Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом та просить суд винести рішення, яким визнати за позивачем [PERSON], [INFO], мешканкою [ADDRESS], право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в [ADDRESS], і складається з житлового будинку Літ. А-1 та сараю Літ. В. Крім того, визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,05 га для будівництва, обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, а також на земельну ділянку площею 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства, які знаходяться в [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року в смт. Недригайлів, Недригайлівського району, Сумської області. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явились, але представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити (а.с.29). Представник Недригайлівської селищної ради Недригайлівського району Сумської області, відповідача по справі, в судове засідання не з'явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову (а.с.28). Справу розглянуто у відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки зазначені правовідносини виникли під час дії Цивільного Кодексу 1963 року, то згідно з п.4 Заключних та перехідних положень ЦК України 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року. У відповідності до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтями 1217, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за законом; до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.1,3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності Відповідно до ч.ч.1,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки оформити документи на житловий будинок та земельні ділянки, які фактично успадковані позивачкою після смерті її батька, але юридично не оформлені, іншим шляхом неможливо, а відсутність реєстрації права власності перешкоджає позивачці у повному обсязі розпоряджатися нерухомим майном, то їй необхідно звернутися до суду. З огляду на вищевикладене, позов про визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно підлягає задоволенню, оскільки в такому разі рішення суду буде правовстановлюючим документом для належного оформлення нею свого права на майно.

Outcome: approved