Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

У квітні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб з відповідачкою [PERSON] який зареєстрований 23 вересня 2017 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) на підставі актового запису №209. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, внаслідок чого між сторонами припинилися шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство та проживають окремо один від одного. На розірвання шлюбу через орган ДРАЦС відповідачка згоди не дає. Посилаючись на дані обставини позивач просив шлюб з відповідачем розірвати, так як їх спільне проживання в шлюбі не можливе і він не бажає підтримувати подружні відносини з [PERSON] . Крім того, просив стягнути з відповідачки на його користь сплачений ним судовий збір у розмірі 840,80грн. Відповідно до ч.1 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.04.2020 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 04 травня 2020 року о 09.00 год. 27.04.2020 року на адресу суду відповідач надіслала Відзив на позовну заяву в якому визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу заяви, окрім викладених в позові обставин. Вказувала, що сім`я розпалася з вини саме позивача, а не її, як вказав позивач. Останній, тривалий час не працює, його щоденним заняттям стали комп`ютерні ігри. Сімейним бюджетом та побутом він взагалі перестав цікавитися. Кожен раз вона була змушена спростовувати надумані підозри про подружні зради, терпіти образи в свою адресу. Забезпечення сім`ї їжею, оплати комунальних послуг, внесків на придбання кооперативного житла несла вона особисто та її рідні. На час звернення з позовною заявою про розірвання шлюбу, позивач змінив замки вхідної двері квартири, позбавивши її доступу до постійного житла де знаходяться її речі, незаконно привласнивши майно, спільно придбані ними предмети меблі та побутової техніки. Між ними залишилося неврегульоване питання поділу спільного майна подружжя, саме тому вона вирішила звернутися до суду із зустрічною позовною заявою про поділ спільного майна. Крім того позивач просить стягнути з неї судовий збір у розмірі 840,80грн., на її думку це є необґрунтованою вимогою, оскільки позивач ніколи не звертався до неї із пропозицією про розірвання шлюбу в органах ДРАЦС. (а.с.15-16). В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, надав суду клопотання у відповідності до якого свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні. Судове засідання просив провести за його відсутністю, а у разі неявки до суду без поважної на те причини відповідача, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі про розірвання шлюбу.( а.с.19). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву у відповідності до якої позовні вимоги про розірвання шлюбу визнала, відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », судове засідання провести за її відсутністю. ( а.с.18) У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, судом, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, а також п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 23 вересня 2017 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса) на підставі актового запису № 209, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] (а.с.6). Від спільного життя неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили подружні відносини, проживають окремо один від одного. Причиною розпаду сім`ї є те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, внаслідок чого між сторонами припинилися шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Позивач на розірвання шлюбу наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідач позов визнала та не заперечує проти розірвання шлюбу. При таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим, тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітнього сина. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач просила суд, відновити їй дошлюбне прізвище. Відповідно до ст. 113 СК України, суд вважає за необхідне відновити відповідачу прізвище, яке вона змінила під час державної реєстрації вказаного шлюбу, що розривається - " [PERSON] ". Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] до [PERSON] існує лише формально, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, судовий збір стягується із відповідача. Судом також встановлено, що при подачі позовної заяви до суду, позивачем згідно квитанції від 30.03.2020 року сплачено судовий збір в сумі 840,80 грн. (а.с.3). Так як, суд, задовольняє позов повністю, судові витрати у справі складають 840,80 грн. судового збору та у відповідності до положень ст. ст. 133, 141ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному розмірі. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 113, 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved