Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

Прокурор звернувся на захист інтересів держави в особі комунального закладу «Ладижинське міське територіальне медичне обєднання» до [PERSON] із позовом про відшкодування витрат на лікування. Згідно позовної заяви зазначено, що вказаний медичний заклад є бюджетною установою охорони здоровя, заснованою на власності територіальної громади м. Ладижина, фінансування якої здійснюється з місцевого бюджету. Отже, витрати, здійснені вищевказаною медичною установою на лікування громадян потерпілих від злочину призводить до значних витрат місцевого бюджету м. Ладижина, чим завдається істотна шкода державним інтересам. Вироком Ладижинського міського суду Вінницької області у справі № 135/1261/16-к від 26.07.2016 року, який набрав законної сили, [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Так, Ладижинським міським судом встановлено, що 07.04.2016 близько 14 год. 30 хв., в м. Ладижин Вінницької області на автодорозі по вул. Будівельників Нікітін Валерій Семенович, керуючи автомобілем [NUMBER], що належав [PERSON], рухаючись по проїзній частині вул. Будівельників зі сторони магазину «АТБ» по напрямку до перехрестя вул. Будівельників-Наконечного по правій смузі руху, в районі біля відділення «Нової Пошти» по вул. Будівельників №11, порушуючи вимоги п.п. 12.3, Правил дорожнього руху України, не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та безпечного для всіх учасників руху об'їзду перешкоди, допустив зіткнення із автомобілем марки «БАЗ». Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки ЗАЗ - [PERSON], [INFO], отримала тяжкі тілесні ушкодження. Внаслідок отриманих травм [PERSON] 22.04.2016 року померла. Порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України є в прямому причинному зв'язку з наслідками у вигляді спричинення під час дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої [PERSON]. Потерпілу [PERSON] з отриманими тілесними ушкодженнями 07.04.2016 госпіталізовано до відділення інтенсивної терапії Ладижинського МТМО, де вона перебувала на стаціонарному лікуванні у період з 07.04.2016 по 11.04.2016. Згідно довідки, виданої бухгалтерією Ладижинського МТМО, хворою [PERSON] проведено 4 ліжко-дні на стаціонарному лікуванні. На її лікування закладом витрачено 7755,79 грн. На час пред'явлення позову витрати на лікування [PERSON]. В.К., яка знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії Ладижинського МТМО, не відшкодовано, Ладижинське МТМО із позовом про стягнення коштів не зверталось. Таким чином, кошти, витрачені державою на лікування особи, потерпілої від злочину, на сьогодні не повернуто, що є порушенням державних інтересів та підставою звернення прокурора до суду. Фінансування Ладижинського МТМО проводиться із місцевого бюджету м. Ладижина, а тому відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України Бершадською місцевою прокуратурою пред'являється позов в інтересах держави щодо стягнення у судовому порядку із [PERSON] до місцевого бюджету витрат на стаціонарне лікування особа, яка потерпіла від кримінального правопорушення. Прокурор Козюра С.О. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. Визнає позов в частині відшкодування затрачених коштів на обстеження та частину ліків. Проте не погоджується із розрахунком, оскільки в цілому зазначені в розрахунку ліки давались потерпілій, однак ці ліки купувались в аптеці і вони все купували по списку та повернули всі ліки в лікарню, доказів придбання не збереглось. Вважає, що розрахунок ліжко днів проведено відповідно до постанови КМУ від 1996 року, однак, ця постанова не підходить для надання безоплатних послуг, а лише для приватних лікарень і платних послуг в державних лікарнях. Посилається на відсутність доказів розрахунку калькуляції витрат на лікування. Представник Ладижинського МТМО в судове засідання не зявився, подав до суду заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує. В судовому засіданні 29.08.2017 року представник Ладижинського МТМО поданий прокурором позов підтримала, зазначивши, що лікарнею проведено розрахунок витрат, які здійсненні у звязку з перебуванням потерпілої особи в лікарні та її лікуванням. Представник третьої особи - Ладижинської міської ради Вінницької області, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився. Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з такого. З копії вироку Ладижинського міського суду від 26.07.2016 року по справі № 135/1261/16-к, який набрав законної сили, вбачається, що [PERSON] визнано винуватим\~та засуджено за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Згідно вироку судом було встановлено, що 07.04.2016 року близько 14 год. 30 хв. [PERSON], керуючи автомобілем ЗАЗ 110206, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення із автомобілем марки «БАЗ». Внаслідок ДТП пасажир автомобіля марки ЗАЗ моделі 110206 - [PERSON], [INFO], отримала тілесні ушкодження у вигляді множинних переломів тазових кісток зліва з розривами і пошкодженнями тазово-крижового і тазово-стегнового з'єднань; закриту тупу травму грудей в вигляді множинних лівобічних переломів ребер, перелому тіла грудини; закриту черепно-мозкову травму з множинними крововиливами в тверду і м'які мозкові оболонки; відкритий багатоскаловий перелом кісток верхньої і нижньої щелеп; закритий перелом лівої променевої кістки. Внаслідок отриманих травм 22.04.2016 року [PERSON] померла. Порушення водієм [PERSON] Правил дорожнього руху України є в прямому причинному звязку з наслідками у вигляді спричинення під час дорожньо-транспортної пригоди тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої. З довідки №581 виданої 17.07.2017 року бухгалтерією Ладижинського МТМО вбачається, що [PERSON], знаходилась на стаціонарному лікуванні у відділенні інтенсивної терапії з 07.04.2016 року по 11.04.2016 року, що становить чотири ліжко-дні. Вартість одного ліжко-дня у відділенні інтенсивної терапії становить 1604,12 грн., лікування хворої - 999,47 грн., обстеження хворої - 339,84 грн.. Таким чином, Ладижинським МТМО було витрачено кошти на лікування потерпілої [PERSON] в сумі 7755,79 грн. за 4 ліжко/дні. З відповіді на запит адвокату [PERSON], наданої 14.08.2017 року Ладижинським МТМО, вбачається що вартість медичних послуг у відділенні інтенсивної терапії нараховується відповідно до Наказу МОЗ України від 23.05.2011 року №315 «Про затвердження порядку вартості послуг з охорони здоровя». Із наданої на запит адвоката інформації Ладижинським МТМО № 663 від 14.08.2017 року видно, що за період лікування [PERSON] з 07.04.2016 року по 11.04.2016 року було витрачено 999,47 грн. на медичні препарати і ліки та 339,84 грн. на проведення необхідних обстежень. З довідки Ладижинського МТМО, виданої адвокату, видно, що вартість лікування [PERSON], яка перебувала на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні з 07.04.2016 року по 11.04.2016 року (4 ліжко/дні) становить 7755,79 грн. З п.1.2. та з п.1.3. Статуту Ладижинського міського територіального медичного обєднання зареєстрованого 14.05.2012 року державним реєстратором виконавчого комітету Ладижинської міської ради вбачається, що комунальний заклад «Ладижинське міське територіальне медичне обєднання» є бюджетною установою охорони здоровя, засновано на власності територіальної громади м.Ладижина. Засновний Ладижинська міська рада. Відповідно до положень ч. ч. 1, 3 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно зі змістом ч.4 ст.61 ЦПК Українит вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У\~\~п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року\~\~№14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що відповідно до частини четвертої\~статті 61 ЦПК\~при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. \~\~Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Судом об'єктивно встановлено, що відповідач [PERSON] є винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. Внаслідок вчинення злочину потерпіла [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження та перебувала на стаціонарному лікуванні в реанімаційному відділенні Ладижинського МТМО з 07.04.2016 року по 11.04.2016 року. Медичне об'єднання визначило суму понесених ним витрат на стаціонарне лікування потерпілої від злочину, виходячи з 4 ліжко-днів, проведених на лікуванні у сумі 7755,79 грн. При цьому із довідки, виданої бухгалтерією лікарні (а.с. 36), видно, що вартість 1 ліжко-дня в реанімаційному відділенні становить 1604,12 грн., витрати на ліки становлять 999,47 грн., витрати на обстеження 339,84 грн. Визхначена у вказаній довідці вартість ліжко-дня відповідає розрахунку та калькуляції витрат на медичну послугу (а.с. 37). Перевіривши розрахунок загальних витрат, суд дійшов висновку, що в цілому він відповідає вказаному в довідках лікарні, і загалом становить 7755,79 грн. (1604,12 х 4 + 999,47 + 339,84). Відповідально до ч.ч. 3 і 4 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заперечення представника відповідача щодо того, що розрахунок витрат на лікування проведено невірно, а частину ліків куплено за власні кошти, нічим не підтверджено, доказів неправильності проведеного розрахунку чи придбання ліків відповідачем не надано. Власного розрахунку, який би спростовував розрахунок, проведений в лікарні, відповідачем не надано. Посилання представника відповідача на те, що в державних та комунальних закладах охорони здоров послуги надаються безкоштовно, не спростовує висновок суду про те, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину. Враховуючи викладене, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від вчинення кримінального правопорушення. Оскільки обидві сторони звільнено від оплати судових витрат, тому відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави. На\~\~підставі\~\~наведеного\~\~та\~\~

Outcome: approved