Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

Позивач Об`єднане співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький», звернулось до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить стягнути [PERSON] заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 16 772,41 грн. - основного боргу, 839 грн. - інфляційної складової боргу, 274,33 грн. - 3% річних та суму судового збору. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 17 грудня 2015 року співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький». [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS] . Згідно даних бухгалтерського обліку ОСББ «Стародарницький», станом на 14 лютого 2019 року, за власником квартири [ADDRESS] , [PERSON] у зв`язку з оплатою не у повному обсязі внесків на утримання будинку, компенсації за спожиту електроенергію та теплову енергію, а також внесків на модернізацію електричних мереж та диспетчирезацію ліфтів, внесків на проектування та будівництво електромереж до будинку, обліковується заборгованість за період з початку вересня 2017 року по січень 2018 року включно, у розмірі 16 772,41 грн. - основного боргу. 03 квітня 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрите провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05 червня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, мотивуючи свій відзив тим, що з порушенням ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» позивачем не було повідомлення відповідача про проведення загальних зборів не менше ніж 14 днів до дати проведення загальних зборів. Повідомлення про проведення зборів 20 січня 2018 року не направлялося в письмовій формі і не вручалось власнику квартири під розписку або шляхом поштового відправлення чим порушена частина 4 ст. 6 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» на якому затверджено сплату двох щомісячних внесків на модернізацію електричних мереж будинку у розмірі 2,093 грн. за 1 кв.м. загальної площі належного власнику приміщення та внесок на диспетчеризацію ліфтів будинку у розмірі 4,522 грн. за 1 кв.м. Дані внески є необґрунтованими виходячи з того, що будинок по [ADDRESS] а введений в експлуатацію у 2009 році і за всіма державними стандартами та нормами не потребує заміни чи модернізації як власних електричних мереж так і диспетчеризації ліфтів. Борг за компенсацію спожитої теплової енергії нараховано позивачем в опалюваний період 2017/2018 рр. є помилковим бо розрахувався виходячи з площі квартири 49,6 кв.м. (46 кв.м. опалюваної площі) без урахування того факту, що з 07 грудня 2017 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] встановлений прилад комерційного обліку теплової енергії (лічильника) моделі Gross WM2-UA 0.6 ДУ 15 про що свідчить Договір від 05 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «Техенерго-Клімат» щодо виготовлення проектно-технічної документації для теплопостачальної організації, технічної документації для теплопостачальної організації, технічної документації теплової енергії, монтажу вузла обліку теплової енергії. Відповідно до показників вузла обліку теплової енергії відповідач здійснював вчасно та в повному обсязі оплату за спожиту теплову протягом 2017-2018 років. Відповідач з метою встановлення у квартирі № 202 лічильника теплової енергії неодноразово зверталася до ОСББ «Стародарницький», з відповідною заявою про погодження питання встановлення теплолічильників та перерахування плати за теплової енергію, однак позивачем майже всі звернення були проігноровані та лишилися без відповідей. Відповідач своєчасно та в повному обсязі сплачувала належні внески та платежі відповідно до наданих послуг. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. 275 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони грунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та його архівної складової частини щодо об`єктів нерухомого майна. 17 грудня 2015 року співвласниками багатоквартирного будинку [ADDRESS] створено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький». Відповідно до протоколу загальних зборів №4-3, від 31 жовтня 2016 року, функції з управління та обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] ОСББ « Стародарницький » розпочало з 31 жовтня 2016 року. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. Відповідно до положень ст.322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і при будинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року №572, обов`язок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Відповідно до частини першої статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1875-ІV), залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону № 1875-ІV й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15. Між ОСББ «Стародарницький» та [PERSON] відсутні договірні відносини, договір про надання житлово-комунальних послуг укладено не було, пропозиції щодо укладання даного виду договору з боку балансоутримувача будинку на адресу відповідача не надходило. При цьому суд враховує, що відсутність укладеного між сторонами договору не звільняє власника майна, як споживача послуг, від обов`язку оплачувати фактично спожиті послуги, поряд з цим, вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Отже, питання про фактичне користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення, у тому числі й з урахуванням положень п.5 ч.1 ст.20 статті 20 Закону № 1875-ІV щодо зменшення розміру плати за житлово-комунальні послуги. Відповідно до ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. 05 грудня 2017 року між [PERSON] та ТОВ «ТЕХЕНЕРГО-КЛІМАТ» укладено договір, відповідно до якого підрядник зобов`язується здійснити продаж обладнання-прилад комерційного обліку теплової енергії (лічильника), а також за заявою замовника і за його рахунок, виконати роботи з проектування та монтажу вузла обліку теплової енергії за адресою: [ADDRESS] , а замовник зобов`язується сплатити вартість приладу комерційного обліку теплової енергії (лічильника), прийняти виконанні роботи й сплатити їх вартість на умовах на в строки, передбачені цим. Договором. 07 грудня 2017 року споживачем та постачальником послуг складено Акт введення в експлуатацію вузла обліку теплової енергії та опломбовано в присутності замовника та постачальника послуг. 10 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРО-РЕКОСТРУКЦІЯ» та [PERSON] складено Договір № 450187/202 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. 05 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Керівника ОСББ «Стародарницький» з заявою про погодження питання встановлення лічильника та взяття його на відповідний баланс. 23 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до Керівника ОСББ «Стародарницький» з заявою про перерахування суми нарахувань вказаної у платіжному документі за грудень 2017 року із опалюваної площі, що є помилковим, та повідомила, що до 07 грудня 2017 року на системі опалювання стояла заглушка (пломба), яка була знята 07 грудня 2017 року і встановлено тепловий лічильник на систему опалення про що були повідомлення члени правління ОСББ. Та заявник в своїй заяві просить поставити печатку та підпис відповідальної особи з ОСББ «СТАРОДАРНИЦЬКИЙ» на її робочому проекті обладнання вузла обліку теплової енергії. 18 січня 2018 року від ОСББ «СТАРОДАРНИЦЬКИЙ» надійшла відповідь на заяву, в якій міститься інформація, що квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Проте, на початку встановлення квартирного засобу обліку теплової енергії, власник квартири не звернувся до ОСББ «СТАРОДАРНИЦЬКИЙ», управляючої організації, що здійснює обслуговування багатоквартирного будинку [ADDRESS] щодо погодження технічних умов для встановлення квартирного вузла обліку теплової енергії. Власником не погоджено з ОСББ розрахунок коефіцієнта місяць загального користування за методикою, затвердженою наказом Мінбудівництва № 359 від 31 жовтня 2006 року, а також схему монтажу та план квартири із зазначенням місця встановлення вузла обліку теплової енергії. ОСББ «СТАРОДАРНИЦЬКИЙ» має право погодити робочий проект квартирного вузла обліку теплової енергії та акту введення його в експлуатацію. Та зазначено, що відповідно до пункту 21 Правил, у разі відсутності у квартирі засобів обліку теплової енергії, плата за надані послуги справляється згідно з установлюючими (нормами) споживання: з центрального опалення - з розрахунку за 1 кв.м (куб. метр.) опалюваної площі (об`єму) квартири та з урахуванням фактичного температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим. Відповідно до п.п. 9, 29, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року з подальшими змінами 9. У квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії (далі - квартирні засоби обліку) проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік (п. 9). Споживач має право на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік ( п. 29). Виконавець зобов`язаний забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку ( п. 32). У вищенаведених нормах зазначено, що установлення засобів обліку води і теплової енергії у квартирах може проводитись або спеціалізованою організацією або виконавцем послуг. Тобто законодавець надав споживачу послуг альтернативу щодо вибору суб`єкта господарювання, який буде встановлювати засоби обліку води і теплової енергії. Проте, у будь якому разі, незалежно від того хто встановлював засоби обліку води і теплової енергії, квартирні засоби обліку беруться на абонентський облік саме виконавцем, в даному випадку ОСББ «Стародарницький». Відповідно до п. 20 вказаних Правил, плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Пунктом 7.2.31 Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14 лютого 2007 року N 71, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 5 березня 2007 р. за N 197/13464 із подальшими змінами та доповненнями передбачено, що допуск до експлуатації вузла обліку теплової енергії у споживача здійснюється представником енергопостачальної організації в присутності представників споживача та ТО ЦОВМ , про що складається відповідний акт. Акт складається у трьох примірниках, один з яких одержує представник споживача, другий - представник енергопостачальної організації, а третій - представник ТО ЦОВМ. Акт допуску до експлуатації вузла обліку теплової енергії у споживача затверджується керівником енергопостачальної організації. Для допуску вузла обліку теплової енергії до експлуатації представник споживача повинен подати: - принципову схему теплового пункту; - проект на вузол обліку, погоджений з енергопостачальною організацією та ТО ЦОВМ; - паспорти на ЗВТ вузла обліку; - документи про повірку ЗВТ вузла обліку з чинним тавром державного повірника; - свідоцтво про державну метрологічну атестацію вузла обліку теплової енергії (ця вимога стосується тільки тих ЗВТ, які вимірюють масу або об`єм теплоносія методом змінного перепаду тиску); - акт про відповідність монтажу вимогам чинних нормативних документів (ця вимога стосується тільки тих ЗВТ, які вимірюють масу або об`єм теплоносія методом змінного перепаду тиску); - змонтований і перевірений на працездатність вузол обліку теплової енергії і теплоносія, уключаючи ЗВТ, що реєструють параметри теплоносія. При допуску вузла обліку до експлуатації має бути перевірено: - відповідність заводських номерів на ЗВТ обліку вказаним у їх паспортах; - відповідність діапазонів вимірювань установлених ЗВТ обліку діапазонам вимірюваних параметрів; - якість монтажу ЗВТ і ліній зв`язку, а також відповідність монтажу до вимог паспортів і проектної документації; - наявність пломб. У разі виявлення порушень вимог цих Правил вузол обліку до експлуатації не приймається і в акті наводиться повний перелік виявлених недоліків із зазначенням пунктів Правил, положення яких порушено. При допуску до експлуатації вузла обліку у споживача після одержання акта представник енергопостачальної організації пломбує ЗВТ вузла обліку теплової енергії і теплоносія. Вузол обліку споживача визнається допущеним до ведення обліку отриманої теплової енергії і теплоносія після підписання акта представниками енергопостачальної організації, споживача і ТО ЦОВМ та його затвердження в установленому порядку. Облік теплової енергії і теплоносія на основі показів ЗВТ вузла обліку споживача здійснюється з моменту підписання акта про його прийняття в експлуатацію. Виклик споживачем представника енергопостачальної організації та ТО органу ЦОВМ для оформлення допуску вузла обліку до експлуатації здійснюється не менше ніж за 5 днів до передбаченого дня оформлення вузла обліку, а рішення про допуск в експлуатацію має бути прийнято не пізніше ніж через 10 днів з моменту подання заявки споживачем. Відповідно до п. 7.2.34 вказаних Правил, вузли обліку в закритій системі теплопостачання, розрахункове теплове навантаження якої становить менше 2,5 МВт, обладнуються теплолічильником з витратоміром (лічильником) на подавальному трубопроводі і термометрами в подавальному і зворотному трубопроводах. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що [PERSON] було надано на адресу ОСББ «Стародарницький» необхідний пакет документів для прийняття в експлуатацію вузла обліку теплової енергії. Статтею 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено обов`язок відповідача, як споживача послуг позивача своєчасно укласти договір на постачання теплової енергії з теплопостачальною організацією, а за статтею 25 вказаного Закону України у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку. Не підписання сторонами окремого договору не може бути підставою для відмови у задоволенні позову. Зокрема, відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» саме на споживача покладений обов`язок укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Посилання відповідача на відсутність договору про надання послуг з теплопостачання як на відсутність у позивача права вимагати стягнення заборгованості є безпідставними. Судом встановлено, що позивачем надавалися відповідачу послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання, він від них не відмовлявся, а тому зобов`язаний вчасно та в повній мірі розрахуватись за їх споживання. Окрім того, ОСББ «Стародарницький» подає опалення в усі квартири будинку незалежно від того, уклав споживач договір із підприємством чи ні, оскільки подати тепло у квартиру тільки того споживача, який має з ОСББ «Стародарницький» договірні відносини технічно неможливо. Таким чином, відповідач, будучи власником квартири, зобов`язана її утримувати, у тому числі сплачувати за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 16 772,41грн. - основного боргу, 3% річних та інфляційну складову боргу - 1 113,33 грн.., яка розрахована позивачем за період з вересня 2017 року по січень 2018 року, з урахуванням положень ст.625 Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов Об`єднаного співвласників багатоквартирного будинку «Стародарницький» до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, підлягає задоволенню. В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 1921 гривень 00 копійок, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом. Враховуючи викладене та

Outcome: approved