Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-22 00:00:00

У вересні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], який в подальшому уточнило та звернулося лише до [PERSON], ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року клопотання представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про залишення без розгляду позовних вимог до [PERSON] задоволено (а.с.177-178). У позові просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2007 року № PLP0G100000101, у розмірі 27199,13 доларів США (730646 грн 01 коп), з якої: заборгованість за кредитом 15307,87 (доларів США), 11107,53 (доларів США) - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 1641,60 (доларів США) заборгованість по комісії за користування кредитом, 14450,00 (доларів США) пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Позов мотивовано тим, що відповідно до умов зазначеного кредитного договору ПАТ КБ «Приватбанк» зобовязався надати відповідачу кредит у розмірі 18625,00 доларів США на термін до 13.08.2027, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позичальник повинен щомісяця у визначені договором строки та порядку здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією та іншими витратами згідно кредитного договору. В порушення умов кредитного договору відповідач свої зобовязання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом, у звязку з чим виникла заборгованість у розмірі 50480,68 доларів США, з яких: 15307,87 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 11545,63 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1914,96 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 21712,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми віднімається сума, яка була задоволена рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.02.2014, яка станом на 25.09.2012 становила: 6062,38 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 438,10 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 273,36 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. У звязку з викладеним просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27199,13 доларів США. 16.11.2016 до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшов зустрічний позов [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобовязань, в обґрунтування якого вказав, що 15 серпня 2007 року він уклав кредитний договір PLP0G100000101 із ПАТ КБ «Приватбанк» про надання йому кредиту в сумі 18625,00 доларів США (15200,00 доларів США на купівлю житлового будинку та 3425,00 доларів США страхових платежів) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,15 % на місяць від суми непогашеної в строк заборгованості. Кредит видано на строк 15 серпня 2007 року по 13 серпня 2027 року включно. На вказаний кредит [PERSON] придбав житловий будинок площею 58,1кв.м., що розташований по вул. Кінечний 1, 22, м. Пирятин Полтавської області. Крім цього, 15.08.2007 між сторонами було укладено договір іпотеки, предметом якого було надання [PERSON] в заставу вказаного нерухомого майна. В 2008 році у нього зявилася заборгованість за кредитним договором, у звязку з чим позивачем було подано позов про виселення його з будинку та стягнення з нього заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на житловий будинок. 25 грудня 2009 року на підставі рішення Пирятинського районного суду від 14.05.2009 його виселили з будинку. У вересні 2011 року будинок було продано, а кошти у сумі 14000 доларів США повернуто в банк в рахунок погашення кредиту. В 2013 році позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього боргу за кредитним договором у розмірі 19777,24 доларів США. Під час проведення судового розгляду було проведено судово-економічну експертизу, яка не підтвердила розрахунків позивача. Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.02.2014, яке вступило в законну силу 09.04.2014 позовні вимоги задоволено частково та вирішено стягти з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 48366,19 грн. У задоволені позовних вимог до [PERSON] відмовлено. Позивач виконавчий документ у суді не витребував, стягнення по виконавчому документу не здійснював та на даний час не здійснює. Незважаючи на факти, встановлені судом, а саме розмір заборгованості за кредитним договором, позивач знову безпідставно звернувся до суду та проводить свої нарахування з 16.08.2007, виставляючи суму боргу 15200 доларів США. Щодо підстав розірвання договору зазначає наступне. Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, попередити його про те, що валютні ризики в ході виконання зобовязань за кредитним договором несе сам відповідач та надати інформацію щодо методик, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Проте, перед укладенням кредитного договору банк не надав йому розяснень про умови кредитування. Також посилається на загальновідомий факт зростання курсу долара США відносно національної валюти у період 2014-2015 роках, що означає збільшення зобовязання відповідача більше ніж у 3 рази з 1526,94 грн (199,53 доларів США по курсу 8 грн за долар) до 5137,90 грн (199,53 доларів США по курсу 25,75 грн за долар (офіційний курс НБУ на 15.11.2016) на місяць. Отримані ним доходи в середньому 4827,74 грн за місяць не дозволяють повертати в повному обсязі щомісячні платежі у розмірі 5137,90 грн відповідно до умов договору. Предметом спірного договору є не тільки зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» надати суму кредиту на відповідний строк, але і його обовязок перед та під час укладення кредитного договору повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, попередити про обставини та надати іншу обовязкову інформацію, що визначені Законом та Правилами. На теперішній час істотне порушення переддоговірної роботи з боку позивача призводить до нарахування відповідачу штрафних санкцій за спірним кредитним договором. Просить розірвати кредитний договір №PLP0G100000101 від 15.08.2007 та припинити зобовязання за кредитним договором №PLP0G100000101 від 15.08.2007. Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про перенесення розгляду справи від нього не надходило. Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог, та наполягали на задоволенні зустрічного позову з підстав, викладених у зустрічному позові. Заслухавши відповідача та його представника за первісним позовом а позивача та представника позивача за зустрічним позовом, перевіривши наведені в позовній заяві та зустрічному позові доводи та матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову потрібно відмовити, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню з огляду на таке. У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, що діяла на час звернення до суду з позовом) передбачалося, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. У статті 19\~ЦПК України (у редакції від 03 жовтня 2017 року) визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. Відповідно до положень ст.ст 12, 13\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд установив, що згідно кредитного договору № PLP0G100000101 від 15.08.2007 [PERSON] отримав кредит у розмірі 18625,00 (долар США) зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,15% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2027 року (а.с.13-15). Так, згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором № PLP0G100000101 від 15.08.2007 заборгованість станом на 22.08.2016 становить 50480,69 доларів США, яка складається з наступного: 15307,87 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 11545,63 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1914,96 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 21712,23 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань (а.с.179-182). Представник позивача вважає, що від вказаної суми необхідно відняти суму, яка була задоволена рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 10.02.2014, а саме 6062,38 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 438,10 доларів США - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 273,36 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом. Різниця становить 34461,36 доларів США. Відповідно до ч. 1 ст.\~509\~ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають із підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Проте, при нарахуванні заборгованості, відповідачем в порушення вимог законодавства не враховувались попередні рішення суду, які вже набрали законної сили. Так, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 2-414/2009 від 14.05.2009 встановлено, що в забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором між «ПриватБанк» і [PERSON] 15.08.2007 було укладено договір іпотеки, згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 58,1 кв. м, та земельну ділянку площею 0,0950 га, що розташовані за адресою пров. Кінечний 1, буд. 22 м. Пирятин Полтавської області. У звязку з наявністю на час розгляду справи заборгованості за [PERSON], судом вирішено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLP0G100000101 від 15.08.2007 в розмірі 119045,54 грн звернути стягнення на вказаний житловий будинок (а.с.75). Крім того, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 1624/3237/2012 від 10 лютого 2014 року встановлено, що банком було реалізовано предмет застави 22.12.2011 за ціною 107193,70 грн, що на дату продажу складало 13416,15 доларів США. За висновком судово-економічної експертизи встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором станом на 25.09.2012 в розмірі 19777,24 дол. США документально не підтверджується. З урахуванням того, що після зарахування коштів від реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом, яка стягнута за рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14.05.2009 шляхом звернення на предмет іпотеки, станом на 25.09.2012 документально підтверджується в розмірі 6062,38 дол. США, в тому числі: заборгованість за кредитом становить строкова в розмірі 4257,81 дол. США, прострочена в розмірі 1804,57 дол. США, заборгованість по відсотках за користування кредитом 438,10 дол. США, заборгованість по комісії за користування кредитом становить 273,36 дол. США. Крім того, судом установлено, що [PERSON] не повинен нести відповідальність за порушення умов договору у вигляді сплати пені та штрафу, оскільки цивільні права кредитора були захищені у спосіб, визначений умовами договору іпотеки та надано останньому як іпотеко держателю всі права власника на продаж предмета іпотеки. Таким чином цивільна відповідальність відповідача за виконання зобовязання забезпечені шляхом одержання кредитором задоволення за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна (а.с.80-83). Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановленні рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ст.\~17\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини одним з основних елементів верховенства права є принцип правової певності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів (рішення Суду у справах: Sovtransavto Holding v Ukraine no 48553/99, § 77, від 25 липня 2002 року; Ukraine-Tyumen v Ukraine 22603/02, §§ 42 та 60, від 22 листопада 2007 року). Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їх рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії», п. 61). У порушення вказаного рішення, яким обґрунтовано відмовлено стягувати з відповідача пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором та інші суми, крім тіла кредиту, заборгованості по відсотках та комісії за користування кредитом, «Приватбанк» повторно звернувся до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості, в суму якої входять кошти, у стягненні яких було відмовлено рішенням суду. Вказане рішення суду набрало законної сили 09 квітня 2014 року, а тому нарахування Банком за відповідачем пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у розмірі 21712,23 доларів США є протиправним та не підлягає стягненню з відповідача. Також, за вказаним рішенням 438,10 доларів США заборгованості за відсотками за користування кредитом; 273,36 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом уже входять до суми 6062,38 доларів США, а не додаються окремо, як це робить «Приватбанк» (а.с. 80-83). Крім того, при зверненні як минулого разу до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості, як і в даному позові, ПАТ КБ «Приватбанк» заявив вимоги до двох осіб: позичальника за кредитним договором, яким є [PERSON] та поручителя, яким є [PERSON] (а.с. 16). Цивільний кодекс\~України (далі ЦК України) передбачає спеціальні способи, які забезпечують захист майнових інтересів кредитора на випадок невиконання чи неналежного виконання своїх зобов'язань боржником і які є видами забезпечення виконання зобов'язань. Таке забезпечувальне зобов'язання має акцесорний, додатковий до основного зобов'язання характер і не може існувати само собою. Одним з видів акцесорного зобов'язання є порука. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Проте, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області № 1624/3237/2012 від 10 лютого 2014 року, відмовлено у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості з [PERSON] як з поручителя (а.с. 80-83). Підставами такого рішення стали перш за все висновок судово-почеркознавчої експертизи від 11.12.2013 № 9052, яким підтверджується, що у договорі поруки від 15.08.2007 між ЗАТ «ПриватБанк» та [PERSON] підпис від імені [PERSON], розташований в рядку «Н.М. Комар», виконаний не [PERSON], а іншою особою. Суд критично поставився до показань свідка [PERSON] працівниці Пирятинського відділення ПАТ «Приватбанк», яка може бути заінтересована у результаті розгляду справи, та яка пояснила, що договір поруки 15.08.2007 підписувала сама [PERSON], а наявність довідки про доходи [PERSON] не є прямим доказом підписання нею договору поруки. В порушення ч. 4 ст. 82 ЦПК України, банк не врахував положення рішення суду, та знову звернувся з позовом до двох відповідачів. На підставі рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року суд вважає, що вимоги позивача щодо солідарного стягнення заборгованості з [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими. 22 лютого 2017 року до Пирятинського районного суду Полтавської області надійшло клопотання позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про залишення його позовних вимог в частині стягнення заборгованості з [PERSON] без розгляду. Враховуючи, що остання подала зустрічну позовну заяву до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним та відшкодування шкоди, то ПАТ КБ «Приватбанк» просить суд також залишити вказану зустрічну позовну заяву без розгляду. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 09 березня 2017 року клопотання представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про залишення без розгляду позовних вимог до [PERSON] задоволено, у задоволенні клопотання представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» про залишення без розгляду зустрічних позовних вимог [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» - відмовлено. У звязку з цим зустрічні вимоги [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним та відшкодування моральної шкоди виділено у самостійне провадження. Ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 травня 2017 року за клопотанням відповідача [PERSON] по справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобовязань призначено судово-економічну експертизу, на розгляд якої були поставлені наступні питання: 1) Чи правильно обраховано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» загальна сума заборгованості за кредитним договором № PLP0G100000101 від 15.08.2007, виходячи з викладених у договорі умов кредитування та з урахуванням рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року? 2) У разі невідповідності розрахунку заборгованості, наданого ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК», умовам кредитного договору від 15 серпня 2007 року визначити наявність чи відсутність заборгованості [PERSON] по тілу кредиту, відсоткам за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 22 березня 2017 року за кредитним договором, укладеним між ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» та [PERSON], з урахуванням рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року. 3) Який дійсний розмір заборгованості позичальника [PERSON] утворився перед ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ [PERSON] «ПРИВАТБАНК» станом на 22.03.2017 з урахуванням рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року? (а.с.194-196). Відповідно до висновку експерта № 12 судової економічної експертизи по цивільній справі № 544/1056/16-ц (провадження № 2/544/25/2017), складеного 30 березня 2018 року, встановлено, що загальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором №PLP0G100000101 від 15.08.2007, обрахована ПАТ КБ «Приватбанк» в наданих розрахунках заборгованості, станом на 22.08.2016 в розмірі 47055,86 дол. США та станом на 22.03.2017 в розмірі 27199,13 дол. США з урахуванням рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 10 лютого 2014 року, документально не підтверджується. З урахуванням зарахування коштів від реалізації предмету іпотеки в рахунок погашення заборгованості (у розрізі всіх її складових) за кредитом, яка стягнута за рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14.05.2009 року (шляхом звернення на предмет іпотеки станом на 22.12.2011) станом на 25.09.2012 заборгованість [PERSON] по кредитному договору відсутня. З урахуванням рішення Пирятинського районного суду Полтавської області 10 лютого 2014 року експертизою встановлено, що заборгованість [PERSON] по кредитному договору №PLP0G100000101 від 15.08.2007 станом на 22.03.2017 відсутня (а.с. 22-29 т.2). Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються у тому числі і висновками експертів. Предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення.\~Належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. ст. 77-80 ЦПК України). Суд вважає висновок експерта достатнім, достовірним, допустимим та належним доказом, оскільки такий містить інформацію щодо предмету спору, одержаний у встановленому законом порядку, на підставі такого доказу можна встановити дійсні обставини справи, та є достатнім доказом, який дає змогу дійти висновку про відсутність обставин справи, вказаних у позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк». Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а отже, зобов'язання за кредитним договором уважаються припиненими з моменту сплати боржником кредиторові суми кредиту за договором, процентної ставки та пені за несвоєчасну виплату процентів Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що зобовязання є припиненим у звязку з відсутністю у [PERSON] перед банком заборгованості, а тому позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] є необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що не підлягають до задоволення. Щодо зустрічного позову [PERSON] до ПАТ КБ «Приватбанк» про розірвання кредитного договору та припинення зобовязань суд зазначає наступне. Частиною 2 ст. 651 ЦК України встановлено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, установлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Так, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту, попередити його про те, що валютні ризики в ході виконання зобовязань за кредитним договором несе сам відповідач та надати інформацію щодо методик, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним. Проте, перед укладенням кредитного договору банк не надав йому таких розяснень про умови кредитування. Загальновідомий факт, що у 2014-2015 роках в Україні відбувся значний зріст курсів валют відносно національної валюти гривні, у порівнянні з 2007 роком роком укладання кредитного договору, курс долара (грошової валюти зобовязання) збільшився більше ніж у два рази у відношенні до національної валюти, у звязку з чим позивач опинився у вкрай невигідному становищі. В момент укладення кредитного договору сторони не могли передбачити, що настане така зміна обставин, сторони не можуть усунути таку обставину. Виконання договору за таких обставин порушує співвідношення майнових інтересів сторін, і позбавило [PERSON] того, на що він розраховував. У свою чергу, розірвання кредитного договору не порушує прав ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки відповідно до висновку експерта № 12 судової економічної експертизи, заборгованість [PERSON] перед банком відсутня. Згідно з чч. 3, 4 ст. 653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішення суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Враховуючи викладене, суд вважає, що зустрічний позов [PERSON] до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] "ПРИВАТБАНК" про розірвання кредитного договору та припинення зобовязань підлягає задоволенню. Також позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4480 грн, що підтверджено долученою до матеріалів справи квитанцією про сплату вказаної суми адвокату [PERSON] від 09.03.2017 (а.с. 161-162). Зазначені витрати позивачем документально підтверджені та доведені, є співмірними у відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, тому дана вимога підлягає задоволенню. Також, позивачем понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1102,40 грн (а.с. 57-58) та по оплаті проведеної судово-економічної експертизи у розмірі 18870,00 грн (а.с. 56), а всього 24452,40 грн. Відповідності до ст.141ЦПК\~України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача за зустрічним позовом ПАТ КБ «Приватбанк» на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені останнім судові витрати у розмірі 24452,40 грн.

Outcome: approved