Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

покликаючись на непогашення відповідачем заборгованості, представник позивача-начальник В.Мельник у поданій до Рівненського міського суду Рівненської області 27 жовтня 2020 року просить стягнути з неї суму надміру виплачених коштів в розмірі 19 272 грн. 03 коп. Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської областівід 11 листопада 2020 року справа направлена за підсудністю для розглдяу до рівненського районного суду Рівненської області і 15 грудня 2020 року отримана мною. Вказаний представник позивача у поданій до суду заяві позов підтримує повністю. Відповідач до суду не з`явилась, відзиву на позов не подала. У поданій до суду заяві вказаний представник позивача просить справу слухати у їх відсутність, не заперечує проти заочного розгляду справи. Зважаючи на те, що учасників справи відповідно до ст.ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи, їх явку не визнано обов`язковою, враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторони, дійшов висновку про можливість розглянути справу у їх відсутність в порядку заочного розгляду та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків. Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Як встановлено судом, відповідно до поданої заяви від 26 вересня 2017 року відповідачу призначена субсидія на житлово-комунальні послуги за період з 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року за адресою: [ADDRESS] . У декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії у розділі ІІІ «Інформація про витрати на придбання майна, товарів або послуг на суму, що перевищує 50 тисяч гривень, які здійснені протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії» відповідачем [PERSON] вказано, що покупок, які перевищують суму 50 тисяч гривень, не було. Однак, перевіркою, проведеною працівниками управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради встановлено, що син відповідача [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) здійснив купівлю транспортного засобу, а саме автомобіля Renault Megane, 2011 року випуску, вартістю 115 273,00 грн. (дана інформація підтверджується реєстраційною карткою Територіального сервісного центру МВС у Рівненській області). Листом № 08-4520 від 19 серпня 2019 року відповідачу повідомлено про виявлене порушення та запропоновано у місячний термін внести на рахунок Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Рівненської міської ради суму надміру виплаченої субсидії в розмірі 19 272 грн. 03 коп. До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Відповідно до п.13 положення "Про спрощення порядку надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 року №848 громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи - за фактичним місцем проживання), зокрема, заяву про призначення житлової субсидії за формою, встановленою Мінсоцполітики та декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики. Відповідно до п.9 Положення житлова субсидія розраховується на всіх членів домогосподарства. До складу домогосподарства включаються всі особи, що зареєстровані в житловому приміщенні (будинку), на яких розраховуються соціальні норми житла та соціальні нормативи житлово-комунального обслуговування і доходи яких враховуються під час призначення житлової субсидії. Відповідно до п.6 Положення житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства протягом 12 місяців перед зверненням за призначенням житлової субсидії, призначенням житлової субсидії без звернення здійснив купівлю або іншим законним способом набув право власності на земельну ділянку, квартиру (будинок), транспортний засіб (механізм), будівельні матеріали, інші товари довгострокового вжитку або оплатив (одноразово) будь-які послуги (крім медичних, освітніх та житлово-комунальних послуг згідно із соціальною нормою житла (в тому числі понаднормової площі житла у випадку, зазначеному у пункті 5 цього Положення) та соціальними нормативами житлово-комунального обслуговування) на суму, яка на дату купівлі, оплати, набуття права власності в інший законний спосіб перевищує 50 тис. гривень. Відповідно до п.127 Положення у разі відмови громадянина добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії питання про її примусове стягнення вирішується органом, який призначив житлову субсидію, у судовому порядку. За результатами аналізу встановлених обставин справи та вищенаведених правових норм можна дійти таких висновків. Своїм підписом на заяві про призначення житлової субсидії та декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії від 26 вересня 2017 року відповідач підтвердила, що вона усвідомлює, що у разі подання неповних чи недостовірних даних про доходи та майновий стан сума надміру нарахованих коштів підлягає поверненню. Тобто, відповідач усвідомлювала ймовірність настання наслідків у разі (приховування) неповідомлення відомостей, а отже обов`язок щодо повноти та правдивості інформації вказаної у заяві та декларації покладається на заявника. Таким чином, декларування відповідачем неповної та недостовірної інформації призвело до надмірного нарахування житлової субсидії за період з 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2018 року на суму19 272 грн. 03 коп., що підтверджується розрахунком, який являється допустимим доказом у справі. Відповідач не надав суду жодного належного доказу, що спростовують наявність заборгованості та не спростував подані позивачем розрахунки надміру виплаченої суми житлової субсидії. Об`єктивних і переконливих доказів, які спростовували би вимоги позивача, відповідач не надав, а судом їх здобуто не було, що вказує на обґрунтованість позову. Отже, позов підставний і підлягає до задоволення по суті. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved