Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - позивач, ТДВ СК «Альфа-Гарант») звернулось до суду з позовом до [PERSON], в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача завдану матеріальну шкоду в розмірі 4 674, 86 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 15.11.2012 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, згідно якого позивачем застраховано цивільно-правову відповідальність відповідача, пов'язану з експлуатацією автомобіля «Шкода Фабія», державний номер [NUMBER]. 16.03.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Рено», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Шкода Фабія», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року винним у дорожньо-транспортній пригоді визнано [PERSON] 18.03.2013 року. У зв'язку з тим, що за зверненням [PERSON] ТДВ СК «Альфа-Гарант» страховик виплатив страхове відшкодування в розмірі 4 674, 86 грн, а [PERSON] не повідомила Страховика про настання ДТП, до Страховика у порядку регресу перейшло право вимоги до водія [PERSON], тому позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2014 року залучено до участі в справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія "Альфа-Гарант" до [PERSON] про стягнення коштів в якості співвідповідача [PERSON] . В судовому засіданні представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 4 674, 86 грн. та судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відповідач, [PERSON] в судовому засіданні просила стягнути кошти за заявлені позивачем вимоги з [PERSON], оскільки постановою Соломянського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року саме [PERSON] визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, будь-яких клопотань чи заперечень від нього не надійшло. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача [PERSON], дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 15.11.2012 року між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та [PERSON] було укладено Договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, оформлений полісом № АВ/3158000, згідно якого застраховано цивільно-правову відповідальність [PERSON], пов'язану з експлуатацією автомобіля «Шкода Фабія», державний номер [NUMBER]. Строк дії Договору - 14.11.2013 року включно (а.с.24). 16.03.2013 року сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Шкода Фабія», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] та автомобіля «Рено», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] (а.с. 33- 34). Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 03.04.2013 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення та накладено штраф у розмірі 340 грн. ( а.с.35). Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно -правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON] у скоєнні ДТП є підтвердженою. Відповідно до Звіту № 2758 від 20.04.2013 року сума матеріального збитку, завданого водію автомобіля «Рено», державний номер [NUMBER] становить 6 209, 83 грн. (а.с. 36-44). Будь - яких доказів які б викликали сумнів у повності, ясності, правильності звіту оцінювача, чи доказів пов'язаних з його недостатньою професійною кваліфікацією, сторонами надано не було, а тому суд вважає його вірним та обґрунтованим і таким, що не суперечить матеріалам справи, і може бути взятим до уваги судом при ухваленні рішення. Судом встановлено, що ТДВ СК «Альфа-Гарант» виплатило на користь потерпілої сторони [PERSON] страхове відшкодування у сумі 4 647 грн. 86 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 618 від 13.05.2013 року ( а.с.56). З посиланням на вимоги ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності ( у випадках, передбачених ст.41 Цього Закону - МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон, адресу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не повідомив у спосіб встановлений законодавством про настання ДТП, а тому наступили наслідки передбачені ст. 38 «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності», згідно якої страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строком і за умов, вчинених у підпункті 33.1.4 п.п. 31.1 ст. 33 цього ж Закону. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.2 ст. 1166 Цивільного кодексу України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст.1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю, щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах. Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі понесених витрат в сумі 21 749, 17 грн. та витрати за оплату судового збору у сумі 243, 60 грн. Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог. Враховуючи викладене,

Outcome: approved