Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

Представник позивача [PERSON] , адвокат Манченко Олена Віталіївна звернулась до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до Майданської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла тітка позивача - [PERSON] та за життя зробила особисте розпорядження на випадок своєї смерті у вигляді заповіту, посвідченого секретарем виконкому Майданської сільської ради - Антоняк М. Р. та зареєстрованого в реєстрі за № 08/06-01 відповідно до якого, усі належні їй майнові та немайнові права, заповіла [PERSON] , тому вважає, що на підставі ст. 1268 ЦК України, має право прийняти спадщину. Оформити спадщину на житловий будинок не може, оскільки у Свідоцтві про право власності на жилий будинок, яке 19 грудня 1989 року було видане на ім`я [PERSON] , вказано, що «в цілому жилий будинок, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , на праві особистої власності». На сьогодні поняття «колгоспний двір» утратило значення, проте, перевести будинок до категорії будинків, що належать на праві приватної власності громадянину, неможливо, тому що голова колгоспного двору померла. З вказаних підстав просив позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява, у якій вона просила справу розглядати без її участі, позов підтримує, просила його задовольнити. Представник відповідача Майданської сільської ради в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив проводити розгляд справи без його участі. Дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно та всебічно з`ясувавши таким чином обставини справи, суд приходить до переконання про підставність позовних вимог, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 19.12.1989 року жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року зі змінами від 25.05.1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Доказів про те, що [PERSON] втратила право на частку в майні колгоспного двору в матеріалах справи немає. Згідно свідоцтва про смерть від 01 лютого 2019 року серія [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] , про що 04.02.2019р. складено відповідний запис №2. Також відповідно до свідоцтва про смерть від 20 квітня 2005 року серія [NUMBER] [PERSON] (чоловік [PERSON] ) помер [INFO] , про що в Книзі реєстрації смертей 30.05.2005р. зроблено відповідний запис №15. Відповідно до довідки із виконавчого комітету Майданської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області від 27.09.2019 року №87/02-05 разом із [PERSON] , яка померла [INFO] по [ADDRESS] , проживав її чоловік - [PERSON] , який помер [INFO] . Оскільки на час ліквідації колгоспних дворів в господарстві проживала померла [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] , яка не втратила права на частку в дворі, то їй належить будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про одруження від 24.06.1967року [NUMBER] [PERSON] 1924р.н. і [PERSON] 1931 р.н., одружились [INFO] року. Судом встановлено, що [PERSON] за життя виготовила державний акт на право приватної власності на землю від 18.05.2001р. в якому зазначено, що землю передано для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Майдан Майданської сільської ради. Також заповідачка виготовила технічний паспорт на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] . Свідоцтво про право власності на майно колгоспного двору не є документом, який підтверджує право власності на будинок, тому що він не зареєстрований як об`єкт права власності спадкодавця, а значиться об`єктом права власності колгоспного двору, який припинив своє існування. Зі вступом в дію 15.04.1991р. Закону України "Про власність" поділ будинковолодінь за категоріями (колгоспний, робітничий, селянський двір) ліквідовано, відповідно члени колгоспних дворів, які не втратили частки у цих дворах стали співвласниками у рівних частках. У звязку з цим, на сьогодні поняття «колгоспний двір» утратило значення, проте, перевести будинок до категорії будинків, що належать на праві приватної власності громадянину, неможливо тому, що голова колгоспного двору померла. А відповідно до листа МЮ України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 вирішити питання про належність будинку власнику, який помер, і наступного власника (спадкоємця) можливо тільки в судовому порядку. Відповідно до заповіту від 18.01.2019року складеним [PERSON] , 1931р.н. посвідченого секретарем виконкому Майданської сільської ради - Антоняк М. Р. та зареєстрованого в реєстрі за № 08/06-01 у якому зазначено що, усі належні їй майнові та немайнові права, заповіла [PERSON] . Позивачем зазначено, що він звернулась до приватного нотаріуса Тисменицького районного нотаріального округу Секрети І. І. заведена спадкава справа за №79/2019 після смерті спадковавці, яка померла [INFO] за заявою про прийняття спадщини позивачем. Згідно листа приватного нотаріуса Тисменицького районного нотаріального округу Секрети І. І. №213/02-14 від 14.08.2019 року було заведено спадкову справу за №79/2019 та отримано відмову у отриманні свідоцтва про право на спадщину [PERSON] , оскільки житловий будинок,належить до колгоспного двору, які відповідно до ЗУ «Про власність» ліквідовано з 15 квітня 1991року. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За змістом ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Частиною 1 ст. 1236 ЦК України закріплено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на викладене, та з урахуванням того, що відповідач не заперечив проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовна вимога про визнання права власності на будинковолодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті тітки [PERSON] , яка померла [INFO] за [PERSON] підлягає до задоволення. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, п.1, ч.2, 16, 392, 1223, ч.1, 1235, ч.1, 1238, ч.1, 1268, ч.3, 1296 Цивільного кодексу України, п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року зі змінами від 25.05.1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»,

Outcome: approved