Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-22 00:00:00

Позивач просить суд визнати його власником 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті його дядька [PERSON], який помер [INFO] року. У судове засідання позивач не з'явився, подавши письмову заяву, в якій просить суд розгляд справи здійснювати за його відсутності, на задоволенні позову настоює. Представник відповідача Вузлівської сільської ради Радехівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду письмову заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася повторно, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. За викладених умов, відповідно до ч.4 ст.174, ч.2 ст.197 ЦПК України, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі сторін та без фіксування судового засідання технічним засобом на підставі наявних в справі доказів. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 11.09.2006 року Вузлівською сільською радою Радехівського району Львівської області вбачається, що [INFO] року у віці 71 рік помер дядько позивача [PERSON], з приводу чого в книзі реєстрації смертей здійснено актовий запис за №38. Після смерті [PERSON], залишилось спадкове майно,яке крім іншого, складалося із житлового будинку [ADDRESS] Перед смертю, 14 квітня 2006 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений Вузлівською сільською Радою Радехівського району Львівської області, зареєстрований в реєстрі за № 120, за яким все своє майно заповів позивачу. Свідоцтво про право власності на будівлі від 15 вересня 1988 року зареєстроване за колгоспним двором, головою якого був [PERSON] і записано в реєстрову книгу під № 32. В даному свідоцтві про право власності не визначені частки членів колгоспного двору, тобто кожного із співвласників. З довідки Вузлівської сільської Ради №892 від 12.05.2016 року вбачається, що станом на 01.07.1990 року будинковолодіння [ADDRESS] належало на праві спільної сумісної власності двом співвласникам: [PERSON] та його дружині [PERSON]. Після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, відкрилася спадщина. Радехівська державна нотаріальна контора відмовилася видати позивачу свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON], зсилаючись на те, що не виділена його частка в будинковолодінні. Його дружина [PERSON], яка на цей час ще проживала у будинковолодінні у передбачений законом 6-ти місячний строк у відповідності до ст.І241 ЦК України відмовилася від обов'язкової частки в спадщині після смерті чоловіка. [INFO] року [PERSON] померла. Спадкоємцем після її смерті є сестра [PERSON], Крім того, позивач маючи намір оформити свої спадкові права після смерті [PERSON], звернувся у виконком Вузлівськорї сільської Ради із заявою про розподіл часток між членами бувшого колгоспного двору [PERSON] та [PERSON] 20 лютого 2007 року виконавчий комітет Вузлівської сільської Ради виніс рішення №23 про оформлення права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] на ім'я [PERSON]. Проте, свідоцтво про право власності на 1/2 будинковолодіння не було оформлено. [INFO] року [PERSON] померла, спадкоємницею після її смерті є сестра [PERSON] Вважаючи, що дружина дядька є його тіткою, позивач звернувся в суд із заявою про продовження строку на прийняття спадщини. 20 червня 2012 року рішенням Радехівського районного суду заяву [PERSON] було задоволено і визначено йому додатковий строк терміном в 3 місяці для прийняття спадщини після смерті тітки [PERSON], яка померла [INFO] року. Однак Радехівська державна нотаріальна контора відмовилася оформити спадкову справу після смерті [PERSON], зсилаючись на те, що дружина дядька не є його тіткою. На основну частину спадкового майна після смерті дядька [PERSON] видані свідоцтво про право власності. Відносно видачі свідоцтва про право на спадщину на будинковолодіння [ADDRESS] позивачу відмовлено, зсилаючись на те, що не визначена частка в будинковолодінні дядька [PERSON] Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних міркувань. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (у редакції Закону України від 11.02.2010 № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 04.07.2012 № 5037-VI; далі - Закон) державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703. До передбачених ст.19 Закону підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про визнання права власності на нерухоме майно, якщо таке рішення набрало чинності, є правовстановлюючим документом, на підставі якого має проводитися реєстрація права власності на нерухоме майно. Станом на сьогоднішній день позивач розпорядитися будинком (тобто оформити спадщину) не може, оскільки будинок та господарські будівлі належать на праві власності колгоспному двору, голова якого помер. Перевести двір до іншої категорії з визнанням за позивачем права приватної власності на будинок як за громадянином України немає можливості. До кінця 2012 року питання переведення колгоспного двору до категорії двору, що належить громадянину, з видачею свідоцтва про право власності на будинок, вирішувалося органами місцевого самоврядування, а Бюро технічної інвентаризації виготовляло документи про право власності і реєструвало будинок за громадянином. Одержати документи на житловий будинок, як на об'єкт права приватної власності позивач не може через зміну порядку державної реєстрації нерухомого майна. Пунктом 2 ст.370 ЦК України передбачено, що в разі виділення частки з майна, що є в спільній сумісній власності, частки є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з вищенаведеними обставинами, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПКУ звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Враховуючи вище наведене, суд вважає, що є всі правові підстави для задоволення позову та визнання позивача власником 1/2 частини будинковолодіння [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті його дядька [PERSON], який помер [INFO] року. Тому,

Outcome: approved