Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Укрсоцбанк"(надалі банк) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовано тим, що між банком в особі начальника Виноградівського відділення ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON] та [PERSON] був укладений кредитний договір № 08/300/28 від 28.05.2008 р. на строк до 25.05.2018 року. Згідно з п. 1.1. Договору, Відповідачу було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 6 500 (шість тисяч п'ятсот) доларів США 00 центів, зі сплатою процентної ставки в розмірі 14,0 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25.05.2018 року на умовах, визначених цим договором. Відповідно п.1.2. договору, кредит надавався на споживчі потреби. Зобов'язання позивача, визначені у договорі кредиту № 08/300/28 від 28.05.2008 року, а саме п. 2.1., були виконані належним чином та в повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку від 28.05.2008 р. Додатковою угодою №1 від 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом 15 % річних (а.с.14). Крім того 28.05.2008 року між сторонами укладено іпотечний договір №08/300/28, в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань укладення з Відповідачем договору іпотеки на нерухоме майно, а саме: трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою : Закарпатська область Виноградівський район, м. Виноградів, вул. Корятовича (вул. 50-років Жовтня) 7, кв. 20, заставною вартістю 72750,00 грн. Станом на 14.07.2015 р. загальний розмір заборгованості відповідача за кредитом складає 3421,30 доларів США (що в еквіваленті становить 90724(дев'яносто тисяч сімсот чотири) грн. 04 коп. Кредитором своєчасно було виконано свій обов'язок надати кредитні кошти. Відповідачем було порушено зобов'язання, встановлені умовами кредитного договору, стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту і процентів за користування кредитними коштами, тобто умови кредитного договору щодо погашення кредиту, процентів відповідачем не виконуються. У звязку з цим позивач просить суд стягнути з відповідача вказану заборгованість у загальному розмірі 3421,30 доларів США (що в еквіваленті становить 90724(дев'яносто тисяч сімсот чотири) грн. 04 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн. Представник позивача у судове засідання не зявився, згідно заяви просить розгляд справи провести у його відсутності, не заперечує проти заочного рішення (а.с. 3). Відповідач у відповідності до вимог ст.74 ЦПК України будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, про що свідчать розписка про отримання судової повістки (а.с.44) в судове засідання повторно без поважних причин не з'явилася і від неї не надійшло жодного клопотання про відкладення слухання справи або поважні причини неявки, тому на підставі ст.224 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. В той же час відповідачем до суду подано відзив на позову, в якому вказується на те, що позивач не мав права подавати позов у звязку з прийняттям рішення постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків №1573/15 від 16.12.2015 року, яким з відповідача стягнуто за кредитним договором № 08/300/28 від 28.05.2008 р. 60054 грн. 48 копійок (а.с.36). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що між позивач в особі начальника Виноградівського відділення ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк» [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № 08/300/28 від 28.05.2008 р. на строк до 25.05.2018 року (а.с.4-11). Згідно з п. 1.1. Договору, Відповідачу було надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 6 500 (шість тисяч п'ятсот) доларів США 00 центів, зі сплатою процентної ставки в розмірі 14,0 процентів річних та комісій, в розмірі та порядку, визначеними тарифами на послуги по наданню кредитів, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25.05.2018 року на умовах, визначених цим договором. Відповідно п.1.2. договору, кредит надавався на споживчі потреби. Додатковою угодою №1 від 20.10.2008 року встановлено процентну ставку за користування кредитом 15 % річних (а.с.14). Відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконував не належним чином, у звязку з чим станом на 14.07.2015 р. загальний розмір заборгованості складає 3421,30 доларів США (що в еквіваленті становить 90724 (дев'яносто тисяч сімсот чотири) грн. 04 коп., а саме: 2529,28 доларів США сума заборгованості за кредитом; 419,12 доларів США сума заборгованості за відсотками; 218,75 доларів США- сума пені за несвоєчасне повернення кредиту; 90,15 доларів США- сума пені за несвоєчасне повернення відсотків (а.с.20-22). У відповідності до ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Посилання відповідача на ту обставину, що справа підлягає закриттю на підставі п.5 ч.1 ст. 205 ЦПК відхиляється судом як безпідставні, оскільки відповідач помилково вважає даний спір розглянутим третейським судом в межах його компетенції. Верховний Суду України в своїй постанові №6-2712цс15 від 27.01.2016 року, яка є обов'язковою для всіх судів України (ч.2 ст. 214, ч.1 ст. 360-7 ЦПК України), враховував та зазначив наступне: Одним зі способів захисту прав субєктів цивільних правовідносин є звернення до третейських судів, що передбачено статтею 17 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину першу статті 6 цього Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 2983-VI передбачено, що після набрання чинності цим Законом третейські суди припиняють розгляд справ у спорах щодо захисту справ споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), розгляд яких було розпочато до дня набрання чинності цим Законом, про що виноситься мотивована ухвала. Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. [PERSON] регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. За частиною першою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» між кредитодавцем та споживачем укладається договір про надання споживчого кредиту, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Відмежування цивільних правовідносин за участю споживачів від правовідносин з іншими субєктами здійснюється на підставі визначення правової форми їх участі в конкретних правовідносинах. Незалежно від предмета й підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Оскільки спірне рішення третейського суду ухвалене після внесення змін до Закону України «Про третейські суди», а відповідна особа є споживачем послуг банку, спір виник щодо стягнення з неї заборгованості за кредитом, то третейському суду в силу положень пункту 14 частини першої статті 6 цього Закону така справа не підвідомча. Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 1378 гривень судового збору (а.с.1).

Outcome: approved