Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 14.01.2011 року, актовий запис №02. Від шлюбу сумісних дітей не мають. Відповідач мешкає у США і є громадянином даної держави. Разом вони не проживають вже більше двох років. Спільне життя між ними не склалось, вони не зійшлись характерами, шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство ними не ведеться до теперішнього часу. Подальше спільне життя є неможливим. Спорів з приводу поділу майна немає. На теперішній час вона має намір створити нову сім'ю, відповідач згоден на розірвання шлюбу, про що надав письмову згоду. Останнє спільне місце проживання їхнього подружжя було в Україні, тому просить розірвати шлюб за місцем її проживання. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи без її участі, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив письмову заяву про згоду на розірвання шлюбу з апостилем, оскільки він проживає та є громадянином США, в зв'язку з чим, не може прибути до України для участі в судовому засіданні; його заява перекладена на українську мову; справжність підпису перекладача посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки він носить формальний характер, сторони ніяких заходів щодо збереження сім'ї не вживають, сторони не бажають зберігати сім'ю. Відповідно до ст. 1 міжнародного договору Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року передбачено, що її умови поширюються на офіційні документи, які були видані на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави. Такими документами визнаються: 1) документи, що походять від прокуратури, секретаря суду або судового виконавця; 2) адміністративні документи; 3) нотаріальні акти 4) офіційні свідоцтва, виконані на документах, підписаних особами у їх приватній якості, такі як офіційні свідоцтва про реєстрацію документа або факту, який існував на певну дату, та офіційні і нотаріальні засвідчення підписів. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампа, якими скріплений документ,є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був виданий (ст.3 Конвенції). При цьому апостиль повинен відповідати вимогам Доповнення до Конвенції. Крім того, заголовок "Apostille (Convention de la Haye du 5 octobre 1961)" повинен бути викладений французькою мовою. (ст..4 Конвенції). Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Згідно з ч.1 ст.58 ЗУ «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЗУ «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Згідно ст.56 ЗУ «Про міжнародне приватне право» форма і порядок укладення шлюбу в Україні між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, а також між іноземцями або особами без громадянства визначаються правом України. Ч.1 ст.63 ЗУ «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст..110 ЦПК України. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу не змінювала прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст.ст.110,111,112,113,114,115 Сімейного Кодексу України, ст..56, ч.1 ст.58, ч.1 ст.60 ЗУ «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 1,3,4 Гаазької Конвенції від 5 жовтня 1961 року,

Outcome: approved