Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

Позивачка\~ [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання втративши право користування жилим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У зазначеній квартирі в даний час зареєстровані та фактично проживають вона, її син [PERSON] та його дочка [PERSON]М, а також в квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач. З квітня 2012 р. він проживає в Росії за адресою: [ADDRESS], так як поїхав до матері на постійне місце проживання. Претензій з приводу виписки його з квартири не має, але приїхати особисто виписатися не може. Вона пенсіонер, і змушена оплачувати комунальні витрати і за нього, хоча він вже більше 4 років з нею не проживає. Жилу площу відповідач покинув за власним бажанням, без примусу і заходів для вселення не робив. Актом комітету самоорганізації населення підтверджується факт непроживання [PERSON] на спірній житловій площі. Будь-яких небудь угод між нею та відповідачем про користування жилими приміщеннями не складалося, його речей в квартирі немає, коштів на оплату комунальних витрат не надає. Просить визнати [PERSON], втратившим право користування житловим пиміщенням в квартирі [ADDRESS]. Позивач [PERSON] надала суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] надав суду заяву, згідно якої позов визнав у повному обсязі, просить виписати його з квартири [ADDRESS], без його участі. На даний час він проживає в Росії. Згідно ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши позивачку, свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК\~України\~власник\~будинку, квартири має право використовувати помешкання\~длявласного\~проживання, проживання членів сімї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України). Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого державним нотаріусом Першої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] 20.04.2006 року, спадкоємцем майна [PERSON], який помер 18.09.2005 року, є його дружина [PERSON]. Спадкове майно складається з трикімнатної квартири 97 в будинку 114А в м.Маріуполі (а.с.7). Згідно особового рахунку №2924 за адресою [ADDRESS] зареєстровані: власник [PERSON] зареєстрована з 30.05.2006 року, син [PERSON] зареєстрований з 06.06.2006 року, онук - [PERSON] зареєстрований з 06.07.2006 року та онука [PERSON] зареєстрована з 10.02.2012 року (а.с.8). Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Маріупольським бюро технічної інвентаризації 23.05.2006 року, 1/1 частка квартири [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом посвідченого Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 20.04.2006 року, №5-732 (а.с.9). Згідно акту № 292 від 14.09.2016 року КСН «Меотида», [PERSON]. зареєстрований за адресою: [INFO], але не проживає 4 роки, фактично проживає в Росії, адреса не відома, не про особистих речей в будинку не має, проживає у Росії, про що свідчать сусіди [PERSON], яка проживає [INFO], [PERSON], яка проживає [INFO] (а.с.10). Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач будучи зареєстрованим в [INFO], не проживає в квартирі понад один рік, не використовує дану квартиу за її прямим призначенням, не сплачує комунальні платежі, тим самим вона втратив право користування квартирою № 97 в будинку №114А по пр. Нахімова в місті Маріуполі. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved