Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

У жовтні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] . В даному шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Після припиненням фактичних шлюбних відносин сторони припинили спільно проживати та вести спільне господарство, а їх син сторін залишився проживати з позивачкою. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2014 року по справі №686/24485/13-ц, частково задоволено позов [PERSON] , та вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02 грудня 2013 року і до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] у сумі 203272,76 грн. Рішення допущено до негайного виконання в частині стягнення аліментів за один місяць. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10.12.2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2014 року в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав скасовано та ухвалено нове судове рішення. В задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] , поклавши на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Зокрема, позивачка вказує, що судове рішення в частині стягнення з [PERSON] додаткових витрат на лікування сина [PERSON] у розмірі 203272,76 грн. набрало законної сили 10 грудня 2014 року (день ухвалення рішення апеляційним судом). На виконання вказаного рішення суду Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області по вказаній справі 13 січня 2015 року видано відповідний виконавчий лист, про стягнення з [PERSON] на її користь додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] у сумі 203272,76 грн. 14 січня 2015 року вищевказаний виконавчий лист пред`явлено до примусового виконання в Державну виконавчу службу Нетішинського міського управління юстиції. Проте, аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, згідно вказаного виконавчого листа [PERSON] сплачувалися нерегулярно, без врахування індексу інфляції на час виплати аліментів, а рішення суду в частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини не виконано взагалі. У зв`язку з невиконанням відповідачем [PERSON] рішення суду щодо стягнення 1/2 частини додаткових витрат на лікування дитини позивачка [PERSON] зверталась в Нетішинський міський відділ ДВС, в Міністерство юстиції України, однак відповідач ігнорує виконання рішення суду. На підставі наведеного позивачка вважає, що в діях відповідача вбачається протиправна поведінка, яка полягає у тривалому невиконанні рішення суду та причинний зв`язок між його діями та матеріальними втратами позивача від знецінення коштів внаслідок інфляції. Крім того, відповідач [PERSON] після постановлення рішення суду, яке відповідач не виконує набув у власність (придбав майно) оформлене на нього та членів його сім`ї: - 25.09.2018 року земельна ділянка площею 428 м.кв. в с.Колом`є Славутського району Хмельницької області, оформлена на дружину [PERSON] ; - 25.09.2018 року земельна ділянка площею 772 м.кв. в с.Колом`є Славутського району Хмельницької області, оформлена на дружину [PERSON] ; - 25.09.2018 року земельна ділянка площею 1200 м.кв. в с.Колом`є Славутського району Хмельницької області, оформлена на відповідача [PERSON] ; - 21.12.2016 року земельна ділянка площею 20000 (двадцять тисяч) м.кв. в с.Трисвятська Слобода Чернігівської області, оформлена на відповідача [PERSON] ; - 28.11.2015 року автомобіль Опель Віваро, 2005 року випуску, оформлений на дружину [PERSON] . Вказана інформація подана відповідачем [PERSON] як державним службовцем, при заповненні Декларації про свої доходи та доходи членів сім`ї та оприлюднена на офіційному сайті НАЗК, що свідчить про його матеріальну спроможність виконати рішення суду, оскільки його доход в рік становили: в 2016 році - 160144 грн., в 2017 році - 143529 грн., в 2018 році - 135451 грн. Крім того, у власності [PERSON] (згідно декларацій поданих в НАЗК) на праві власності перебуває наступне майно: - 25.06.2013 року набуто земельну ділянку площею 2500 м.кв. в с.Колом`є Славутського району Хмельницької області оформлена на відповідача [PERSON] ; - 27.12.2011 року набуто земельну ділянку площею 20000 (двадцять тисяч) м.кв. в с.Стуфчинці Хмельницького району Хмельницької області оформлена на відповідача [PERSON] . Також, відповідач декларує майно членів сім`ї, зокрема матері [PERSON] пенсіонерки, вчительки на пенсії: квартиру, де зареєстрований відповідач; лазню площею 459 м.кв., земельні ділянки площею 2000 м.кв., 600 м.кв, 2000 м.кв., 2061 м.кв, 2000 м.кв, що підтверджується інформацією відповідно до декларацій відповідача. З врахуванням інформації про доходи відповідача [PERSON] очевидним є умисне ігнорування ним не виконання рішення суду. [PERSON] вказує, що внаслідок ігнорування вимог закону відповідачем, зокрема невиконання рішення суду, змусило її звернутися до суду з вказаним позовом. На підставі наведеного, позивачка просить суд стягнути з відповідача за невиконання грошового зобов`язання за рішенням суду на її користь 232194,25 грн. - інфляційних нарахувань за прострочення виконання зобов`язання та 29321,40 грн. - 3% річних від простроченої суми, а всього - 261515,65грн. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 30.10.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. 25.11.2019 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву в якому він посилається на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, оскільки вважає, що заборгованість виникла не з його вини. У своєму відзиві [PERSON] зазначив, що не заперечує, що ним був отриманий дохід на який вказує позивачка в 2016 році - 160144 грн., в 2017 році - 143529 грн., в 2018 році - 135451 грн. Однак звертає увагу суду на те, що середньомісячний дохід у 2016 році становив 13345,33 грн., у 2017 році - 11960,75 грн., у 2018 році - 11287,58 грн. При цьому звертає увагу суду, що на його утриманні з дати набуття законної сили рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2014 року у справі №686/24485/13-ц і до 08.03.2019 року перебувало двоє неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . А з 08.03.2019 року перебуває вже троє неповнолітніх дітей, оскільки у нього народився син - [PERSON] . Відповідач вказує, що у період з 24.04.2018 року по 18.04.2019 року він перебував на обліку у центрі зайнятості як безробітний. Станом на дату подання відзиву він також не має роботи. За таких умов виконати рішення суду про стягнення коштів у сумі 203272,76 грн. у нього не було і немає матеріальної можливості. Щодо твердження позивача про набуття ним у власність майна, а саме: «- 25.09.2018 року земельної ділянки площею 428 м. кв. в с.Колом`є Славутського району Хмельницької області, оформленої на дружину [PERSON] ; - 25.09.2018 року земельної ділянки площею 772 м. кв. в с.Колом`є Славутського району Хмельницької області, оформленої на дружину [PERSON] ; - 28.11.2015 року автомобіль Опель Віваро, 2005 року випуску, оформленого на дружину [PERSON] », відповідач не погоджується, оскільки вказані земельні ділянки та автомобіль не є його власністю. Крім того, зазначив, що в шлюбі він не перебуває. Щодо майна, яке було внесене відповідачем до декларації як державного службовця, то останній зауважує, що згідно закону він зобов`язаний декларувати і майно своєї матері [PERSON] . При цьому, вказує, що квартира, лазня, земельні ділянки площею 2000 м.кв., 600 м.кв, 2000 м.кв., 2061 м.кв, 2000 м.кв. є власністю [PERSON] , а тому тільки вона має право розпоряджатися зазначеним майном. Відповідач у своєму відзиві на позовну заяву вказує, що позивачка є успішним підприємцем, займається, зокрема, виробництвом одягу, має у власності виробничі потужності. Відповідач, вважає, що істинною метою звернення позивача з позовом до нього є не потреба у коштах, чи інших матеріальних цінностях для несення додаткових витрат на лікування дитини, а тривала і стійка особиста неприязнь до нього, бажання завдати йому матеріальних втрат, спричинити матеріальний тиск та створити умови, за яких унеможливити утримання останнім неповнолітніх дітей, і взагалі перетворити його життя на кошмар. Крім того, відповідач вказав, що він хоч і проживав спільно з позивачкою протягом нетривалого часу (2-3 місяці), однак спільного господарства не вели, а про вагітність позивачки йому стало відомо вже після того, як сторони припинили спільне проживання. Однак, попри всі матеріальні негаразди відповідача, його друзі та куми надавали для позивачки матеріальну допомогу, яка використовувалася, в тому числі для лікування сина. Відповідач просить, врахувати зазначені обставини та у задоволенні позову [PERSON] про стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми по сплаті додаткових витрат на лікування дитини відмовити повністю. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 25.11.2019 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 19.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві. Крім того, представник позивачки пояснила, що відповідачу було відомо про рішення суду першої інстанції та рішення апеляційної інстанції, так як він був присутній при розгляді даних справ. Однак , станом на день подання позову до суду, а саме жовтень 2019 року, рішення суду відповідач не виконував, хоча мав таку можливість. Оскільки, відповідач має певне майно та кошти. У 2015 році [PERSON] попереджався про невиконання рішення суду при відкритті виконавчого провадження. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у задоволенні позову відмовити повному обсязі. Представник відповідача вважає, що відсутні підстави щодо стягнення 3% річних і інфляційних нарахувань від простроченої суми по сплаті додаткових витрат. [PERSON] вважає, що спірні відносини регулюються нормами ч.4 ст.196 СК України, а не ст.625 ЦК України на який посилається представник позивача, оскільки у сторін немає грошових відносин. Тому, позов пред`явлено безпідставно. Згідно ч.4 ст.196 СК України, у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив. Крім того обрахунок інфляційних втрат позивачем проводився і за ті місяці, в яких індекс інфляції нижчий за показник 101 відсотка, що на її думку зроблено неправомірно. Представник відповідача стверджує, що відповідач не був попереджений про кримінальну відповідальність за невиконання рішення суду щодо несплати додаткових витрат. Крім того, до вересня 2019 року [PERSON] не знав про виконавчий лист, а позивачка [PERSON] не зверталася до відділу ДВС в м.Нетішин з приводу невиконання рішення суду, аж до 2019 року. На рахунках у банку протягом чотирьох місяців у [PERSON] перебували кошти, однак їх ніхто не стягував, на думку [PERSON] це вина державних виконавців. До моменту винесення державним виконавцем постанови про заборону полювання, керування автотранспортними засобами [PERSON] не було відомо про обов`язок сплати додаткових витрат. Крім того, [PERSON] не надавала інформації на запити ДВС м.Нетішин про номер рахунку для сплати коштів. Представник відповідача [PERSON] вважає, що в позові не доведено що додаткові витрати не сплачені в строк встановлений у рішенні суду. Вважає, що в діях [PERSON] відсутні неправомірні дії, оскільки між ним та [PERSON] була досягнута домовленість щодо додаткових витрат (заява до ВССУ від 22.01.2015), а тому спірні відносини регулюються нормами ст.196 СК України. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні доповнила, що між сторонами домовленості щодо сплати додаткових витрат не було, тому пояснення представника відповідача є хибним. Крім того, матеріальний стан відповідача не впливає на виконання рішення суду. Крім того, ст.625 ЦК України розповсюджується до всіх боржників. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши фактичні обставини, які мають значення для справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності, проаналізувавши норми права, які регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2014 року вирішено позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 02 грудня 2013 року і до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на лікування дитини [PERSON] у сумі 203272,76 грн. Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10.12.2014 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2014 року в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким: «В задоволенні позову [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відмовлено. Попереджено [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання сина [PERSON] , [INFO] , поклавши на орган опіки та піклування, за місцем проживання дитини, контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін». Вищевказане рішення суду набрало законної сили 10.12.2014 року. На виконання вказаного рішення суду 13.01.2015 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області видано виконавчий лист, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на лікування сина [PERSON] у сумі 203272,76 грн., який на даний час перебуває на примусовому виконанні у Нетішинському міському відділі державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький). Однак, вказане судове рішення на момент розгляду справи не виконане, що стверджується, дослідженими в судовому засіданні, копіями матеріалів виконавчого провадження №46063579. Виконавче провадження це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах Закону України «Про виконавче провадження». Тому твердження представника відповідача про те, що своїми діями [PERSON] зумовила тривале невиконання рішення суду, так як не зверталася до відділу ДВС в м.Нетішин з приводу невиконання рішення суду, аж до 2019 року, не заслуговує на увагу, так як виконавче провадження №46063579 відкрито на підставі заяви [PERSON] від 19.01.2015 року і в подальшому все залежало лише від дій боржника [PERSON] щодо виконання рішення суду про яке він був обізнаний. Предметом позову у цій справі є стягнення на підставі ст. 625 ЦК України інфляційних втрат, 3 % річних нарахованих з 10.12.2014 року до 24.10.2019 року за невиконання грошового зобов`язання щодо стягнення додаткових витрат на лікування дитини. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з ч.2 ст.509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу. Відповідно до норми ч.5 ст.11ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Отже, невиконання рішення суду породжує зобов`язання між стягувачем та боржником в даному випадку. За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання та і на не договірні (деліктні) зобов`язання. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тобто, у справі, яка розглядається, суд вважає, що наявні правові підстави для застосування до спірних правовідносин приписів ч.2 ст.625 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі №686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18). Враховуючи вищевикладене, твердження представника відповідача, що до відносин між сторонами слід застосовувати норми СК України є безпідставними. Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Грошове зобов`язання між сторонами визначене за рішенням суду саме у гривні, а тому застосування до правовідносин між сторонами ст.625 ЦК України не суперечить правовій позиції, сформульованій у постанові Верховного Суду України від 27.01.2016 року у справі №6-771цс15. Грошове зобов`язання у національній валюті України виникло між сторонами з моменту набрання законної сили рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.05.2014 року зі змінами, внесеними рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 10.12.2014 року. Тобто, саме з 10.12.2014 року відповідач [PERSON] має нести відповідальність, передбачену ч.2 ст.625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання (судового рішення). Суд перевірив наданий розрахунок розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних та прийшов до висновку, що такий містить математичні помилки. Згідно здійсненого судом розрахунку, 3 % річних за період з 10.12.2014 року по 24.10.2019 року, із урахуванням невиконаного [PERSON] зобов`язання у розмірі 203272,76 грн. становить 29722,41грн. Розрахунок здійснено за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення з 10.12.2014 до 31.12.2015 ( 203 273,00 x 3 % x 387 : 365 : 100) = 6 465,75 грн. з 01.01.2016 до 31.12.2016 (203 273,00 x 3 % x 366 : 366 : 100) = 6 098,19 грн. з 01.01.2017 до 24.10.2019 (203 273,00 x 3 % x 1027 : 365 : 100) = 17 158,47 грн. Всього штрафних санкцій: 29 722,41 грн. Сума інфляційних втрат становить 234 920,21 грн., що відповідає індексу інфляції за період з 10.12.2014 року по 24.10.2019 року та розміру заборгованості 203272,76 грн. Розрахунок здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ) ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. Останній період IIc (103,00 : 100) x (103,10 : 100) x (105,30 : 100) x (110,80 : 100) x (114,00 : 100) x (102,20 : 100) x (100,40 : 100) x (99,00 : 100) x (99,20 : 100) x (102,30 : 100) x (98,70 : 100) x (102,00 : 100) x (100,70 : 100) x (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) x (101,80 : 100) x (102,80 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) x (99,30 : 100) x (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) = 2.15568822 Інфляційне збільшення: 203 272,76 x 2.15568822 - 203 272,76 = 234 919,93 грн. Відповідно до норм ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на наведене, позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат за прострочення виконання грошового зобов`язання підлягає задоволенню у заявленій в позові сумі. Отже, слід стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість унаслідок неналежного виконання зобов`язання, яка становить 261515,65 грн. та складається з інфляційних втрат, розрахованих за період з 10.12.2014 року по 24.10.2019 року у розмірі 232194,25 грн. і 3 % річних за період з 10.12.2014 року по 24.10.2019 року у розмірі 29321,40 грн. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка. Відповідно до норм ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру. Враховуючи вищевикладене твердження представника відповідача на безпідставне нарахування інфляційних втрат, у ті періоди коли показник індексу інфляції був нижчий за 101 відсоток до уваги судом не приймаються, так як не стосуються правовідносин, що виникли між сторонами у даній справі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вважає за необхідне стягнути з відповідача в доход держави судовий збір в розмірі 2615 гривень 16 копійок.

Outcome: approved