Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з цим позовом, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі від якого мають доньку - [PERSON], [INFO]. Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Cторони з листопада 2014 року проживають окремо, дитина мешкає з позивачкою. Відповідач допомоги на утримання дитини добровільно не надає, тому позивачка просить стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення ними повноліття. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи сповіщений. Дослідивши докази, перевіривши матеріали справи суд вважає, що вимоги позивачки підлягають задоволенню з тих підстав, що з 20 серпня 2011 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Заочним рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 15 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Гуляйпільської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, актовий запис №20, і зобов`язаний їй надавати допомогу. На даний час дитина знаходиться на повному утриманні позивачки. Відповідач з моменту припинення сімейних стосунків матеріальну допомоги не надає. Батьки несуть рівні аліментні обов'язки щодо утримання дитини, незалежно від того чи перебувають вони у шлюбі, з цього випливає, що виплачувані одним з батьків аліменти мають складати лише половину суми, що має витрачатись на утримання дитини. Оскільки, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її права на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в України. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенцією про права дитини, ст. 52 Конституції України зазначено, що усі діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Обов'язковість батьків утримувати дітей до їх повноліття передбачена ст.51 Конституції України, де зазначено, що сім'я, дитинство, материнство охороняються державою. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 1 ст. 183 СК України встановлює, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України п. 23 постанови № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. У п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи вище викладене, приймаючи до уваги, що відповідач, як батько дитини повинен піклуватися про неї, утримувати її, однак, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивачки. Відповідно до ст.ст. 79 та 217 ЦПК України суд покладає на відповідача обов`язок по сплаті судових витрат і обумовлює допущення рішення суду до негайного виконання.

Outcome: approved