Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

У липні 2013 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що йому було видано ордер за № 3 від 24.02.1995 р. на службову квартиру [ADDRESS], в будинку, який знаходиться на балансі ПП «Жилтранс». За вказаною адресою, як вказує позивач, він зареєстрований та фактично проживає. Крім того, разом з ним в квартирі зареєстровані колишня дружина і син, які вже більше десяти років проживають за іншою адресою. Позивач зазначає, що він змушений сплачувати за комунальні послуги за трьох осіб, при цьому проживає він фактично сам в квартирі. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням і зобов'язати Комсомольський РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області зняти відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Комсомольського районного суду м.Херсона від 09.12.014 року позовні вимоги в частині зобов'язання Комсомольського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області зняти відповідачів з реєстрації за адресою: [ADDRESS] - залишені без розгляду. Позивач та його представник, за договором [PERSON], в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, просили задовольнити позов з тієї правової підстави, що відповідачі вже понад шість місяців не проживають в квартирі, виїхавши з неї добровільно та забравши свої речі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову з тих підстав, що в період з 1994р. по 1999р. вона разом з сином проживала у даній квартирі. За рішенням суду у 2000 році вона разом з сином вселилась до помешкання та проживала до 2007 року. Як зазначила відповідач, в 2007 році вона з сином виїхала тимчасово проживати до її матері, оскільки вона та її син навчались, а умови для проживання у спірній квартирі були неприйнятні для цього. Зокрема, в квартирі були відсутні опалення, вода, світло. За комунальні послуги вона не сплачує, оскільки вважала, що 5 тисяч грн., які позивач був винен їй по сплаті аліментів спрямовані на квартплату. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. При цьому зазначив, що у дитинстві він проживав у спірній квартирі, однак в зв'язку із потребами у його навчанні вони з матір'ю переїхали до бабусі в 2007 році, оскільки у даній квартирі умов для навчання не існувало, однак вечорами вони ходили навідуватись до квартири. З вересня 2014 року він проживає у гуртожитку. Представник третьої особи - Комсомольського РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, надав на адресу суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника. Представник третьої особи - ПП «Жилтранс» в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання судової повістки. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, суд встановив, що відповідно до наказу за № 3 від 07.02.1995 року, виданого житлово-експлуатаційним об'єднанням Комсомольського району м. Херсона про надання службового житла, а також відповідно до архівного витягу із рішення виконкому Херсонської міської ради народних депутатів за № 56 від 21.02.1995 року про затвердження спільних рішень адміністрацій і профспілкових комітетів про надання жилої площі громадянам по підприємствах і установах міста та за місцем проживання, службову двокімнатну квартиру [ADDRESS] було передано у користування [PERSON] на склад сім`ї у 1-2 чол. Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого Комишанською селищною радою народних депутатів м.Херсона, 05.08.1994 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Вказаний шлюб було розірвано 09.04.1998 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER], видане 09.04.1998 року Комсомольським відділом РАГС м.Херсона, про що зроблено відповідний актовий запис № 212. Від вказаного шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим 22.06.1995 року Суворовським р/в РАГС м.Херсона. З огляду на довідку про склад сім`ї за вих.№ 964 від 30.06.2013 року, виданої ПП «Жилтранс», за адресою: [ADDRESS], зареєстровані: [PERSON], 1974 року народження, відповідно до акту від 10.06.2013 р. за даною адресою не проживає; [PERSON], 1995 року народження, відповідно до акту від 10.06.2013 р. за даною адресою не проживає; [PERSON] - квартиронаймач. Окрім цього, відповідно до акту та погодження від 10.06.2013 року про встановлення осіб, проживаючих за адресою: [ADDRESS], складених працівниками ПП «Жилтранс», встановлено, що відповідачі за вказаною адресою не проживають з 2000 року, їх особистих речей в квартирі не має. За довідкою ПП «Жилтранс» від 03.10.2014 р. за вих.№ 3933 вбачається, що [PERSON], який є наймачем квартири [ADDRESS], в період з 03.05.2007 року по 01.10.2014 р. нараховано за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової територій (квартирна плата) 2521,79 грн., сплачено за вказаний період 2482,20 грн. Станом на 01.10.2014 р. заборгованість відсутня. Із наданих суду копій квитанцій по сплаті за житлово-комунальні послуги за адресою: [ADDRESS], стороною позивача, вбачається, що за житлового - комунальні послуги сплачує [PERSON] За актом та погодженням, датованим 03.10.2014 року про встановлення осіб, проживаючих за адресою: [ADDRESS], складених працівниками ПП «Жилтранс», встановлено, що відповідачі за вказаною адресою дійсно не проживають з червня 2000 року і до теперішнього часу, їх особисті речі відсутні. Факт не проживання відповідачів очевидний, що підтверджують сусіди. За долученим до матеріалів справи повідомленням ПП «Жилтранс» від 07.10.2014 р. за вих.№ 288, вбачається, що в період з 03.05.2007 року по 01.10.2014 рік, будь яких звернень за заявами, повідомленнями та інше від [PERSON] та [PERSON] до ПП «Жилтранс» не надходило. Також, як вбачається із доказів поданих стороною відповідачів, за рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 14.02.2000 року, у позові [PERSON] до [PERSON] про визнання втратившою право користування житловим приміщенням у кв.[ADDRESS] - відмовлено. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення було задоволено, вирішено вселити [PERSON] разом з неповнолітньою дитиною [PERSON], 1995 року народження до кВ.[ADDRESS]. З огляду на розписку, датовану 02.10.2013 роком, дану на ім'я [PERSON] в тому, що аліменти в розмірі 5000 грн. з її дозволу витрачені на оплату квартплати та зносу газової труби, проекту та штрафу. Згідно довідки від 14.05.2014 року за вих.№ 30/06, виданої Херсонським Гідрометеорологічним технікумом Одеського державного екологічного університету, вбачається, що [PERSON] дійсно є студентом 4 курсу технікуму, денної форми навчання, навчається з 01.09.2010 року, згідно наказу №33 від 12.08.2010 року за умови держбюджету. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача [PERSON], показала, що після розірвання шлюбу між сторонами, [PERSON] вивезла усі свої особисті речі. Ключі від даної квартири у неї з 2000 року. Свідок вказала, що двері та замки у квартирі ніколи не мінялись, всі плати за комунальні послуги проводить її син. Свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача, показала, що вона мешкає за даною адресою з народження, [PERSON] виїхала з квартири давно, чи маються у квартирі її особисті речі вона не знає. Свідок [PERSON], який є другом сім'ї, показав, що [PERSON] отримав вказану квартиру, як службову, після розірвання шлюбу вони розійшлися, у квартирі залишився проживати [PERSON] з іншою жінкою. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача [PERSON], показала, що її донька [PERSON] проживала у спірній квартирі до 2007 року, потім у зв'язку із вступом на навчання та поганими умовами для проживання стала проживати з нею, а у квартиру позивача тільки навідувалась. В січні 2014 року, навідавшись в черговий раз до квартири, виявили, що не можуть відчинити дверей. Свідок [PERSON], яка живе напроти позивача та є другом його родини, в судовому засіданні зазначила, що товаришує із позивачем вже 15 років, часто буває родиною в нього вдома, приблизно 3-4 рази на місяць. При цьому відповідачів ніколи не зустрічала. Свідок [PERSON], яка є колегою відповідача [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що з 2007 року вона разом із [PERSON] періодично ходила навідуватись у спірну квартиру. Зі слів [PERSON] їй відомо, що та виїхала з квартири в 2007 році через неможливість в ній проживати до матері. Крім того зазначила, що в січні 2014 року вони не змогли потрапити до квартири, оскільки щось було із замком. Відповідно до ст.ст.64,65 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ч.1, 2 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Стаття 72 ЖК України, вказує, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як роз'яснюється в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. із наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» - вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Крім цього, п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985р. із наступними змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Враховуючи вищевказане, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі понад шість місяців не проживають у спірній квартирі, виїхавши з неї добровільно. Протягом часу їх відсутності перешкоди у проживанні в ній позивачем не чинились. Як пояснювала в судовому засіданні відповідач [PERSON], причиною її виїзду в 2007 році на тимчасове проживання до матері стала відсутність умов для її проживання в квартирі, як-то відсутність опалення, води, світла. Однак, суд не може визнати такі причини відсутності відповідачів у житловому приміщенні поважними. Так, відповідач [PERSON] окрім наведеного зазначила, що на момент її примусового вселення в квартиру в 2000 році на підставі рішення суду умови для проживання в квартирі були не кращі, за час її проживання з 2000 року до 2007 року так само були відсутні опалення, вода і світло. Тобто, слід зробити висновок, що причини на переїзд до матері із дитиною у відповідача [PERSON] були суб'єктивні, рішення нею приймалось добровільно, оскільки умови для проживання в квартирі залишались незмінними, і протягом семи років вони її влаштовували, позивач не чинив перешкоди до проживання відповідачів у квартирі, до 2014 року позивач безперешкодно у будь-який зручний для неї час потрапляла до квартири. Щодо посилань відповідачів на ст.71 ЖК України, яка регламентує збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім членом сім'ї наймача у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання у зв'язку з навчанням, протягом всього часу навчання, як на підставу для відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, слід зазначити наступне. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» - місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово. Відповідачами у справі неодноразово зазначалось, що з 2007 року вони тимчасово проживають в квартирі матері відповідача [PERSON]. Саме з цієї квартири відповідач [PERSON] вибув на навчання, а тому п.2 ч.3 ст.71 ЖК України на нього не розповсюджується по відношенню до спірної квартири.

Outcome: approved