Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до [PERSON] - про стягнення заборгованості. ПАТ КБ «Приватбанк» при зверненні до суду мотивували свої вимоги тим, що 02. 04. 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №КІD0AK23460186, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 102406,60 грн. на термін до 01. 04. 2015 року, а [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що [PERSON] порушує умови кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 14. 03. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 146585,15 грн., яку банк просив суд стягнути з [PERSON] В процесі розгляду справи, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання зобов'язання за кредитно-заставним договором припиненим виконанням. [PERSON] мотивував вимоги зустрічного позову тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 21. 05. 2013 року станом на 25. 01. 2011 року у [PERSON] заборгованість за кредитно-заставним договором від 02. 04. 2008 року не існувало. Таким чином, станом на 25. 01. 2011 року [PERSON] сплачено 60 279,30 грн., з яких 9346,92 грн. пеня за прострочення платежів. З 25. 01. 2011 року по 25. 02. 2014 року [PERSON] повністю погашено заборгованість за кредитно-заставним договором. Повне погашення кредиту, згідно погодженого між сторонами графіка, а відтак виконання взятого на себе зобов'язання відбулось 25. 02. 2014 року, однак банком не визнано повного виконання [PERSON] зобов'язань. В зв'язку із зазначеним [PERSON] просив суд визнати зобов'язання за кредитно-заставним договором припиненим виконанням. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні первісний позов підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову, проти зустрічного позову заперечував в повному обсязі, просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову. [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні зустрічну позовну заяву підтримав та просив про задоволення зустрічного позову, проти задоволення первісного позову заперечував в повному обсязі, просив суд про відмову в задоволенні первісного позову. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що 02. 04. 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір №КІD0AK23460186, відповідно до умов якого [PERSON] отримав кредит в сумі 102406,60 грн. на термін до 01. 04. 2015 року, а [PERSON] в свою чергу зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строк та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач за первісним позовом стверджує, що [PERSON] порушує умови кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 14. 03. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 146585,15 грн., яку банк просив суд стягнути з [PERSON] [PERSON] заперечуючи проти вимог позивача за первісним позовом подав до суду зустрічну позовну заяву про визнання зобов'язання за кредитно-заставним договором припиненим виконанням. [PERSON] мотивував вимоги зустрічного позову тим, що відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 21. 05. 2013 року станом на 25. 01. 2011 року у [PERSON] заборгованість за кредитно-заставним договором від 02. 04. 2008 року не існувало. Таким чином, станом на 25. 01. 2011 року [PERSON] сплачено 60 279,30 грн., з яких 9346,92 грн. пеня за прострочення платежів. З 25. 01. 2011 року по 25. 02. 2014 року [PERSON] повністю погашено заборгованість за кредитно-заставним договором. Повне погашення кредиту, згідно погодженого між сторонами графіка, а відтак виконання взятого на себе зобов'язання відбулось 25. 02. 2014 року, однак банком не визнано повного виконання [PERSON] зобов'язань, в зв'язку з чим [PERSON] просив суд по задоволення зустрічного позову. Так, відповідно до ст.. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Виконання зобов'язання належним чином передбачає виконання зобов'язання відповідно до умов договору. Зокрема, п. 6.2.4 кредитного договору передбачає, що позичальник зобов'язався перед кредитором погасити кредит в порядку і в строки, що передбачені п. 12.2.6. та 17.1.5. Згідно п. 17.1.5 договору № КІD0AK23460186 від 02. 04. 2008 року остаточна дата погашення кредиту в повному обсязі визначена сторонами 01. 04. 2015 року. Згідно п. 17.1.9, 17.8 кредитного договору та Додатку 1 Графіку, погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору визначено конкретний період сплати чергових платежів за даним договором - з "20" по «24» число кожного місяця. Як вбачається з копій квитанцій, доданих [PERSON] до зустрічного позову, позичальником було прострочено виконання зобов'язань за договором, оскільки платежі не були сплачені у строки, визначені договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим позивачем за первісним позовом до позовної заяви. Ст. 629 ЦК України визначає обов'язковість виконання умов договору сторонами. Ст. 627 ЦК України визначає дію принципу свободи договору, відповідно до якого сторони вільні в кладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідачем за первісним позовом свідомо взято відповідальність за договором щодо сплати чергових платежів у строки, визначені договором, з кінцевим строком повернення 01.04.2015 року, проте порушено виконання зобов'язань за договором, оскільки здійснено виконання зобов'язань неналежним чином (ст. 610 ЦК України). Як наслідок, кредитором застосовано передбачені законодавством ст.. 529, 611 ЦК України, а саме міри відповідальності. Як визначає п. 4.7. кредитного договору, кошти, отримані банком від позичальника для погашення заборгованості, направляються для її погашення в такій черговості: 1) для відшкодування збитків; 2) для оплати неустойки; 3) для оплати простроченої заборгованості за винагородами; 4) для оплати простроченої заборгованості за процентами; 5) для оплати простроченої заборгованості за наданим кредитом; 6) сума, що залишилась, направляється на погашення заборгованості спочатку за винагородами, далі - за процентами, потім - за наданим кредитом. Заборгованість за винагородами, процентами та частиною кредиту вважається простроченою, якщо вона не погашена станом на останній день періоду, протягом якого вона повинна була бути погашена. Таким чином допущення одного прострочення платежу тягне за собою нарахування штрафних санкцій, що відповідно збільшують розмір наступних платежів, а отже сплата відповідачем за первісним позовом більших сум, ніж передбачено договором, за умови наявності прострочень за строками не є доказом належного виконання умов договору. Крім того, відсутність простроченого боргу станом на 25.01.2011 року згідно рішення суду від 21.05.2013 року не виключає виникнення прострочки після цієї дати. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на викладене вище, вимоги позивача за зустрічним позовом є необґрунтованими та не доведеними в зв'язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що [PERSON] порушує умови кредитного договору, в зв'язку з чим станом на 14. 03. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 146585,15 грн., яка складається із: 45308,65 грн. - заборгованість за кредитом, 41840,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3148,26 грн. - заборгованість по комісіях за користування кредитом, 49069,36 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором, а також штрафи відповідно до договору: 250 грн. штраф (фіксована частина), 6968,34 грн. - штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості, який міститься в матеріалах справи. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ЦК України (Позика). Встановлено, що [PERSON] порушив свої зобов'язання за кредитним договором №КІD0AK23460186 від 02. 04. 2008 року, в зв'язку з чим станом на 14. 03. 2014 року утворилась заборгованість в сумі 146585,15 грн., яка підтверджується наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин та враховуючи, що [PERSON] не виконав свої зобов'язання за кредитним договором, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «Приватбанк» суму сплаченого судового збору в розмірі 1465,85 грн.

Outcome: approved