Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

У березні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просила суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] , який зареєстрований 16 липня 1999 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 214. В обґрунтування позову зазначала, що 16 липня 1999 року вона і [PERSON] уклали шлюб. Від спільного подружнього життя у неї з відповідачем народилося двоє дітей. На момент звернення до суду з позовом одна дитина досягла повноліття, інша - дочка [PERSON] , [INFO] , є малолітньою. За час період перебування у шлюбі подружнє життя у неї з [PERSON] не склалося, через різні протилежні погляди на життя, обов`язки жінки та чоловіка. Між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Вони намагалися примиритися, проте позитивних результатів це не дало. Проживають вони в одному житловому будинку, проте уже протягом десяти років подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відновити сімейні відносини з відповідачем вона не бажає та у цьому немає жодної потреби, оскільки вони стали цілковито сторонніми людьми, кожен із них живе своїм окремим особистим життям. Їх шлюб носить формальний характер, подальше збереження цього шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам, оскільки сімейні стосунки між ними розірвані остаточно. Спір щодо визначення місця проживання їхньої малолітньої дочки відсутній. Сплачений при подачі позову судовий збір з відповідача просила не стягувати. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Боярова А.В. у судовому засіданні позов підтримали повністю, просили суд задовольнити його та розірвати шлюб між сторонами, вказуючи на те, що це уже друга спроба позивача розірвати шлюб з відповідачем, у вересні 2020 року суд за клопотання відповідача надав сторонам строк для примирення подружжя терміном два місяці, однак цього не сталося. Згідно із ст. ст. 24, 56 СК України шлюбом є добровільний союз жінки та чоловіка, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до їх збереження є неможливим та є порушенням права дружини. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, проти розірвання шлюбу заперечував, вказуючи на те, що підстави пред`явлення [PERSON] до суду даного позову йому незрозумілі, вважає, що викладені у позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки сторони проживають в одному будинку, ведуть спільне господарство, мають спільних дітей. Того факту, що дружина уже вдруге подає до суду позов про розірвання їхнього шлюбу він у суді не заперечував. Просив суд у задоволенні позову відмовити. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У ч. ч. 6, 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом положень ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 21, ч. 1 ст. 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Згідно із ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105, ч. 1 ст. 110 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 16 липня 1999 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Броварського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 214. Від шлюбу вони мають малолітню дочку [PERSON] , [INFO] . Проживають вони в одному житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У березні 2020 року [PERSON] вдруге подала до суду позов про розірвання шлюбу із [PERSON] , посилаючись на те, що спільне сімейне життя сторін не склалося, через різні протилежні погляди на життя, обов`язки жінки та чоловіка у шлюбі, у зв`язку з чим між ними постійно виникали сварки та непорозуміння. Незважаючи на те, що вони проживають в одному будинку протягом десяти років подружніх відносин вони не підтримують, спільне господарство не ведуть. Її намір розірвати шлюб з відповідачем є обдуманим. Шлюб сторін носить лише формальний характер, подальше збереження шлюбу є неможливим та суперечить її інтересам. На виконання вимог ст. 111 СК України з метою примирення подружжя ухвалою суду від 04 вересня 2020 року за клопотанням відповідача [PERSON] сторонам у справі надався строк терміном два місяці для примирення подружжя, оскільки відповідач у суді заявив, що він кохає свою дружину та їхніх дітей, тому прикладе всіх зусиль для збереження шлюбу сторін. Представник позивача Боярова А.В. у суді пояснила, що за наданий судом термін подружжя не примирилося, позивач [PERSON] категорично наполягає на розірванні шлюбу із відповідачем, так як подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Також зазначала, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням прав дружини на свободу та особисту недоторканність. Суд встановив, що сторони тривалий час подружніх відносин не підтримують, спільного господарства вони не ведуть. За наданий судом термін подружжя не примирилося. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем, оскільки подальше перебування у шлюбі суперечить її інтересам. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснив, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд судом його справи протягом розумного строку. Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставин справи та фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи, що сторони шлюбних відносин не підтримують тривалий час, спільне господарство вони не ведуть, хоча проживають в одному житловому будинку, примирення подружжя не відбулося, позивач наполягає на розірванні шлюбу між сторонами, суд дійшов висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved