Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на житловий будинок, розташований по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO]. Свої вимоги мотивує тим, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого була її тітка [PERSON]. На випадок смерті тітка склала заповітне розпорядження належним їй на день смерті майном в її користь. Після смерті [PERSON], позивачка вступила у володіння спадковим майном, у встановлений строк подала заяву про прийняття спадщини до державного нотаріуса та отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 27 грудня 2014 року на земельні ділянки площею 0.2196 га та 1.4603 га, однак нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий житловий будинок, у зв»язку тим, що він є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Тому позивачка звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала повністю. Просить позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] подала заяву про слухання справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову . Дослідивши наявні в матеріалах справи документи та докази в їх сукупності, суд приходить до переконання що позовні вимоги слід задовольнити. Судом встановлено, що [PERSON], померла [INFO] в с.Дуліби Жидачівського району Львівської області. Даний факт підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 15 листопада 2013 року. Судом досторівно встановлено той факт, що позивачка [PERSON], [INFO], є племінницею [PERSON]. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія НАК 844837 від 27 грудня 2014 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна після смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], є її племінниця [PERSON]. Спадщина на яку видане свідоцтво складається із земельної ділянки площею 0.2196 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельної ділянки площею 1.4603 га - згідно Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія НАА 346601 від 21 травня 2014 року. Постановою нотаріуса № 168/02-31 від 20.03.2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, розташований по [ADDRESS], оскільки він є власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом. Згідно Свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25 жовтня 1989 року, виданого виконкомом Жидачівської районної ради, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS], належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Згідно довідки № 186 від 20 березня 2017 року, виданої виконкомом Ходорівської міської ради Жидачівського району Львівської області, [PERSON], постійно була зареєстрована та проживала [ADDRESS], до дня смерті, що наступила [INFO]. Разом з нею на день її смерті були зареєстровані та проживали: сестра [PERSON], [INFO]; племінниця [PERSON], [INFO], син племінниці [PERSON], [INFO], дочка племінниці [PERSON], [INFO] та зять [PERSON], [INFO]. У виконкомі Отиневицької сільської ради від імені [PERSON], посвідчувався заповіт. Заборони та арешту на майно немає. Згідно витягу № 179 від 17 березня 2017 року, з погосподарських книг села Отиневичі, станом на 30 червня 1990 року, господарство по [ADDRESS], рахувалося за: [PERSON], [INFO], власник (померла [INFO]), [PERSON], [INFO], сестра; [PERSON], [INFO], племінниця. Господарство відноситься до суспільної групи "колгоспний двір". У відповідності до ст. 17 Закону України «Про власність» майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності (із змінами внесеними згідно з Постановою ПВС України №15 від 25.05.1998 року) визначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, враховуючи те, що станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], виходячи із рівності часток усіх членів колгоспного двору, кожному із них фактично належала 1/3 частина колгоспного двору. Після смерті голови колгоспного двору [PERSON], відкрилася спадщина на 1/3 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд, розташованих по [ADDRESS]. Судом встановлено та підтверджено документально той факт, що житловий будинок по [ADDRESS] є власністю колгоспного двору, частки яких не визначені. Матері позивачки, відповідачці у справі [PERSON] та позивачці належить по 1/3 частині майна колгоспного двору. [PERSON] відмовляється від належної їй частки у колгоспному дворі в користь дочки, та погоджується з тим, щоб за позивачкою було визнано право власності на ціле будинковолодіння, що дає можливість позивачці належним чином прийняти спадщину після смерті тітки, зареєструвати її та отримати свідоцтво про право власності на цілий житловий будинок. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно вимог ст.ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку не заявив про відмову від спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має право протягом шестимісячного строку подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оцінюючи докази в справі у їх сукупності, суд вважає, що позивачка є такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті тітки, тому за нею слід визнати право власності на цілий житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], враховуючи відмову члена колгоспного двору [PERSON] від належної їй частки та частку, яка належить позивачці як члену колгоспного двору. На підставі викладеного,

Outcome: approved