Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

Позивачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій зазначила, що 23 червня 2003 року зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON], [INFO].\~ Позивачка стверджує, що між сторонами припинені шлюбні стосунки та не ведеться спільного господарства. Подальше збереження шлюбу неможливе, оскільки сторони в процесі проживання сім'єю виявили несумісність характерів. Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні з предявленими позовними вимогами не погодився, вказав що суми аліментів є значною для особи, яка наразі не працює. 12.03.2018 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій крім заявлених позовних вимог просить зобов'язати відповідача [PERSON] брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме снягнути з нього додатково на її користь 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі заяви про збільшення позовних вимог та до повноліття доньки. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦК України у підготовчому засіданні суд серед іншого, у разі необхідності, заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви. Ухвалою суду від 12.12.2017 року заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення задоволено. Скасовано заочне рішення Мар'їнського районного суду Донецької області від 16.03.2017 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Справу призначено до розгляду в загальному порядку. Таким чином, станом на час подачі позивачем заяви про збільшення позовних вимог, цивільна справа перебувала на стадії судового розгляду, що унеможливлює вирішення вказаних питань. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається зі ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Стаття 105 ч. 1 СК України вказує, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або одного з них. Статтею 109 СК України передбачено, що шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. На підставі ст. 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Так, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] уклали шлюб 23 червня 2003 року, про що виконкомом Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 46, відповідно до свідоцтва про одруження І-НО № 195724. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу "Голощапова". Позивач та відповідач не проживають разом, не підтримують шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що сторони по справі є різними людьми. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Таким чином, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є законними та такими, що підлягають задоволенню. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] народилась 19 липня 2005 року, про що в книзі реєстрації народжень 1 серпня 2005 року виконкомом Курахівської міської ради Марїнського району Донецької області зроблено відповідний актовий запис за № 110, відповідно до свідоцтва про народження серія 1-НО № 042968. Батьками вказано: [PERSON] та [PERSON]. При вирішенні спору, суд враховує норму\~ст. 180 СК України, згідно якій батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Відповідно до ст.180, 181, 184 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.\~Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.\~За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманнів грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач, з якою мешкає дитина, вимагає стягнення аліментів саме в частці від доходу відповідача, а тому суд не має права змінити спосіб стягнення аліментів. Враховуючи те, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обгрутнованими та такими, що підлягають\~задоволенню. Згідно зіст. 191\~СК України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 10 березня 2017 року. На підставі викладеного і ст. ст. 104,\~105,\~110,\~112,\~113 180, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved