Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

Позивач та його представник звернулися в суд з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що внаслідок ДТП, що мала місце 10.04.2020 о 19:45 год. в с. Бобриця по вул. Шевченка, 45, Канівського району, Черкаської області, [PERSON] (далі відповідач), керуючи транспортним засобом - легковим автомобілем марки ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] , не маючи при собі та не пред`явивши для перевірки уповноваженій особі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час руху, не вибрав безпечної швидкості та під час роз`їзду здійснив зіткнення з стоячим автомобілем Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , який отримав механічні пошкодження та який належить позивачу [PERSON] . Таким чином відповідач вчинив адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст.ст. 124,130 КУпАП. Згідно постанови Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/708/20 від 29.05.2020 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 130 КУпАП. Позивач [PERSON] з метою досудового врегулювання можливого спору з приводу відшкодування заподіяної шкоди звертався до відповідача, але оскільки останній у добровільному порядку завдану шкоду не відшкодував, тому він був вимушений звернутися до фахівця в галузі права по правову допомогу та здійснити заходи щодо визначення розміру заподіяної в результаті ДТП шкоди належному йому автомобілю. В результаті чого встановлено, що розмір заподіяної матеріальної шкоди т/з Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] складає 17655,24 грн. Розмір заподіяної моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 5000,00 грн. Просять суд стягнути з відповідача на користь [PERSON] матеріальну шкоду заподіяну в наслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 17655,24 грн., моральну шкоду в сумі 5000,00 грн. та понесені судові витрати. В ході розгляду справи проведено наступні процесуальні дії: 14.06.2021 ухвалою Канівського міськрайонного суду провадження у справі відкрито в частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди спричиненої внаслідок пошкодження транспортного засобу у дорожньо-транспортній пригоді; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити повністю. У судовому засіданні відповідач - [PERSON] позовні вимоги не визнав, але й не заперечував факт вчинення ним ДТП, в результаті якого транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. У задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю. Суд, вислухавши думку сторін, дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 3020104641746717 від 14.04.2020, 10.04.2020 в с. Бобриця по вул. Шевченка, Канівського району, Черкаської області сталась дорожньо-транспортна пригода за участю т/з «ВАЗ-21063» д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , та автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , в результаті зіткнення транспортні засоби зазнали пошкодження (а.с.7). Постановою Канівського міськрайонного суду Черкаської області №697/708/20 від 29.05.2020, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 124, 130 КУпАП (а.с.8). Із змісту вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 10.04.2020 о 19:45 год. в с. Бобриця по вул. Шевченка, 45, Канівського району Черкаської області, керував транспортним засобом - ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] , в стані алкогольного сп`яніння, та під час руху не вибрав безпечної швидкості та під час роз`їзду здійснив зіткнення з стоячим автомобілем, в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями [PERSON] порушив п.п. 2,9 а, 13.3 ПДР України. Ч. 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, в питанні, чи мали місце ці дії, (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, обставини, які встановлені вищевказаною постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, щодо дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася за участю водіїв автомобілей «ВАЗ-2106, д.н.з. [NUMBER] та Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , та вини відповідача [PERSON] у вказаній дорожньо-транспортній пригоді, доказуванню у даній справі не підлягають. З листа МТСБУ №3.1.02/14970 від 18.05.2020 (а.с.11) вбачається, що останнім повідомлено позивача про те, що МТСБУ не має правових підстав для відшкодування заподіяної шкоди. Рекомендовано звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної шкоди з особи відповідальної за скоєння ДТП. Листами від 09.06.2020 позивач [PERSON] звертався до відповідача з повідомленням про прибуття 15.06.2020 для огляду за участю експерта автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , якому в результаті ДТП, що мало місце 10.04.2020 було завдано механічних пошкоджень (а.с.9). Відповідно до звіту №06-45 від 25.06.2020 про оцінку автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , виконаного ФОП [PERSON] на підставі договору та заяви [PERSON] від 15.06.2020, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] унаслідок ДТП станом на 25.06.2020 складає 17655,24 грн. в т.ч. 20% ПДВ за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт (а.с.13-32). Відповідно до п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Пунктом 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», - далі Закон). Згідно п.1.8 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Відповідно до ст.11 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ. Згідно п.22.1. ст.22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Цивільно-правова відповідальність позивача [PERSON] , як власника наземного транспортного засобу, на час вчинення ДТП не застрахована, оскільки його, як інваліда війни (а.с.47), звільнено від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону. У судовому засіданні не заперечувалося відповідачем [PERSON] , що його цивільно-правова відповідальність, як власника наземного транспортного засобу на момент вчинення ДТП, що мала місце 10.04.2020 не була застрахована. Таким чином, підстави для відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , у вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді, у страховиків відсутні. Постановою Черкаського апеляційного суду від 14.04.2021 рішення Канівського міськрайонного суду від 22.12.2020 скасовано в частині стягнення з МТСБУ на користь [PERSON] 22655,24 грн., з яких 17655,24 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5103,21 грн. судових витрат та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог. Рішення Канівського міськрайонного суду від 22.12.2020 в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 578,39 грн. судових витрат - не оскаржено та набрало законної сили (а.с.35-39). Згідно п.3 ч.2 ст.11 ЦК України, завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків. Згідно п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним. Відповідно до п.1.12 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», дорожньо-транспортна пригода - це подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки. Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, зокрема, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до звіту №06-45 від 25.06.2020 про оцінку автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , виконаного ФОП [PERSON] на підставі договору та заяви [PERSON] від 15.06.2020, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] [PERSON] унаслідок ДТП станом на 25.06.2020 складає 17655,24 грн. в т.ч. 20% ПДВ за винятком вартості ремонтно-відновлювальних робіт (а.с.13-32). Таким чином, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди заподіяної в наслідок ДТП у розмірі 17655,24грн. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.3-6 ст.139 ЦПК України, експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом. Суд має право накласти арешт на грошові кошти чи майно такої сторони в межах сум, присуджених до стягнення, в порядку, встановленому цим Кодексом для забезпечення позову. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Так, як вбачається з квитанції №775, виданої ФОП [PERSON] 25.06.2020, позивачем [PERSON] за оцінку матеріального збитку внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіля Ford Transit, д.н.з. [NUMBER] , сплачено 3000 гривень (а.с.33). Таким чином, позивачем при зверненні до суду з даним позовом понесено судові витрати на загальну суму 6000,00 грн., а саме: послуги експерта в сумі 3000,00 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. (а.с.46). Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду з цим позовом не сплачував судовий збір в сумі 908.00 грн., так як звільнений від сплати судового збору на підставі ст.9 ч.1 п.3 ЗУ "Про судовий збір". За цих підстав, суд вважає, що з відповідача слід стягнути у користь держави судові витрати у виді судового збору в сумі 908.00 грн..

Outcome: approved