Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.08.2017р. між позивачем- ПАТ «АЛЬФА-Банк» та відповідачем була укладена Оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту №591027037, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 29.972,00 грн., що підтверджено випискою з особового рахунку відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказує, що він свої зобов»язання виконав в повному обсязі, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 19.12.2017р. має заборгованість 25.161,11 грн., за відсотками- 329,99 грн. та по комісії- 1.246,67 грн. Окрім того станом на 19.12.2017р. відповідно до ст..ст.258,266 ЦК України відповідч повинен сплатити і 400,00 грн. неустойки, а відтак позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором та суму понесених судових витрат: 1.762,00 грн. судового збору. Представник позивача в судове засідання не прибув, проте подав відповідно до ст.223 ЦПК України письмову заяву від 18.01.2018р., в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві та просив суд їх повністю задоволити, а справу розглянути у його відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з"явився, хоча про час і місце судового засідання повідомлявся судом належним чином- судовими повістками, заяв про причини своєї неявки або клопотань про відкладення справи не надав. Окрім того, відповідач не подав до суд відзив на позов, а відтак, зі згоди представника позивача, викладеній у заяві, суд ухвалює рішення у справі при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст.280-282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв"язку, суд вважає позов підставним, який підлягає до повного задоволення з огляду на наступне. Згідно з вимогами ст.55 Конституції України та ст.ст.15,16 ЦК України кожна особа має право на захист судом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод 1950р. кожен має право на справедливий та публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановлений законом, який вирішить спір щодо його права та обов»язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно з частиною третьою ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обовязковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Суди, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України, розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами. Частиною 1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Здійснюючи правосуддя (ст.5 ч.1 ЦПК), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Завданнями цивільного судочинства (ст.2 ч.1 ЦПК) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини, які випливають із договірних зобов»язань, зокрема, згідно ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у відповідності з умовами договору, який є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), і вимогами законодавства. Окрім того, до даних правовідносин підлягає застосування і законодавство, яке регулює поруку як вид забезпечення виконання зобов»язань. Згідно з положеннями ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові коти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору. У відповідності до вимог ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до приписів ст.1048 зазначеного Кодексу. Аналіз зазначених норм дає суду підстав прийти до висновку, що у разі прострочення позичальником сплатити чергової суми у позикодавця виникає право вимагати сплатити всієї суми позики, яка залишилась несплаченою, тобто вважаються такими, що настали всі строки платежу по всій позиці в цілому. Суд встановив, що всупереч цьому, відповідачі не виконали свої зобов'язання, передбачені Кредитним договором №591027037. Так, як достовірно встановлено з матеріалів справи 22.08.2017р. між позивачем- ПАТ «АЛЬФА-Банк» та відповідачем була укладена Оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту №591027037, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 29.972,00 грн., що підтверджено випискою з особового рахунку відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, що відповідає строку дії картки. З матеріалів справи достовірно встановлено, що позивач свої зобов»язання виконав в повному обсязі, що підтверджено випискою з особового рахунку відповідача зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, проте відповідач в порушення вимог кредитного договору станом на 19.12.2017р. має заборгованість 25.161,11 грн., за відсотками- 329,99 грн. та по комісії- 1.246,67 грн. Окрім того станом на 19.12.2017р. відповідно до ст.ст.258,266 ЦК України відповідач повинен сплатити і 400,00 грн. неустойки, оскільки відповідно до ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов»язання. Так, оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.89 ЦПК України з врахуванням положень ст.ст.76-88 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,78,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд виходить з того, що відповідно до ст.ст.526,527,530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору і вимог закону. Крім цього, згідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. На підставі наведеного суд прийшов до переконання, що банк відповідно до закону та умов договорів кредиту, у зв»язку із неналежним виконанням позичальником повернення отриманого кредиту, правомірно пред»явив вимоги до нього як позичальника про дострокове повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, заборгованості по комісії, та неустойки, тобто позичальник повинен сплатити вищезазначені суми. Суд також вважає, що судові витрати по справі, які понесла позивачка, слід стягнути з відповідача, оскільки відповідно до вимог ст.141 ч.ч.1,2 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В даному випадку відповідно до платіжних доручень від 26.01.2018р. \\а.с.1\\ позивачка сплатила 1.762,00 грн. судового збору. Відповідно до вимог ст.ст.525,554,610,1048,1050,1054 ЦК України та

Outcome: approved