Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 вересня 2013 року, актовий запис №22. Від шлюбу є дочка, [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] просить шлюб з відповідачем [PERSON] розірвати, мотивуючи вимоги тим, що мають різні характери та погляди на сімейне життя, проживають окремо, на примирення не згодна. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явилася, подала письмову заяву про проведення підготовчого засідання у справі у її відсутність, просить постановити у підготовчому засіданні рішення та задовольнити позовні вимоги до [PERSON] про розірвання шлюбу. У підготовче засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав письмову заяву про проведення підготовчого засідання по справі у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. Просить у підготовчому засіданні ухвалити рішення про задоволення позову [PERSON] про розірвання шлюбу. Ознайомившись з матеріалами справи, судом встановлено наступні обставини. Частиною 1 ст.198, ч.3 ст.200 ЦПК України передбачено, що підготовче засідання проводиться за правилами, встановленими главою 6 цього розділу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених цим Кодексом. За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.206 ЦПК України). Статтею 51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім`ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17 липня 1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Частиною 3 ст.105, ч.2 ст.112 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Під час розгляду справи встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, спільне проживання неможливе через різні характери та погляди на сімейне життя, сім`я розпалася, проживають окремо, на примирення не згодні. Згідно п.п.10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за №11 від 21 грудня 2007 року, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, проживають окремо, на примирення не згодні, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. При встановлених обставинах збереження шлюбу сім`ї [PERSON] неможливо, і відповідно до ч.3 ст.105, ч.2 ст.112 СК України позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Позивачу [PERSON] , яка змінила прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається, залишається прізвище " [PERSON] " (ст.113 СК України та ч.8 ст.235 ЦПК України). Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. За заявою позивача [PERSON] судові витрати не стягуються (не відшкодовуються) на її користь з другої сторони.

Outcome: approved