Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

У жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила розірвати шлюб між нею і [PERSON] , який зареєстрований 29 вересня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 390. В обґрунтування позову зазначала, що 29 вересня 2001 року вона і [PERSON] уклали шлюб, від шлюбу вони мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із нею та перебувають на її утриманні. Сімейне життя з відповідачем у них не склалося, через різні погляди на життя та різні інтереси, у зв`язку з чим між ними часто виникали сварки та непорозуміння з приводу сімейних питань. Відповідач зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали в присутності сторонніх осіб та їхніх дітей, не надає їй належної допомоги на утримання їхніх дітей. Подружніх відносин сторони не підтримують, їхня сім`я остаточно розпалася. Подальше спільне сумісне життя, збереження шлюбу та примирення подружжя є неможливими. Вона неодноразово намагалася зберегти сім`ю, проте позитивних результатів це не дало. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом із матір`ю. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, у якій зазначала, що за наданий судом строк подружжя не примирилося, позитивних змін у відносинах сторін не відбулося, відповідач продовжує зловживати спиртними напоями та вчиняти домашнє насильство відносно неї та їхніх дітей. Враховуючи подання відповідачем заяви про визнання ним цього позову та розгляд справи за його відсутності, просила суд розглянути справу за її відсутності, позов підтримує повністю, просила суд його задовольнити та розірвати шлюб між сторонами. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу у його відсутність, у зв`язку з неможливістю безпосередньої його явки до суду, проти задоволення позову він не заперечує. Викладені у позовній заяві підстави для розірвання шлюбу вважає такими, що не відповідають дійсності, він і надалі продовжує любити свою дружину та їхніх дітей, тому саме із поваги до дружини вирішив визнати позовні вимоги. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З`ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, враховуючи, що визнання відповідачем позову закону не суперечить, прав, свобод чи інтересів інших осіб не порушує, суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. 29 вересня 2001 року [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Калінінського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 390. Від шлюбу вони мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із матір`ю. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У ст. 111 СК України встановлено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. За змістом ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Ухвалою суду від 28 січня 2020 року за клопотання відповідача сторонам у цій справі надався строк для примирення подружжя терміном один місяць. Суд встановив, що за наданий судом строк подружжя не примирилося, позитивних змін у їхніх відносинах не відбулося. Подружніх відносин сторони не підтримують, спільного господарства вони не ведуть. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечував, про що надав суду відповідну заяву. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, за наданий судом строк подружжя не примирилося, відповідач позов визнав, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. При подачі до суду позову про розірвання шлюбу позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 0.0.1494399071.1 від 16 жовтня 2019 року. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене вище, визнання позову відповідачем [PERSON] до початку розгляду справи по суті, суд вважає, що позивачу [PERSON] із державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору в розмірі 384 грн. 20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved