Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Представник позивача 12.06.2019 року звернулася до суду із позовною заявою вказуючи, що позивач - є власником ѕ частки житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . В названому житловому будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] . Відповідач в будинку не проживає, догляд за будинком не здійснює та комунальні платежі не проводить. Зазначений вище факт перешкоджає позивачу , як власнику ѕ частки житлового будинку належним чином володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Позивач, посилаючись на викладені вище обставини та на ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 9, 64, 67, 71, 72, 107, 156, 160, 163 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України, ст.ст. 4,5,30,19,28,175,177,184 ЦПК України просить суд: визнати [PERSON] , таким , що втратив право користування ѕ частки житлового будинку розташованим за адресою: [ADDRESS] . 24.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22.07.2019 року. За клопотанням представника позивача підготовче судове засідання тричі відкладалось на: 01.08.2019, 02.08.2019, 17.09.2019 року. У підготовчому судовому засіданні , 17.09.2019 року представник позивача уточнила позовні вимоги та просила суд визнати [PERSON] , таким , що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . За результатами підготовчого судового засідання справу призначено до судового розгляду на 24.09.2019 року. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві з урахуванням внесених уточнень та просили суд його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання жодного разу не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином на офіційному веб - сайті Володарського районного суду Київської області ( а.с.31,45). Своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву не скористався. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін не надав. Оскільки належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи відповідач у судові засідання жодного разу не з`явився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, клопотань про відкладення справи, відзиву, а позивач та його представник не заперечують проти заочного вирішення справи, суд розглянув справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення у порядку загального позовного провадження, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, ознайомившись з позовною заявою, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши в якості свідків: позивача [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступних міркувань. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що стверджено свідоцтвом про право на спадщину за законом та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер 9102607 від 09.09.2013 року ( а.с. 9,10). Згідно рішення Володарської селищної ради від 20.06.2019 року № 261 названому нерухомому майну присвоєно наступну поштову адресу: « [ADDRESS] » ( а.с.36). Допитані в якості свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ствердили обставини викладені у позовній заяві. [PERSON] вказала суду, що її брат зареєстрований, але не проживає у належній їй квартирі протягом останніх двох років. Свідки засвідчили, що власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] . Відповідач [PERSON] , в названій квартирі, зареєстрований, але не проживає. Реєстрація відповідача створює для позивача перешкоди у користуванні житлом та позбавляє права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном. Наявність реєстрації місця проживання особи в житловому приміщенні, яка в ній не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачем прав власника цього будинку, мати певні пільги при оплаті комунальних послуг та інш. Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Договір найму жилого приміщення між позивачем та відповідачем не укладався. Згоди на користування жилим приміщенням позивач не надавала. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами за своєю правовою природою є цивільно-правовими, регулюються положеннями Цивільного кодексу України щодо права власності та захисту права власності та положеннями Житлового кодексу України. Зі змісту ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежна від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власника, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Так об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира ст. ст.379, 382 ЦК України. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму ВС України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). У п.33 постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням права володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 зазначеної постанови, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності житловий будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі № 6-709цс16). Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, з огляду на викладені правові підстави суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування належною позивачу на праві власності квартирою. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача стягнути на користь позивача суму сплаченого нею судового збору у розмірі -768,40 грн.

Outcome: approved