Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом, яким просив: визнати, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду від 05.10.1998, зареєстрованого в ММБТІ 09.04.1999 за реєстровим № 17315 є рівними і складають по 1/3 частки за кожним із співвласників. Мотивуючи свої вимоги тим, що 05 жовтня 1998 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Під час видачі вказаного свідоцтва про право власності на житло, не були визначені ідеальні частки кожного співвласника, що на даний час є перешкодою позивачці у розпорядженні своєю часткою у спільному майні. Відповідачі добровільно визначати розмір часток у спільному майні не бажають. Ухвалою суду від 02.09.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідно до ч. 5\~ст. 279 ЦПК України\~суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь- якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 жовтня 1998 року виданого Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, зареєстрованого в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 09.04.1999 року за реєстровим № 17315. Вказане підтверджується довідкою з Комунального підприємства Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації від 05.08.20 року. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 21.10.2020 року, право власності на квартиру [ADDRESS] не зареєстровано. Згідно з\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Порядок виділу та поділу майна, що належать особам на праві спільної часткової власності встановлюється\~Цивільним кодексом України. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що випливають з права учасника спільної сумісної власності на виділення частки у спільному майні, при цьому частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності згідно із\~ст. 370 ЦК України\~вважаються рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Стаття 357 ЦК України визначає, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ст. 372 ЦК України). Тобто, із даної норми Закону вбачається, що сторони по справі мають право на поділ спільного сумісного майна і їх частки є рівними по 1/3\~\~частині від всієї квартири. У відповідності до вимог\~ст. 369 ЦК України\~передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у своїй\~постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Пунктом 17 Постанови № 5 Пленуму ВССУ встановлено, що з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» - розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до\~статті 368 ЦК\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю, зокрема: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України від 19.06.1992 № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4\~ст.355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Позивач просить визнати, що частки у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] належить сторонам по 1/3 частки за кожним. Проте, як вбачається з свідоцтва про право на житло від 05.10.1998 року, сторонам видано вказане свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] . Суд вважає, що представником позивача при складанні позовної заяви допущено описку та не вказано вірно номер будинку, оскільки за всіма наявними документами вбачається що спір стосується саме будинку [ADDRESS] . Із врахуванням вищенаведеного та того, що судом не встановлено обставин, які б давали підстави для збільшення чи зменшення часток, суд приходить до висновку, що позов в частині визначення часток слід задовольнити та визначити рівний розподіл часток між співвласниками спірного майна, визначивши, що частка кожного співвласника у належній на праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] , становить по 1/3\~\~частки за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вимоги про розподіл судових витрат позивачем не ставилось, тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи покладаються на позивача відповідно до їх фактичного понесення.

Outcome: approved