу4в укладений договір оренди зазначеної земельної ділянки. Вказаною претензією [PERSON] пропонував повернути земельну ділянку. На вказану претензію ФГ також надало відмову від 13.12.2016 року, де пояснило про неможливість укладати договори оренди земельних ділянок, якщо діє інший договір та він не розірваний. Вважає, що договір, який укладений між [PERSON] та ФГ «[PERSON]С.» оренди земельної ділянки від 1 грудня 2008 року є діючим для [PERSON] та вона і [PERSON] не мають право перешкоджати дії цього договору, оскільки діючим законодавством передбачений певний порядок дій сторін при смерті орендодавця, який полягає у наступному: новий власник зобовязаний у певний порядок попередити землекористувача про те, що він вступив у права власності, якщо договір оренди землі закінчився до вступу нового власника у власність, то цей договір діє до такого вступу. Права і обовязки за договором розповсюджуються і для нового власника землі і зміна власника не є підставою для припинення договору оренди землі, якщо інше не передбачено у договорі оренди між землекористувачем і померлим власником. Після звернення до суду з позовом [PERSON] розірвала договір оренди, але фактично порушення прав ФГ «[PERSON]С.» залишилися, що і є підставою для подачі цього позову про зобовязання [PERSON] не чинити перешкод у користуванні земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до Фермерського господарства «[PERSON]С.», третя особа ФОП [PERSON] про витребування землі з чужого незаконного володіння та розірвання договору оренди землі, в якому просила розірвати договір оренди землі від 1 грудня 2006 року, укладений між [PERSON] та ФГ «[PERSON]С.» про надання в оренду земельної ділянки площею 5,8096 га, кадастровий номер 1422786000:03:000:0870, яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, та зареєстровано в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі за № 040716000012 та додаткову угоду до договору оренди землі від 13.12.2011 року, яка зареєстрована у Державному реєстрі земель за № 142270004000114, зобовязати ФГ «[PERSON]С.» повернути їй зазначену земельну ділянку. В обгрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона являється власником зазначеної земельної ділянки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори 30.09.2016 року, реєстр № 450. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 05.10.2016 року. Зазначену земельну ділянку вона прийняла в спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 22.03.2016 року. В грудні 2017 року вона направила на адресу ФГ «[PERSON]С.» заяву про розірвання договору оренди, посилаючись на те, що в разі переходу права власності на землю договір оренди може бути розірваний, на що отримала відповідь від 14.12.2016 року про відмову в добровільному порядку розірвати договір, що змушує її в судовому порядку розірвати договір оренди землі. За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом. Ст. 32 Закону України «Про оренду землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно ч. 4 зазначеної статті перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди. В свою чергу п. 40 договору оренди землі від 01.12.2006 року, укладеного між [PERSON] та ФГ «[PERSON]С.» сторони встановили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни або розірвання договору. Вказаний пункт договору повністю узгоджується з вищезазначеними положеннями ЦК України та Закону України «Про оренду землі». В судове засідання сторони, їх представники не зявились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ФГ «[PERSON]С.» задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 1 грудня 2006 року був укладений договір між [PERSON] та позивачем ФГ «[PERSON]С.» про надання в оренду земельної ділянки площею 5,8096 га, кадастровий номер 1422786000:03:000:0870, яка знаходиться на землях Сергіївської сільської ради Красноармійського району Донецької області, та зареєстровано в Книзі записів реєстрації договорів оренди землі за № 040716000012 (а.с. 13-18), 13.12.2011 року була укладена додаткова угода до договору оренди землі, яка зареєстрована у Державному реєстрі земель за № 142270004000114 (а.с. 19). Відповідно до додаткової угоди договір укладено на 15 років. Відповідач [PERSON] являється власником зазначеної земельної ділянки на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріально посвідченого державним нотаріусом Другої красноармійської державної нотаріальної контори 30.09.2016 року, реєстр № 450. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 05.10.2016 року (а.с. 42). Зазначену земельну ділянку вона прийняла в спадщину після смерті матері [PERSON], яка померла 22.03.2016 року. В грудні 2017 року [PERSON] направила на адресу ФГ «[PERSON]С.» заяву про розірвання договору оренди, посилаючись на те, що в разі переходу права власності на землю договір оренди може бути розірваний, на що отримала відповідь від 14.12.2016 року про відмову в добровільному порядку розірвати договір, що змушує її в судовому порядку розірвати договір оренди землі (а.с. 25-27). Поняття договору оренди землі визначено в ст. 13 Закону України Про оренду землі, відповідно до якої договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 9 листопада 2017 року було відмовлено в задоволенні позовних вимог ФГ «[PERSON]С.» до [PERSON], [PERSON] про тлумачення договорів оренди, відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ФГ «[PERSON]С.», третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], про тлумачення п. 40 договору оренди землі. Згідно зазначеному рішенню зазначено, що «відповідно до п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"\~при розгляді спору суд може ухвалити рішення про тлумачення змісту правочину лише на вимогу однієї або обох сторін правочину чи їх правонаступників (ст. 213 ЦК України,\~ст. 37 ЦПК України) в порядку позовного провадження. Відповідно до\~ст. 37 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобовязанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони на будь - якій стадії цивільного процесу. Згідно вимог ч. ч. 1, 2\~ст. 651 ЦК України\~зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом. Частина 2\~ст. 792 ЦК України\~передбачає, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до\~ст. 31 Закону України «Про оренду землі»,\~\~договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі»\~врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно частини четвертої зазначеної статті\~Закону України «Про оренду землі»\~перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Тобто в самому\~Законі України «Про оренду землі»\~йдеться мова про можливість розірвання договору оренди землі у разі переходу права власності до іншої особи лише в разі, якщо це передбачено договором оренди землі. \~Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що позови ФГ «[PERSON]С.» та [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки з матеріалів справи встановлено, що в даному випадку неможливо встановити справжню волю осіб, які вчинили правочин, оскільки засновник ФГ «[PERSON]С.», який підписував спірні правочини помер, [PERSON] та [PERSON] померли. Суд також позбавлений можливості, відповідно до вимог ч. 4\~ст. 213 ЦК України\~узяти до уваги\~\~мету правочину, зміст попередніх переговорів, усталену практику відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальшу поведінку сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення, оскільки спір виник щодо п.40 Договору, який регулює відносини, щодо розірвання договору оренди у разі переходу власності до однієї зі сторін, а такі питання на протязі дії договорів оренди між сторонами договору не виникали, а виникли тільки після смерті сторін по договору. Крім того,\~\~з матеріалів справи встановлено, а суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заявляючи позовні вимоги ФГ «[PERSON]С.», [PERSON] про тлумачення змісту договорів оренди землі та п. 40 договору оренди землі, шляхом визначення його правової природи та на предмет відповідності вимогам\~ст. 651 ЦК України\~та\~ст. 31 Закону України «Про оренду землі», фактично порушили питання щодо встановлення судом законодавства, котрим регулюються правовідносини щодо розірвання спірних договорів та факту відповідності цього договору вимогам чинного законодавства, що суперечить законодавчо визначеним правилам тлумачення змісту правочину». Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ч. ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, зокрема у випадках, встановлених договором або законом. Частина 2 ст. 792 ЦК України передбачає, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. В даному випадку відносини між сторонами регулюються Законом України «Про оренду землі», відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 31 якого договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» врегульовано правовідносини щодо припинення договору оренди землі шляхом його розірвання. Згідно частини четвертої зазначеної статті Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Тобто в самому Законі України «Про оренду землі» йдеться мова про можливість розірвання договору оренди землі у разі переходу права власності до іншої особи лише в разі, якщо це передбачено договором оренди землі. Постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 р. № 220 затверджений Типовий договір оренди землі, відповідно до п. 40 якого, перехід права власності на орендовану земельну ділянку (орендовані земельні ділянки) до другої особи, а також реорганізація юридичне: особи-орендаря є (не є) (непотрібне закреслити) підставою для зміни умов або розірвання договору. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що пункт 40 Договору оренди від 1 грудня 2008 року передбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору, а зазначення в цьому пункті замість прийменника «до» прийменника «для» є виключно механічною опискою. Таким чином, оскільки сторони спірного договору оренди землі дійшли згоди щодо усіх його істотних умов, зокрема, п. 40 передбачено можливість розірвання цього договору у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, при цьому відповідач відмовляється у добровільному порядку виконати відповідні положення договору, договір може бути розірвано на підставі рішення суду. Законом України від 20.09.2016 року № 1533-УІІІ «Про оренди землі» передбачено, що особа, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, протягом місяці з дня державної реєстрації права власності на неї зобовязана повідомити про це орендаря в порядку, визначеному ст. 148-1 ЗК України. Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про оренди землі» передбачено, що у разі смерті орендодавця до спливу строку дії договору оренди землі орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку. До повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. В зазначеному випадку орендар ФГ «Горбенко» не повідомив спадкоємця земельної ділянки протягом місяця з дня, коли йому стало відомо про перехід права власності на земельну ділянку (грудень 2012 року згідно відомостей, зазначених ним в позовній заяві) про те, що він має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ФГ «[PERSON]С.» задоволенню не підлягають, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь [PERSON] з ФГ «[PERSON]С.» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. + 640,00 грн. = 1280,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved