Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

У вересні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до ІА «Репортер», ГО «Громада», [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, вказуючи, що, по-перше, [INFO] р. на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Общественная организация Килийского района Одесской области «Громада» (веб-адреса [INFO]) була розповсюджена стаття під назвою «[INFO]», у якої зазначені наступні відомості: «…про існування у Кілійському районі організованого злочинного угрупування під керівництвом [PERSON], створене на базі ТОВ «Титан» (м. Кілія, вул. Кубишкіна,1), яке займається незаконними захопленнями майна громадян, підприємств (рейдерські захоплення), захопленням земельних ділянок під незаконне будівництво, пограбуваннями, підпалами, побиттям та катуванням людей, вже не кажучи про ухилення від сплати податків і порушення трудових прав громадян…», «…безкарність та вседозволеність злочинного угрупування [PERSON], призвела спочатку: до залякування нашого голови та активних членів організації, спричинення легких тілесних пошкоджень, а 01 вересня 2014 року призвело до показного серед білого дня нахабного вбивства [PERSON] - голови ГО «Громада»..»; по-друге, [INFO] року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Общественная организация Килийского района Одесской области «Громада» було розповсюджене відео прес-конференції ГО «Громада» під назвою «[INFO]», на якому [PERSON] серед інших учасників звинувачує [PERSON] у причетності до вбивства голови ГО «Громада» [PERSON]; і, по-третє, [INFO] р. на сайті ІА «Репортер» ([INFO]) було опубліковано статтю «[INFO]», що супроводжувалась відеоматеріалом, на якому [PERSON] заявляє про причетність [PERSON] до вбивства громадського діяча. Позивач стверджує, що розповсюджені відповідачами вищевказані відомості не відповідають дійсності, мають характер наклепу, є негативними і відповідно такими, що порушують його право на повагу його честі, гідності і ділової репутації, та що такими неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яка полягає у його душевних стражданнях, які він зазнав в результаті поширення цих недостовірних відомостей відносно нього. З огляду на наведене, позивач вимагає : 1) визнати недостовірною інформацію відносно нього, поширену відповідачами у мережі Інтернет на шпальтах веб-сайтів за наступними веб-адресами: - [INFO] поширену ГО «Громада» у статті «[INFO]», а саме: «…існування у Кілійському районі організованого злочинного угрупування, створене на базі ТОВ «Титан» (м.Кілія, вул. Кубишкіна, 1) під керівництвом [PERSON], яке займається незаконними захопленнями майна громадян, підприємств (рейдерські захоплення), захопленням земельних ділянок під незаконне будівництво, пограбуваннями, підпалами, побиттям та катуванням людей, вже не кажучи про ухилення від сплати податків і порушення трудових прав громадян…»; - [INFO] поширену ІА «Репортер» у відеосюжеті до статті «[INFO]», що стосується «…десятков преступлений, совершенных группой, которую возглавляет именно [PERSON]» (починаючи з 2 хв. 43 сек.). 2) Зобов'язати відповідачів не пізніше наступного дня від набрання рішенням у даній справі законної сили, за власний рахунок спростувати інформацію, вказану в попередньому пункті, шляхом відповідної публікації на відповідному ресурсі під заголовком «[INFO]» на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, що спростовується та шляхом публікації офіційного вибачення перед Позивачем.; 3) стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 120000,00 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Кулібаба В. С. підтримала позовні вимоги позивача в повному обсязі та стверджувала, що оспорювана інформація, яку поширили відповідачі, не відповідає дійсності та є недостовірною, оскільки вона не підтверджена жодним доказом, оскільки стверджувати про винуватість особи можна тільки при наявності обвинувального приговору суду і про це добре відомо відповідачу [PERSON], який за фахом є особою, що має вищу юридичну освіту, та представнику ГО «Громада» [PERSON], який є Головою Ради ГО «Громада» та теж за фахом є юридично обізнаною людиною, а пріоритетною метою ГО «Громада» є захист законних прав, інтересів своїх членів, та громадськості, яку неможливо реалізувати без знання загальних положень чинного законодавства. Також представник позивача зазначила, що оспорювана поширена недостовірна інформація відносно позивача є доведеною до відома багатьох осіб, а порушення прав позивача полягає в тому, що такі відомості ганьблять його честь, гідність та ділову репутацію в очах невизначеного кола осіб, отримавших інформацію, з точки зору додержання ним законів України та загальноприйнятих норм моралі; поширена інформація формує думку, що позивач тісно пов'язаний з корупційною діяльністю та особисто вчиняє кримінально карані діяння. Крім того, представник позивача вказувала, що факти викладені у статтях та розповсюджені у відеосюжетах мають сприйматись саме як неправдиві факти, а не оціночні судження, а зважаючи на їх неправдивість повинні бути спростовані відповідачами. Представник відповідача ГО «Громада» [PERSON] в судовому засіданні не визнав позов, письмові заперечення на позовну заяву не надав, але не заперечував факт публікації [INFO] року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Общественная организация Килийского района Одесской области «Громада»» статті під назвою «[INFO]» і розміщення відео прес-конференції ГО «Громада» під назвою «[INFO]» та подав адресовані суду письмові документи: копію повідомлення Кілійського РВ за вихідним № 58/1/Ж-344 від 14.11.2014 р. про порушені кримінальні провадження відносно позивача [PERSON]; копію повідомлення з Одеської обласної прокуратури від 08.09.2015 р.; копію повідомлення УБОЗ МВС України від 14.11.2014 р.;копію повідомлення з Адміністрації Президента України від 13.11.2014 р.; копію повідомлення з ГУМВС України від 07.09.2015 р.; копію повідомлення з МВС України від 09.12.2014 р., що, на його думку, підтверджують наявність протиправних дій з боку позивача, які приєднані судом до матеріалів справи. Однак ГО «Громада» не повідомила суду причину неявки свого представника в судове засідання 10 листопада 2017 року, хоча Голова ГО «Громада» [PERSON] про дату, час і місце судового засідання був повідомлений за допомогою телефонного зв'язку відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить телефонограма від 25 жовтня 2017 року, яка приєднана судом до матеріалів справи. ІА «Репортер» не повідомило суду причину неявки свого представника, хоча про дату, час і місце судового розгляду справи було повідомлено за допомогою телефонного зв'язку відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України, про що 24.10.2017 року складено телефонограму, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не визнав позов, письмові заперечення на позовну заяву не надав, але не заперечував факт поширення ним інформації у відеосюжеті до статті «[INFO]» щодо «…десятков преступлений, совершенных группой, которую возглавляет именно [PERSON]», та стверджував що розповсюджена ним інформація має сприйматись як оціночні судження. Разом з тим, відповідач [PERSON] 30 жовтня 2017 року подав адресоване суду своє письмове клопотання про відкладення розгляду справи, посилаючись на зайнятість у іншій справі, яка розглядається господарським судом Одеської області, та в судове засідання 10 листопада 2017 року не з'явився. Однак, з огляду на те, що відповідач [PERSON] про дату, час і місце наступного судового засідання у даній справі, призначеного на 10 листопада 2017 року, був заздалегідь повідомлений за допомогою телефонного зв'язку відповідно до ч. 6 ст. 74 ЦПК України, про що свідчить телефонограма від 12 жовтня 2017 року, яка приєднана судом до матеріалів справи, а 23 жовтня 2017 року до суду надійшло клопотання відповідача [PERSON] від 18 жовтня 2017 року про проведення судового засідання у даній справі, яке призначено на 10 листопада 2017 року, у режимі відео конференції, яке було задоволено ухвалою суду від 24 жовтня 2017 року, тому у суду відсутні підставі для визнання причини неявки [PERSON] поважною. Водночас суд враховує, що на протязі тривалого часу відповідачі неодноразово не з'являються в судове засідання, чим створюють штучну тяганину у справі, що, на думку суду, свідчить про те, що вони зловживають своїми процесуальними правами та обов'язками. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представника позивача, представника ГО «Громада» та відповідача [PERSON], суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлено і матеріалами справи підвтерджено, що [INFO] р. на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Общественная организация Килийского района Одесской области «Громада» було розміщено статтю під назвою «[INFO]», у якої зазначені наступні відомості: «…про існування у Кілійському районі організованого злочинного угрупування під керівництвом [PERSON], створене на базі ТОВ «Титан» (м. Кілія, вул. Кубишкіна, 1), яке займається незаконними захопленнями майна громадян, підприємств (рейдерські захоплення), захопленням земельних ділянок під незаконне будівництво, пограбуваннями, підпалами, побиттям та катуванням людей, вже не кажучи про ухилення від сплати податків і порушення трудових прав громадян…», «…безкарність та вседозволеність злочинного угрупування [PERSON], призвела спочатку: до залякування нашого голови та активних членів організації, спричинення легких тілесних пошкоджень, а 01 вересня 2014 року призвело до показного серед білого дня нахабного вбивства [PERSON] - голови ГО «Громада»..». [INFO] року на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Общественная организация Килийского района Одесской области «Громада» було розповсюджене відео прес-конференції ГО «Громада» під назвою «[INFO]», на якому відповідач [PERSON] серед інших учасників звинувачує [PERSON] у причетності до вбивства голови ГО «Громада» [PERSON] Судом встановлено, що [INFO] р. на сайті ІА «Репортер» було опубліковано статтю «[INFO]», що супроводжувалась відеоматеріалом, на якому [PERSON] заявляє про причетність [PERSON] до вбивства громадського діяча [PERSON] Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, положеннями Цивільного кодексу України, Законом України "Про інформацію". Крім того, враховуючи положення статті 9 Конституції України, при вирішенні спору по даній справі необхідно враховувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та рішення Європейського суду з прав людини, а також враховувати постанову Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Так, ст. 32 Конституції України передбачає, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Стаття 34 Конституції України передбачає, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя. Нормами ст. 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Разом з тим,суд не вправі зобов'язовувати відповідачів вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, так як примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено положеннями ст.ст. 16, 277 ЦК України, що також роз'яснено у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 N 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи». Закон України «Про інформацію», зокрема стаття 2 визначає основні принципи інформаційних відносин, як от - гарантованість права на інформацію; відкритість, доступність інформації, свобода обміну інформацією; достовірність і повнота інформації; свобода вираження поглядів і переконань; правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації; захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя. Частиною 2 статті 29 Закону України «Про інформацію» передбачено, що предметом суспільного інтересу вважається інформація, яка свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов'язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб тощо. Стаття 30 Закону УКраїни «Про інформацію» передбачає, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду. Суд погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що негативні висловлювання відповідача [PERSON], які містяться у відеоматеріалах, що були розміщені на шпальтах веб-сайту мережі Інтернету «Общественная организация Килийского района Одесской области «Громада» ГО «Громада» [INFO] р. та на сайті ІА «Репортер» [INFO] р., не можна вважати оціночними судженнями. З метою відокремлення із оскаржуваної інформації фактичних даних та оціночних суджень, оскільки позиція захисту відповідача [PERSON] ґрунтувалась зокрема на цій тезі, суд зазначає наступне. Стаття 1 Закону України «Про інформацію» визначає поняття інформації, як документованих або публічно оголошених відомостей про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та довкіллі. Інакше кажучи, інформація як така це відомості про конкретні факти. Згідно з статтею 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. На такому поділі інформації неодноразово наполягав у своїх рішеннях і Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Фельдек проти Словаччини» від 12 липня 2001 р. зазначено: «Суд розрізняє фактичні повідомлення та оціночні судження. Вимогу щодо доведення істинності оціночного судження неможливо дотримати, така вимога порушує свободу вираження поглядів, яка є основною частиною права, гарантованого ст. 10 Конвенції з прав людини». Таким чином, різниця між наведеними поняттями полягає й у тому, що навпроти від оціночних суджень, факти можуть бути підтвердженими та перевіреними. Так, твердження відповідача [PERSON] у відеосюжеті до статті «[INFO]» щодо «…десятков преступлений, совершенных группой, которую возглавляет именно [PERSON]», на думку суду, констатує та конкретно вказує на існування злочинного утворення, яке очолює конкретна людина. Дана інформація може бути перевірена та відповідно доведена або спростована шляхом отримання відповіді від компетентних органів про наявність чи відсутність обвинувального вироку суду як стосовно вказаних обставин, так і стосовно конкретної людини. Отже дане твердження відповідача не може бути сприйняте судом як оціночне судження, а є фактичними даними, що можуть бути перевірені. Аналогічна позиція суду й щодо інформації, розповсюдженої у статті під назвою «[INFO]» і розміщеної на веб-сайті відповідача ГО «Громада», у якої зазначено «…про існування у Кілійському районі організованого злочинного угрупування під керівництвом [PERSON], створене на базі ТОВ «Титан» (м. Кілія, вул. Кубишкіна,1), яке займається незаконними захопленнями майна громадян, підприємств (рейдерські захоплення), захопленням земельних ділянок під незаконне будівництво, пограбуваннями, підпалами, побиттям та катуванням людей, вже не кажучи про ухилення від сплати податків і порушення трудових прав громадян…», «…безкарність та вседозволеність злочинного угрупування [PERSON], призвела спочатку: до залякування нашого голови та активних членів організації, спричинення легких тілесних пошкоджень, а 01 вересня 2014 року призвело до показного серед білого дня нахабного вбивства [PERSON] - голови ГО «Громада»..». Тобто, розміщуючи вказану у статті інформацію відповідач ГО «Громада» констатує та конкретно вказує на існування злочинного утворення, яке очолює конкретна людина. Дана інформація може бути перевірена та відповідно доведена або спростована, шляхом отримання відповіді від компетентних органів про наявність чи відсутність обвинувального вироку суду як стосовно вказаних обставин, так і стосовно конкретної людини. Отже наведена у вказаній статті та приведена вище інформація не може сприйнятися судом як інформація, що містить оціночні судження. Вирішуючи дану справу, суд також виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 277 ЦК України, негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного. Конституція України гарантує, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ст. 62). Дослідівши письмові докази, надані представником відповідача ГО «Громада» [PERSON], а саме: копію повідомлення Кілійського РВ за вихідним № 58/1/Ж-344 від 14.11.2014 р. про порушені кримінальні провадження відносно позивача [PERSON]; копію повідомлення з Одеської обласної прокуратури від 08.09.2015 р.; копію повідомлення УБОЗ МВС України від 14.11.2014 р.;копію повідомлення з Адміністрації Президента України від 13.11.2014 р.; копію повідомлення з ГУМВС України від 07.09.2015 р.; копію повідомлення з МВС України від 09.12.2014 р., які, на його думку, підтверджують наявність протиправних дій з боку позивача [PERSON], суд зазначає, що предметом даного судового провадження не є встановлення факту існування чи відсутністі протиправних дій з боку позивача [PERSON], а сам факт звернення представника відповідача ГО «Громада» [PERSON] та відповідача [PERSON] до правоохоронних органів з цього приводу не є доказом того, що дії позивача [PERSON] є протиправними. Крім того, з тексту повідомлень Кілійського РВ за вихідним № 58/1/Ж-344 від 14.11.2014 р., УБОЗ МВС України від 14.11.2014 р. встановлено, що за заявою представника відповідача ГО «Громада» [PERSON] до Кілійського РВ ГУМВС України в Одеській області щодо протиправних дій позивача [PERSON] щодо незаконного захоплення низки підприємств та об'єктів нерухомості у Кілійському районі, погрозам громадянам фізичною розправою, несплати податків та ін. від 03.11.2014 р. було проведено перевірку, в ході якої порушень законодавства не встановлено. При цьому суд звертає увагу на те, що вказані звернення були зроблені представником відповідача ГО «Громада» [PERSON] вже після розповсюдження інформації, що є предметом розгляду в даній цивільній справі та після порушення судового провадження. З текстів інших письмових повідомлень, що були надані суду, встановлено, що по двом заявам третіх осіб про вчинення відносно них правопорушень з боку ТОВ «Титан», керівником якого є позивач [PERSON], триває досудове розслідування, а по кримінальному провадженню № 12014160310000755, за фактом умисного вбивства [PERSON], 02.09.2014 повідомлено про підозру третій особі, причетності ж інших осіб у скоєнні кримінального правопорушення не встановлено. Таким чином, як в період часу, коли відповідачами була поширена згадана негативна інформація відносно позивача, так і на дату судового розгляду даної справи обвинувального вироку у відношенні позивача не існує. З огляду на наведене, суд доходить висновку, що поширена відповідачами вищевказана інформація відносно позивача є негативною, не відповідає дійсності, є образливою для позивача, ганьбить і порочить його честь, гідність і ділову репутацію. У відповідності до Конституції України, честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст. 3), та кожен має право на повагу до його гідності (ст. 28). Відповідно до положень ч. 1, 7 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Згідно ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню. Суд погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що згаданими неправомірними діями відповідачів позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає у його душевних стражданнях, які він зазнав внаслідок поширення відповідачами недостовірної негативної інформації відносно нього, яка принижує її честь, гідність і ділову репутацію. Враховуючи тяжкість і тривалість моральних страждань, які зазнав позивач, ступінь вини відповідачів у спричиненні позивачу моральної шкоди, на думку суду, відшкодування моральної шкоди позивачу у розмірі 120000,00 грн., тобто з кожного з відповідачів по 40000,00 грн., буде цілком відповідати засадам розумності, виваженості й справедливості та вимогам ч. 3 ст. 23 ЦК України. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідачів в рівних частинах на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 6243,60 грн. (6000,00грн.+243,60грн.), повязані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved