Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

Позивачка в позові вказує, що вона являється власником 21/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд під № 16 по вул. Крилова, в м. Калинівка, Вінницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.09.2017 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області. 25.09.2017 року позивачка отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Співвласником іншої частини будинку, а саме 29/50 частки, є відповідачка [PERSON], яка на даний час зареєстрована в даному будинку, але не проживає, оскільки виїхала проживати до дочки, куди саме не відомо. Так, прибудинкова земельна ділянка, площею 703 кв. м. була надана попередньому власнику [PERSON] згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.04.1960 року, посвідченого Калинівської державною нотаріальною конторою 14.05.1960 року за № 744. За життя [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудував житловий будинок, що підтверджується копією акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 18.04.1963 року. Згідно рішення народного суду Калинівського району Вінницької області від 12.02.1974 року, будинковолодіння подружжя [PERSON], як їх спільну сумісну власність розділено та відповідно визнано за [PERSON] право власності на 42/100 частки, а за [PERSON] - 58/100 частки. Також подружжя поділило і земельну ділянку по факту користування по 1/2 частці. 11.05.1976 року батько позивачки [PERSON] купив 42/100 частки будинковолодіння, належних [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого Калинівською державною нотаріальною конторою за № 1225, та зареєстрованого Вінницьким міжміським БТІ 07.06.1976 року за реєстром № 1189, в реєстровій книзі № 6. Разом з житловим будинком у користування батька позивачки перейшла і відповідно 42/100 часток земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, якою користувався попередній власник [PERSON] 23.01.2017 року батько позивача помер, позивачка як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька прийняла і оформила на себе спадкове майно у вигляді частки житлового будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. Також позивачка продовжила користуватись земельною ділянкою, якою користувався за життя її батько [PERSON] На даний час позивачка має намір приватизувати свою частку земельної ділянки, тому звертається до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] до розгляду справи по суті в судовому засіданні подала заяву про уточнення позовних вимог. Розгляд по справі просить проводити в її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримує повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та дату судового засідання, причин неявки не повідомив. За вказаних обставин суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Так, позивачка являється власником 21/50 частки житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд під № 16 по вул. Крилова, в м. Калинівка, Вінницької області, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.09.2017 року державним нотаріусом Калинівської державної нотаріальної контори Вінницької області. 25.09.2017 року позивачка отримала витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Співвласником іншої частини будинку, а саме 29/50 частки, є відповідачка [PERSON], яка на даний час зареєстрована в даному будинку, але не проживає, оскільки виїхала проживати до дочки, куди саме не відомо. Так, прибудинкова земельна ділянка, площею 703 кв. м. була надана попередньому власнику [PERSON] згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 10.04.1960 року, посвідченого Калинівської державною нотаріальною конторою 14.05.1960 року за № 744. За життя [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON] на вказаній земельній ділянці побудував житловий будинок, що підтверджується копією акту про закінчення будівництва і введення в експлуатацію індивідуального будинковолодіння від 18.04.1963 року. Згідно рішення народного суду Калинівського району Вінницької області від 12.02.1974 року, будинковолодіння подружжя [PERSON], як їх спільну сумісну власність розділено та відповідно визнано за [PERSON] право власності на 42/100 частки, а за [PERSON] - 58/100 частки. Також подружжя поділило і земельну ділянку по факту користування по 1/2 частці. 11.05.1976 року батько позивачки [PERSON] купив 42/100 частки будинковолодіння, належних [PERSON], що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого Калинівською державною нотаріальною конторою за № 1225, та зареєстрованого Вінницьким міжміським БТІ 07.06.1976 року за реєстром № 1189, в реєстровій книзі № 6. У відповідності до ч. 4 ст. 120 ЗК України, при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Тобто, вони як співвласники житлового будинку, мають право на виділення їм в користування тієї частини земельної ділянки, яка є пропорційною їхнім часткам в житловому будинку. Разом з житловим будинком у користування батька позивачки перейшла і відповідно 42/100 часток земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, якою користувався попередній власник [PERSON] 23.01.2017 року батько позивача помер, позивачка як спадкоємець за законом першої черги після смерті батька прийняла і оформила на себе спадкове майно у вигляді частки житлового будинку, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину. Також позивачка продовжила користуватись земельною ділянкою, якою користувався за життя її батько [PERSON] Позивачка [PERSON] має намір приватизувати свою частку земельної ділянки. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.п. 19, 21, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд, відповідно до статті 88 ЗК України, повинен взяти до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Суд не може відмовити в позові або закрити провадження у справі про встановлення порядку користування земельною ділянкою з тих підстав, що його визначено угодою сторін. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Згідно кадастрового плану , виконаного ФОП [PERSON], межі земельної ділянки, якою користується позивачка [PERSON] встановлено та погоджено рішенням виконавчого комітету Калинівської міської ради № 1 від 16.07.2018 року без підпису суміжного землекористувача [PERSON] та затверджено рішенням Калинівської міської ради № 138 від 24.07.2019 року. За таких обставин, суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат між сторонами суд вважає необхідним вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved