Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

У вересні 2017 року до суду звернувся позивач з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 25499,91 грн. та судових витрат в розмірі 1600 грн. Заочним рішенням суду від 13 березня 2018 року позовні вимоги були задоволені у повному обсязі. Ухвалою суду від 14 червня 2018 року вказане заочне рішення було скасовано за заявою [PERSON] про перегляд заочного рішення та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Від представника позивача за довіреністю Александрової І.О. надійшла заява, якою були уточнені позовні вимоги станом на 11.03.2019р., а саме зменшено суму процентів до 4361,95 грн. у зв`язку з частковим погашенням, позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що 01.06.2013 року між АТ «Ощадбанк» та відповідачем було укладено договір № 14/02-дк-54771/1, згідно умов якого [PERSON] було відкрито кредитну лінію в розмірі 15 000,00 грн., зі сплатою 24 ,00 % річних за користування кредитом. У порушення умов договору відповідач свої зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 11.03.2019 року утворилася заборгованість у сумі 24718,33 грн., яка складається з заборгованості за основним боргом - 14783,78 грн., відсотків за користування кредитом - 4361,95 грн., інфляційні витрати від прострочених сум заборгованості - 4620,67 грн., та трьох процентів річних від суми заборгованості - 951,93 грн. Просить стягнути вказану суми заборгованості та судові витрати в розмірі 1600,00 грн. Від представника відповідача - адвоката Мусієнко О.О. надійшли письмові пояснення по справі, в яких вона позовні вимоги визнала частково, а саме в частині основної заборгованості в сумі 14783,78 грн., посилаючись на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Справу просила розглянути без її участі та участі відповідача. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частина 1 ст.82 ЦПК України передбачає, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до договору № 14/02-дк-54771/1 від 01.06.2013 року [PERSON] отримав кредит у вигляді кредитної лінії на поточний рахунок у сумі 15000,00 грн. зі сплатою 24,00 % річних за користування кредитом. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, суд робить висновок, що між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. При цьому, згідно з ч.3 ст.1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. З розрахунку заборгованості наданого Позивачем вбачається, що Відповідач станом на 11.03.2019 року має загальну заборгованість на суму 24718,33 грн., яка складається з 14783,78 грн. - основний борг; 4361,95 грн. заборгованість за процентами; 4620,67 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 951,93 грн. 3% річних від суми заборгованості. Доказів того, що Відповідач повернув наданий кредит або розмір заборгованості наданий Позивачем, суду не надано. Отже, суд робить висновок, що Відповідач в порушення умов договору у повному обсязі не сплачував суми кредиту та проценти за його користування, внаслідок чого у нього утворилася вищезазначена заборгованість. Таким чином, детально перевіривши, шляхом математичного перерахунку, розрахунок заборгованості наданий Позивачем, суд вважає, що оскільки Відповідач умови кредитного договору не виконує, з нього підлягає стягненню на користь Позивача сума заборгованості в розмірі 24718,33 грн., яка складається з 14783,78 грн. - основний борг; 4361,95 грн. заборгованість за процентами; 4620,67 грн. інфляційне збільшення заборгованості; 951,93 грн. 3% річних від суми заборгованості. При цьому, суд не приймає посилання Відповідача на п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яким передбачено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Оскільки відповідно до роз`яснень Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Міністерства оборони України (лист від 01.02.2019 р. N 321/722) зазначено, що документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, а також підтверджує призов під час мобілізації резервістів та військовозобов`язаних є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки. Форма військового квитка визначена Указом Президента України від 30.12.2016 N 582/2016 "Про Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу та Положення про військовий квиток офіцера запасу". Також документами, які підтверджують призов військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, можуть бути довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які надаються військовою частиною. Початком військової служби військовозобов`язаних (військовослужбовців, які були призвані під час мобілізації) є день призову на військову службу у районному військовому комісаріаті, а для резервістів - день зарахування до списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Закінченням військової служби для військовослужбовців, які були призвані під час мобілізації, резервістів та військовозобов`язаних є день виключення військовослужбовців із списків особового складу військової частини, про що робиться відповідний запис до військового квитка. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В той же час, ані з боку Відповідача, ані з боку його представника, суду не надано належних та допустимих доказів того, що [PERSON] був призваний та проходив військову службу військовослужбовцем з початку і до закінчення особливого періоду, або був резервістом та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. На думку суду, неподання стороною доказів для підтвердження обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не є перешкодою для розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки сторона у розумні строки (тобто при наявності достатнього часу, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії), була належним чином повідомлена про судовий розгляд та на власний розсуд розпорядилася своїм правом щодо відстоювання своїх права та інтересів. Наявність посвідчення учасника бойових дій у Відповідача, на думку суду лише підтверджує статус ветерана війни, на якого поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та на підставі якого надаються відповідні пільги і компенсації. В той же час, Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» не містить пільг для ветеранів війни за невиконання грошових зобов`язань. Крім того, суд не приймає посилання Відповідача на ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», оскільки відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від\~ простроченої суми. А згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.01.2019 року по справі №373/2054/16-ц; №14-446цс18, передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Таким чином, суд вважає позовні вимоги доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved