Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Представник позивача Іванової Л.І. 30.09.2019 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позові зазначає, що сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачем. 30.05.2011 р. рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 400 грн. на кожну дитину, починаючи з 05.04.2011 р. до їх повноліття. На цей час вказана сума є неактуальною, оскільки прожитковий мінімум дитини в 2018 р. був змінений, а сума, яку повинен сплачувати відповідач є меншою, ніж прожитковий мінумум для дитини відповідного віку. Діти знаходяться на утриманні позивача, відповідач не приймає ніякої участі у їх матеріальному забезпеченні, у вихованні, розвитку, не цікавиться здоров`ям та здобутками. [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, жодних перешкод у спілкуванні з дітьми позивач не чинила. Посилаючись на те, що відповідач систематично свідомо нехтує батьківськими обов"язками по відношенню до дітей, та на ст..ст.150, 155, 164, 181, 183 СК України, за позовом [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки та сина - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а також змінити розмір аліментів на неповнолітніх дітей з 400 грн. на кожну дитину на 1/3 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дітей. Ухвалою від 08.01.2020 р. відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.02.2020 р. 06.02.2020 р. закрито підготовче провадження і призначено судове засідання на 13.03.2020 р. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Розгляд справи за відсутності учасника справи узгоджується з положеннями ч.3 ст.211 ЦПК України. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце його проведення повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подавав. В матеріалах справи наявна копія нотаріально посвідченої заяви [PERSON] , згідно змісту якої відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с.21). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому порядку, направив до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей. На підставі ч.3 ст.211 ЦПК України, розгляд справи було проведено за відсутності відповідача та представника третьої особи. В силу ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача, суд вважає, що заявлений позов обґрунтований, законний і підлягає задоволенню, виходячи з наступних встановлених судом фактичних обставин і відповідних їм правовідносин: Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, схваленої резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Ст.150 СК України передбачено обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч.ч.2 та 4 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька. За змістом пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування всіх обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджено наданими свідоцтвами про народження (а.с.16,17). Батько не виконує покладених на нього законом батьківських обов`язків по вихованню, утриманню, фізичному та духовному розвитку дітей. Обставини зазначені позивачем в позові підтверджені дослідженими судом письмовими доказами (а.с.22-23, 24) та не заперечуються відповідачем, про що свідчить його нотаріально посвідчена заява про згоду на позбавлення батьківських прав (а.с.21). Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] (а.с.57). Враховуючи, що викладені в позовній заяві твердження позивача в процесі розгляду знайшли своє підтвердження, тривалий період свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов"язками та інтереси неповнолітніх дітей, суд задовольняє позовні вимоги про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, суд виходив з наступного. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 20.02.2013 р. у справі № 2-1612/11 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , аліменти в розмірі 400 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття (а.с.26-27). Відповідно до ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 2037-VIII. У Постанові від 05 лютого 2014 року по справі 6-143цс13 Верховний Суд України висловив правову позицію що при розгляді позовів про зміну розмірів аліментів (зміну способу стягнення аліментів) застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема ст. 182 СК України. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3 ст.181 СК України). Згідно ст.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналіз наведених вище положень діючого законодавства свідчить, що позивач має право на зміну способу стягнення аліментів. З наведеного вище суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на утримання дітей у розмірі 1\\3 частки від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 768,40 грн. Оскільки [PERSON] , як одержувач аліментів, від сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції звільнена (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), відтак, відповідно до положень ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір в сумі 768,40 грн. за подання позовної заяви підлягає стягненню зі [PERSON] до спеціального фонду Державного бюджету України.

Outcome: approved