Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Прилуцької міської ради про визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований в [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12 грудня 2012 року та витягом про державну реєстрацію прав від 12.12.2012 року. Станом на сьогоднішній день в належному їй житловому будинку зареєстровані колишня дружина сина позивачки [PERSON] та її донька [PERSON] 09 липня 2013 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду шлюб між сином позивачки [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано З вересня 2013 року відповідачка та її донька не проживають за даною адресою, а проживають в [ADDRESS], а тому оскільки остання разом із донькою тривалий час без поважних причин не проживає в вище зазначеному житловому будинку, позивачка і просить суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з"явилися з невідомих для суду причин, хоча про час і місце судового засідання були повідомлені завчасно, а також не надали заперечень щодо суті позову і не повідомили про поважність причин неявки в судове засідання. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Прилуцької міської ради в судове засідання не з»явився, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв"язку з цим, суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Судом достовірно встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON], що підтверджується копією свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про державну реєстрацію прав. Згідно копії домової книги для прописки громадян, що проживають в житловому будинку [ADDRESS] вбачається, що [PERSON], [PERSON] значаться зареєстрованими в даному житловому будинку. Згідно копії акту обстеження факту проживання комісії Дідовецької сільської ради № 40 від 20 січня 2017 року вбачається, що в житловому будинку [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], але дійсно фактично не проживає з вересня місяця 2013 року. На даний час вона проживає в [ADDRESS].(а.с.13) Згідно ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 6 ЖК України визначено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян. Згідно ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтею 382 ЦК України визначено, що квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Згідно положень ч.1 ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Відповідно до ст.163 ЖК у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Стаття 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, оцінюючи у сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає достовірно встановленим, що [PERSON] та її донька [PERSON] не проживають в вищезазначеному житловому будинку з вересня 2013 року, а тому позов про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтований та підлягає задоволенню оскільки відповідачі перешкоджають позивачці у здійсненні нею права користування та розпорядження майном. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Беручи до уваги вищевикладене, суд прийшов до висновку, що слід стягнути з [PERSON] на користь держави судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved