Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

У березні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. А саме, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №1473 від 24.05.2016, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. щодо стягнення заборгованості на користь ПАТ «Акцент-Банк» з [PERSON] суми у розмірі 22 520,59 грн за період з 28.09.2015 по 10.04.2016. В обгрунтування своїх вимог позивач вказує, що 23.03.2021 позивач дізнався про те, що 24.05.2016 приватний нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було видано виконавчий напис №1473 щодо стягнення заборгованості у розмірі 22 520,59 грн на користь ПАТ «Акцент-Банк» за кредитним договором від 28.09.2015, що був укладений між позивачем та відповідачем. Стягнення проводилося за період з 28.09.2015 по 10.04.2016. Сума заборгованості складає 22 520,59 грн, у тому числі: заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8 000,00 грн, заборгованість за відсотками у розмірі 12 471,99 грн, заборгованість з комісії та пені у розмірі 500,00 грн, заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1 048,60 грн. Позивач вважає, що такий виконавчий напис не підлягає виконанню і не ґрунтується на законі з огляду на наступне. Позивач не отримував жодних повідомлень від відповідача про вимогу оплати грошових коштів за кредитним договором. Крім того, між сторонами не було укладено жодних нотаріально посвідчених угод. У самому виконавчому написі зазначається, що сума заборгованості підтверджена умовами кредитного договору від 28.09.2015, хоча сам договір не приєднано до виконавчого напису. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. В наданих відповідачем нотаріусу матеріалах відсутня засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою відповідача про непогашення заборгованості. Таким чином, документи, які підтверджують безспірність розміру заборгованості відсутні. Всі доводи позивача зводяться до того, що вказаний виконавчий напис вчинено без наявності достатніх правових підстав для його вчинення та з порушенням норм чинного законодавства, оскільки під час звернення до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису стягувачем не було надано доказів безспірності заборгованості боржника. Ухвалою суду від 09.04.2021 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №756/4904/21, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та постановлено витребувати у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, просп. Миру, 55) належним чином завірену копію нотаріальної справи, заведеної за наслідками вчинення виконавчого напису №1473 від 24.05.2016. Ухвалою суду від 09.04.2021 постановлено у рамках вжиття заходів забезпечення позову зупинити стягнення на підставі виконавчого напису №1473, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. 24.05.2016 у виконавчому провадженні ВП №51691966, яке перебуває в провадженні головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковської О.С. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ "Акцент - Банк" заборгованості у розмірі 22 520,59 грн за період з 28.09.2015 по 10.04.2016. Представник позивача - адвокат Гостєва К.М. подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, вимоги позову підтримує у повному обсязі, наполягає на їх задоволенні, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач явку свого уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надав. Треті особи у судове засідання не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується наявними у справі документами, письмових пояснень щодо причин своєї неявки суду не надали. Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву. Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому суд прийшов до висновку про розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України та відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що 28.09.2015 між позивачем та ПАТ КБ «Акцент-Банк» на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит на умовах, передбачених цим договором. 24.05.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. був вчинений виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1473, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент-Банк» невиплачених в строк відповідно до умов кредитного договору від 28.09.2015 та розрахунку заборгованості за договором станом на 10.04.2016 грошових коштів у сумі 22 520,59 грн. Стягнення заборгованості проводиться за період з 28.09.2015 по 10.04.2016. Сума заборгованості складається з: - заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн, - заборгованості за відсотками у розмірі 12 471,99 грн, - заборгованості з комісії та пені у розмірі 500,00 грн, - заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, - заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості ) у розмірі 1 048,60 грн. Постановою старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТ УЮ у м. Києві Чорного В.В. від 19.07.2016 відкрито виконавче провадження №51691966 з виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. №1473 від 24.05.2016 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Акцент Банк» заборгованості в розмірі 22 520,59 грн (а.с. 8-9). Окрім того, постановою головного державного виконавця Оболонського РВ ДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковською О.С. від 11.02.2021 у ВП №51691966 звернено стягнення на доходи боржника [PERSON] , [INFO] , який отримує дохід у ТОВ «Інтелект Солюшинз» (а.с. 30-31). Між сторонами виник спір стосовно дотримання вимог діючого законодавства при вчиненні приватним Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. виконавчого напису №1473 від 24.05.2016 за заявою стягувача АТ «Акцент-Банк». Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19). При вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 (№ 754/9711/14-ц). Судом досліджено анкету-заяву [PERSON] про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 28.09.2015, відповідно до якої вбачається, що позивач згоден з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком Договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомлений та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у Приватбанку і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Разом з тим, у вказаній анкеті-заяві не зазначено узгодженої процентної ставки за користування кредитними коштами, відповідальності за порушення грошового зобов`язання тощо. У постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, згідно з яким право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси заявника забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається зі спірного виконавчого напису, сума заборгованості за кредитним договором від 28.09.2015 складає 22 520,59 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн, заборгованості за відсотками у розмірі 12 471,99 грн, заборгованості з комісії та пені у розмірі 500,00 грн, заборгованості по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн, заборгованості по штрафам (відсоток від суми заборгованості ) у розмірі 1 048,60 грн. Нарахування заборгованості за комісією, пенею та відсотками за користування кредитом, а також нарахування штрафів також свідчить про відсутність безспірності. Наведене свідчить про те, що указана АТ «Акцент-Банк» заборгованість [PERSON] не була безспірною, що унеможливлювало вчинення нотаріусом виконавчого напису. За таких обставин суд дійшов висновку про необхідність визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису, вчиненого 24.05.2016 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., зареєстрований в реєстрі за №1473. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи, позивачем було надано договір про надання правової допомоги від 01.03.2021, укладений між [PERSON] та адвокатом Гостєвою К.М. з додатком №1 до нього, акт наданих послуг від 27.03.2021 та квитанцію до прибуткового касового ордеру №170 від 27.03.2021, що засвідчує оплату позивачем правничої допомоги у сумі 5 000,00 грн (а.с. 15-21). Водночас за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. ч. 3, 5, 9 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо. Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини. Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи складність справи, тривалість її розгляду, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторін, суд приходить до висновку, що обсяг понесених позивачем витрат на правничу допомогу є реальним та документально підтвердженим, тому суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача на користь позивача його витрати на професійну правничу допомогу адвоката, стягнувши їх у сумі 5000,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved