Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

Позивачка звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа КП « Соснівська служба утримання будинків» Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні квартирою та виселення. В заяві вказувала, що вона відповідно до договору купівлі - продажу від 16 квітня 2002 року та довідки КП «Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації» від 01 липня 2013 року за № 4859 є власником квартири № 64 у житловому будинку № 11, що знаходиться по вул. Конева у м. Черкаси, в якій по сьогоднішній день проживає та є зареєстрованою. Разом з нею в даній квартирі зареєстрована її донька [PERSON] та відповідач [PERSON], який зареєстрований за даною адресою як піднаймач. Відповідача вона прописала з тих міркувань, що вони намагались створити свою сім» ю, але на жаль їх відносини носять лише формальний характер, оскільки вони з відповідачем не проживають однією сім 'єю. Будь-яких цивільно - правових угод, які б надавали право щодо користування квартирою між нею та відповідачем не укладалось. Просить суд усунути перешкоди в користуванні квартирою № 64 у житловому будинку № 11 що знаходиться по вул.Конєва у м.Чекраси шляхом виселення [PERSON] з зняттям з реєстраційного обліку. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання квартири спільною частковою власністю, визнанння права власнсоті на ? частку квартири. В ході розгляду справи відповідач [PERSON]М збільшив позовні вимоги та просив суд встановити факт проживання чоловіка та жінки однією сім»єю без реєстрації шлюбу. В судовому засіданні позивачка та її адвокати [PERSON]. [PERSON] підтримали позовні вимоги, пояснили суду що [PERSON] є власником квартири № 64 у житловому будинку № 11, що знаходиться по вул. Конева у м. Черкаси, в якій по сьогоднішній день проживає та є зареєстрованою. Відповідача вона прописала з тих міркувань, що сторони по справі намагались створити свою сім»ю, але на жаль їх відносини носять лише формальний характер, оскільки вони з відповідачем не проживають однією сім'єю, вона не бажає проживати спільно з відповідачем в спірній квартирі, відповідач не бажає в добровільному порядку виселитись та знятись з реєстраційного обліку, чим перешкоджає їй розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд. . В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Адвокат відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, а зустрічний позов просила задоволити, мотивуючи тим, що сторони по справі проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 2000 року по 2012 рік. Спірна квартира була придбана за рахунок спільних коштів та в період спільного проживання. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами житлового та цивільного законодавства України: - [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу від 16 квітня 2002 року та довідки КП «Черкаського обласного обєднаного бюро технічної інвентаризації» від 01 липня 2013 року за № 4859 є власником квартири № 64 у житловому будинку № 11, що знаходиться по вул. Конева у м. Черкаси, в якій на день розгляду спарви в суді проживає та є зареєстрованою - разом з позивачкою по справі в даній квартирі зареєстрована її донька [PERSON] та відповідач [PERSON] - сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували - відповідно до довідки, яка видана згідно поквартирної картки паспортного столу, від 04 червня 2013 року за № [NUMBER] «Соснівської служби утримання будинків» Черкаської міської ради [PERSON] зареєстрований за даною адресою як піднаймач з 29 жовтня 2003року - 11 вересня 2013року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з повідомленням для відповідача про необхідність протягом одного місяця зі строку одержання попередження знятись з реєстраційного обліку та звільнити квартиру за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні встановлено, що 25 січня 2002 року [PERSON] відповідно до договору купівлі- продажу житлового будинку було продано житловий будинок з надвірними спорудами, який належав їй на праві приватної власності та знаходився в с. Р.Поляна, Черкаського району та області, вул. П.Комуни, 101, а 16 квітня 2002 року останньою відповідно до договору купівлі-продажу квартири придбано трикімнатну квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS] . На момент придбання квартири [PERSON]Є в заресстровному шлюбі ні з ким не перебувала. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 23 жовтня 2001 року шлюб між [PERSON] та бувшою дружиною [PERSON] було розірвано. Відповідно до чинного законодавства забороняється встановлювати факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу особам, які перебувають в офіційному шлюбі з іншою особою. 29 жовтня 2003 року позивачка зареєструвала за своєю адресою, як піднаймача відповідача [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Соснівської служби утримання будинків» Черкаської міської ради від 04 червня 2013 року за № 2924. Будь-яких цивільно - правових угод, які б надавали право щодо користування, володіння, розпоряджання квартирою між [PERSON] та [PERSON] не укладалось. Відповідно до ст.99 Житлового Кодексу України піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі відмови піднаймача звільнити займане приміщення, піднаймач і члени його сім'ї підлягають виселенню у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення з виконанням вимоги ст.97 ч.3 ЖК України. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] звернулась до Приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з повідомленням для [PERSON] про необхідність протягом одного місяця зі строку одержання попередження знятись з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] та звільнити квартиру, про що свідчить копія заяви від 11 вересня 2013 року на що дана вимога відповідчем залишилась поза увагою. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до постанови Верховного Суду України від 25.12.2003року № 6-135 цс13 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: і) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сімї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У звязку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сімєю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на частину майна за кожною зі сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд вважає, що відповідач в судовому засіданні крім факту, що сторони почали проживати разом маючи на меті створення сімї не надав суду доказів що спірна квартира була придбана сторонами по справі за спільні кошти, або це майно придбане внаслідок їх спільної праці. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка [PERSON] у 2002році продала житловий будинок з надвірними спорудами, який належав їй на праві приватної власності та знаходився в с. Р.Поляна, Черкаського району , крім того була приватним підприємцем, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію та мала свій стабільний заробіток, що може свідчить про наявність у неї грошових коштів для придбання спірної квартири. Достовірні данні про те, що відповідачем [PERSON] були надані особисті кошти для придбання спірної кавртири суду надані не були. Відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного Кодексу України, зазначений кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільного Кодексу України тобто з 1 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно - правових актів у часі відповідно ч. 1 ст. 58 Конституції України норми Сімейного Кодексу України застосовуються до сімейних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми Сімейного Кодексу України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, які виникли після набрання ним чинності. Виходячи з викладеного, не можна вважати законним та правильним встановлення факту спільного проживання сторін з 2000 року, оскільки діючим законодавством України, який діяв до 2004 року встановлення такого факту заборонялось. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до ст.3 ч.2 СК Українм сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Суд вважає, що вимога відповідача про встановлення юридичного факту, а саме що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім»єю без реєстрації шлюбу з 2000року по 2012рік не підлягає до задоволення, оскільки суду не було надано належних доказів та доствірних даних що позивачка та відповідач пов»язані спільним побутом, мали взаємні права та обов»язки по веденню сторонами спільного господарства, ведення спільного бюджету. Набуття права власності до 2004 року регулювалось нормами Цивільного Кодексу Української PCP 1963 року та Законом України «Про власність». Відповідно до ст. 2 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відповідно до ст.4. Закону України «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Відповідно до п.7 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід враховувати, що відповідно до ст.55 Закону України "Про власність" громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Суд вважає, що відповідач не являється членом сім»ї власника квартири позивачки [PERSON], є піднаймачем, а тому підлягає виселенню із займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення. На день розгляду справи в суді відповідно до довідки Дубіївської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 20 вересня 2013 року за № 02-17/556 у власності відповідача [PERSON] перебуває житловий будинок з надвірними спорудами та прилеглою земельною ділянкою, які знаходяться по вул. Алексеева, 9, що в с. Дубіївка, а тому право на проживання його порушено не буде. Згідно ст..60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Виходячи з положень ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З урахуванням всіх обставин справи суд прийшов до висновку, що вищезазначена квартира є особистою приватною власністю [PERSON], позивачкою виконані вимоги чинного законодавства та попереджено відповідача про виселення та зняття з реєстрації. Враховуючи вищевикладене суд вважає позовні вимоги [PERSON] доведеними та такими, що підлягають до задоволення, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved