Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

Позивачка\~ [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі в даний час зареєстровані та фактично проживає вона, а також в квартирі зареєстровані, але не проживає відповідачка [PERSON] її донька та її діти [PERSON] та [PERSON]. З лютого 2015 року відповідачка з дітьми та чоловіком проживають в Росії у місті Тула, де [PERSON] отримала паспорт громадянки [PERSON] Федерації і не має наміру повертатися та мешкати за адресою реєстрації. Вона змушена оплачувати комунальні витрати і за відповідачку. Жилу площу відповідачка покинула за власним бажанням, без примусу і заходів для вселення не робила. Актом комітету самоорганізації населення підтверджується факт не проживання [PERSON] на спірній житловій площі. Просить визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування квартирою36 в будинку 16 по вул. Бахчиванджи в м. Маріуполь. Позивачка [PERSON] надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідачка [PERSON] надала суду нотаріально посвідчену заяву, згідно якої позовні вимоги про визнання її та її дітей [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою 36 в будинку 16 по вул. Бахчиванджи в м. Маріуполь, визнала у повному обсязі. Позов просила задовольнити, справу розглядати без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК\~України\~власник\~будинку, квартири має право використовувати помешкання\~для власного\~проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно дублікату договору дарування від 12.07.1996 року посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою, [PERSON] на праві власності належить квартира[ADDRESS] (а.с. 8). Згідно особового рахунку № 716 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] зареєстрована з 1997 року, донька [PERSON] і онуки [PERSON] та [PERSON] зареєстровані з липня 2014 року (а.с. 9). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01.08.2014 року, 1/1 частка квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], на підставі дублікату договору дарування квартири (а.с. 7). Згідно довідки-акту від 26.02.2016 року КСН «Приморський», [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [INFO], але не проживають з лютого 2015 року, фактично проживають в Росії, особистих речей в будинку не мають, про що свідчать сусіди (а.с. 10). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідачка та її діти [PERSON] та [PERSON] будучи зареєстрованими в [INFO], не проживають в квартирі понад один рік, не використовують дану кватиру за її прямим призначенням, не сплачують комунальні платежі, тим самим вони втратили право користування спірною квартирою. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved