Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ODIVGK01420088 від 23.03.2007 року [PERSON] 23.04.2007 року отримала кредит у розмірі 10000.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.03.2022 року. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 04.04.2013 року має заборгованість - 26796.46 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2013 року складає 214103.72 грн., яка складається з наступного: 9746.81 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 6145.64 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1095.24 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 8502.95 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. А також штрафи відповідно до Договору: 31.29 [Долар США] - штраф (фіксована частина). 1274.53 [Долар США] грн. - штраф (процентна складова).Розрахунок суми заборгованості додається. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачка 13.04.2007 року уклали договір іпотеки . Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 35.50 кв.м., житловою площею 21.30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 63 125 грн. 00 коп. Представник позивача надав письмову заяву про слухання справи у його відсутність, наполягав на позовних вимогах . У судове засідання відповідачка не з'явилася, надала заяву про відкладення розгляду справи в зв'язку з від'їздом до медичної установи. Суд вважає неявку відповідачки з неповажних причин, оскільки на підтвердження та обґрунтування зазначеної підстави неявки не надала та не зазначила жодного доказу. Дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ст. 60 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ст. 11 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено наступне , відповідно до укладеного договору № ODIVGK01420088 від 23.03.2007 року [PERSON] 23.04.2007 року отримала кредит у розмірі 10000.00 [Долар США] зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10.08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.03.2022 року. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створенного в забезпечення простроченної заборгованності позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідачка станом на 04.04.2013 року має заборгованість - 26796.46 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2013 року складає 214103.72 грн., яка складається з наступного: 9746.81 [Долар США] - заборгованість за кредитом; 6145.64 [Долар США] - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1095.24 [Долар США] - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 8502.95 [Долар США] - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. А також штрафи відповідно до Договору: 31.29 [Долар США] - штраф (фіксована частина). 1274.53 [Долар США] грн. - штраф (процентна складова).Розрахунок суми заборгованості додається. Відповідачка по справі проти позову заперечувала та посилалась на такі обставини. Відповідачка зазначає, що порушена підсудність справи. Щодо такого твердження слід зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна (виключна підсудність). Відповідачка по справі зазначає, на обвини не визнання позову при цьому жодного доказу не надає, обставини на які посилається не підтвердженні, тому судом взятися до уваги не можуть. В свою чергу позивачем по справі надано достатньо доказів в обґрунтування позовних вимог. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. Відповідно до частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до виникнення заборгованість - 26796.46 [Долар США], що за курсом 7.99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 04.04.2013 року складає 214103.72 грн. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і відповідачка 13.04.2007 року уклали договір іпотеки . Згідно з договором іпотеки відповідачка надала в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 35.50 кв.м., житловою площею 21.30 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 63 125 грн. 00 коп. Вищевказані обставини підтверджуються кредитним договором, договором іпотеки, іншими документами. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобов'язання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі, - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються і спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням процедури продажу, встановленою ст. 38 цього Закону, яка передбачає право Іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Названі та інші повноваження надані іпотекодержателю іпотекодавцем на здійснення дій з продажу предмету іпотеки від імені іпотекодавця будь-якій особі-покупцеві у разі порушення основного зобов'язання містяться у договорі іпотеки, укладеному між відповідачем та позивачем, у розділі, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. На момент укладення договору іпотеки сторони прийшли до взаєморозуміння, що перелік зазначених у договорі іпотеки повноважень з продажу предмету іпотеки іпотекодержателем не є вичерпним. Договором іпотеки, укладеним між сторонами передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотеко держателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, тому реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 626 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотеко держателя. Згідно з ч.2 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст..109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Таким чином, реєстрація фіксує офіційне місце проживання особи. За цією адресою особа має право проживати, на неї надсилаються усі офіційні документи, відповідно до даних про реєстрацію нараховуються усі комунальні послуги і таке інше. Наявність осіб, зареєстрованих по квартирі, на яку звертається, негативно відобразиться на її ціні, а також буде перешкоджати реалізації цього предмета іпотеки. Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Згідно матеріалів справи , а саме довідки Іванівської селищної ради Іванівського району Одеської області в спірному житловому будинку зареєстровані [PERSON],1949 року народження , [PERSON],1975 року народження, [PERSON], 1928 року народження. Відповідно до п. 37 постанови № 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" невиконання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. Також, згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення. При цьому, відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку», яка регулює порядок виселення при позасудовій процедурі звернення стягнення (згідно з ст. 33 це звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), та порядок виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки з задоволенними вимогами про виселення, встановлено: перед примусовим виконанням рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки з виселенням (2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку») іпотекодержатель за 30 днів направляє вимогу про добровільне звільнення житла, і тільки якщо такого звільнення приміщення не відбулось, звертається до органів ДВС за примусовим виселенням.Суд враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, взявши до уваги доводи позивача по справі прийшов до висновку про задоволення позову. Таким чином, суд приходить до висновку, що обставини, на які посилався позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, доведені в судовому засіданні належними та допустимими доказами у відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, крім того вони визнаються сторонами та не оскаржуються. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до матеріалів справи позивачем при подачі позову сплачено судовий збір за розгляд справи у розмірі 114 гривень 70 копійок та 1818,06 гривень, що підтверджується платіжними дорученням, доданим до матеріалів справи. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати: судовий збір в розмірі 114 гривень 70 копійок та 1818,06 гривень понесені позивачем при звернені до суду з даним позовом, що підтверджується платіжними дорученнями .

Outcome: approved