Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

У грудні 2020 року позивач Моторне (транспортне) страхове бюро України (надалі МТСБУ) звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в розмірі понесених витрат в сумі 70 469,79 грн. Позов обґрунтовано тим, що 02.01.2020 о 18:00 год. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «ФОРД», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Коростенська на вул. Генерала Наумова в м. Києві, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», не надав переваги в русі автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого сталося зіткнення між вказаними транспортними засобами. Внаслідок даної ДТП зазначені вище транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 у справі №759/1620/20, водія [PERSON] , [INFO] , визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована в ТВД СК «Альфа-Гарант», на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №9876589, терміном дії з 20.03.2019 по 19.03.2020. Згідно висновку №1919 від 21.01.2020 авто-товарознавчого дослідження, про оцінку автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , складеного ФОП [PERSON] , оцінювачем-автотоварознавцем [PERSON] , встановлено, що вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження при ДТП автомобіля марки «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу складників, даного КТЗ, без урахування ПДВ, складає 69 039,79 грн. На час скоєння ДТП, водій [PERSON] , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв`язку з настанням події, передбаченої п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля та зібрані аварійним комісаром документи по ДТП, МТСБУ було прийнято рішення (наказ №3253 від 17.03.2020) про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та виплачено [PERSON] , грошові кошти в розмірі 69 039,79 грн. Крім того, МТСБУ було сплачено ФОП [PERSON] за послуги аварійного комісара кошти у розмірі 1 430,00 грн. Відтак, зважаючи на те, що постанова суду, якою відповідача визнано винним у вчиненні ДТП, набрала законної сили і на підставі даного рішення потерпілій стороні відшкодована матеріальна шкода, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги саме до відповідача, як до винної особи, в розмірі понесених витрат, що складають 70 469,79 грн., оскільки дана особа на момент ДТП не мала договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до ухвали від 10.12.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. 06.12.2021 представник відповідач скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти тверджень позовної заяви. По-перше, вказує, що адвокатом Квас Г.Д. було не належним чином засвідчено відповідність копій документів оригіналам. По-друге, зазначає, що МТСБУ з позовними вимогами про відшкодування шкоди в порядку регресу до [PERSON] не звертались, натомість даний спір містить вимоги до [PERSON] про стягнення витрат в розмірі 70 469,79 грн. По-третє, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів вручення листа №3.1-02/1152 від 15.01.2020, електронного повідомлення та листа №3.1-02/9297 від 19.03.2020 [PERSON] . По-четверте, матеріали справи не містять будь-яких доказів підтвердження факту оплати проведеного ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] . По-п`яте, вказує, що МТСБУ під час прийняття наказу про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплату безпосередньо на рахунок [PERSON] суму коштів в розмірі 69 039,79 грн. не було враховано ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в частині зменшення страхового відшкодування (регламентної виплати) на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ, що становить 20% та складає 13 807,95 грн. По-шосте, матеріали справи не містять будь-яких належних та допустимих доказів того чи здійснювала ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування (регламентної виплати) [PERSON] за спричинену матеріальну шкоду внаслідок ДТП, що трапилось 02.01.2020 в [ADDRESS] . По-сьоме, матеріали справи не містять будь-який належний доказ на підставі чого МТСБУ було сплачено ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 1 430,00 грн. Позивач та відповідач до судового засідання не з`явились, повідомлялись належним чином. 30.11.2021 представник позивача скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі останнього, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 06.12.2021 представник відповідача направив до суду заяву про відкладення судового засідання, з огляду на необхідність участі в іншому судовому засіданні. Суд, розглянувши клопотання про відкладення розгляду справи, вважає за належне залишити його без задоволення з огляду на наступне. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 240 Цивільного процесуального кодексу України). Водночас, участь представників позивача та відповідача у судовому засіданні не є обов`язковою згідно із законом, не визнавалася вона такою й судом відповідно до ухвал, які наявні в матеріалах справи. При цьому, надаючи до суду клопотання про відкладення судового засідання, представник відповідача не навів достатнього обґрунтування неможливості участі самого відповідача у судовому засіданні (якщо він вважав таку участь необхідною). Судом також зауважено, що на даний час в Святошинському районному суді м. Києва працює система Електронний суд за допомогою якої учасники судового процесу можуть реалізувати права, визначені статтею 43 Цивільного процесуального кодексу України, та подавати в електронному форматі до суду процесуальні документи, пов`язані із розглядом справи у суді (як-то заяви по суті справи). Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на наведене, зважаючи на належне повідомлення сторін про дату, час та місце розгляду справи, вимоги розумності строку судового розгляду, суд приходить до висновку, що справа може бути розглянута за наявними у ній документами, а неявка позивача та відповідача не призводить до неможливості вирішення спору по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що згідно з постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 у справі №759/1620/20 02.01.2020 приблизно о 18 год. 00 хв. [PERSON] , керуючи автомобілем «Форд», д.н.з. [NUMBER] , при виїзді на нерегульоване перехрестя з вул. Коростенська на вул. Генерала Наумова в м. Києві, не виконав вимогу дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу»., не надав переваги в русі автомобілю «Фольксваген», д.н.з. [NUMBER] , що рухався по головній дорозі, та скоїв із ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вина відповідача [PERSON] в дорожньо-транспортній пригоді доводиться постановою Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2020 у справі №759/1620/20, що відповідно до ст. 82 ЦПК України є обставиною, яка не підлягає доказуванню. На момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Вказана обставина відповідачем не заперечувалась. [PERSON] 08.01.2020 звернувся до МТСБУ із повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду. Також 08.01.2020 [PERSON] звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про отримання страхового відшкодування, заподіяного в результаті ДТП, що сталась 02.01.2020 року за участю транспортного засобу «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» власником транспортного засобу «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] . Згідно зі звітом про оцінку №1919 від 21.01.2020 автомобіля Volkswagen Tiguan, д.н.з. [NUMBER] матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Tiguan» д.н.з. [NUMBER] , без урахування ПДВ, складає 69 039,79 грн. Відповідачем розмір заподіяної шкоди не оспорюється. Відповідно до довідки №1 МТСБУ від 28.02.2020 про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих підтверджена шкода майну, а саме автомобілю «Volkswagen Tiguan», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП , що відбулась 02.01.2020 складає 69 039,79 грн. Згідно з наказом МТСБУ №3253 від 17.03.2020 вирішено виплатити [PERSON] грошові кошти в розмірі 69 039,79 грн. за шкоду заподіяну в результатів дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до акту виконаних робіт замовник МТСБУ прийняло, а ФОП [PERSON] складено звіт про оцінку ТЗ «VW Tiguan», д.н.з. [NUMBER] та передав замовнику наступні документи: звіт про оцінку ТЗ №1919 від 21.01.2020 та рахунок № [NUMBER] від 21.01.2020. Роботу виконано згідно з умовами договору №20/013 від 01.01.2020 якісно, в повному обсязі. Даний акт є підставою для проведення розрахунку з аварійним комісаром в сумі 1 430,00 грн. Згідно з платіжними дорученнями №1476443 від 18.03.2020 року МТСБУ здійснено платіж [PERSON] у розмірі 69 039,79 грн., призначення платежу: виплата по справі №65520, згідно наказу №3253 від 17.03.2020. Як вбачається з платіжного доручення №989935 від 14.02.2020 МТСБУ здійснено платіж ФОП [PERSON] у розмірі 1 430,00 грн., призначення платежу: оплата послуг аваркома (експерта) по справі №65520, згідно рахунку №463 від 21.01.2020. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою. Статтею 1191 ЦК України визначено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне)страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Згідно ст. 41.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне)страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом,у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до пункту 38.2. статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону (підпункт 38.2.1.); до водія транспортного засобу, який заволодів транспортним засобом за допомогою протиправних дій (підпункт 38.2.2.); до страховика, якщо забезпечений транспортний засіб, що заподіяв шкоду, було встановлено та страховик був зобов`язаний, але не виплатив страхове відшкодування у порядку, встановленому цим Законом (підпункт 38.2.3.); до підприємства, установи, організації, що відповідають за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини (підпункт 38.2.4.); до особи, визначеної у пункті 13.1 статті 13 цього Закону, яка причетна до дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона керувала транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також якщо вона відмовилася від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та/або вжила алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), та/або вона керувала транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії, та/або самовільно залишила місце пригоди (підпункт 38.2.5.). Отже, зазначена стаття передбачає наявність у МТСБУ права на пред`явлення регресного позову за наявності однієї з умов, що вказані у підпунктах 38.2.1. - 38.2.5. пункту 38.2. цієї статті. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11,599,1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. Як роз`яснено у пунктах 26, 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (Моторне (транспортне) страхове бюро України), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 5 квітня 2017 року № 6-2806цс16. Отже, законом прямо встановлено порядок стягнення коштів, виплачених Моторним (транспортним) страховим бюро України на відшкодування шкоди особі потерпілій у дорожньо-транспортній пригоді, саме в порядку регресу. З матеріалів справи вбачається, що МТСБУ відшкодувало завдану відповідачем внаслідок дорожньо-транспортної пригоди шкоду в розмірі 69 039,79 грн. та сплатило витрати на проведення експертизи в розмірі 1 430,00 грн., тому у нього виникло право регресної вимоги до [PERSON] . Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приймаючи рішення у даній справі суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повному обсязі. В зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 102,00 грн. відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved