Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

У березні 2021 року позивач - [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в обґрунтування якої зазначила, що [INFO] померла її племінниця - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина на 40/100 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . На випадок своєї смерті [PERSON] заповіту не залишила, спадкоємців першої черги за законом немає. Спадкоємицею третьої черги за законом є позивач, як рідна тітка спадкодавця, яка спадщину прийняла, вступивши фактично в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживала разом із спадкодавицем без реєстрації, на час відкриття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , так як у встановлений законом строк нею не було подано заяви про прийняття спадщини, а також документів, які б підтверджували факт прийняття спадщини, тобто факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на момент смерті останнього. На підставі вищевикладеного, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд: - встановити факт її постійного проживання разом зі спадкодавцем - [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на 40/100 (сорок сотих) частин житлового будинку [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її племінниці - [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, її представник [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник відповідача - Миколаївської міської ради в судове засідання не з`явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, будь яких заяв до суду не надав, причина його неявки суду не відома. Враховуючи те, що від представника відповідача заперечення та заява про розгляд справи у його відсутність не надходила, то суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши і оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що [INFO] в м. Миколаєві померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.12). Після її смерті відкрилась спадщина на 40/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , які належали спадкодавиці на підставі договору дарування частки житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Ягужинською К.Т. 29 лютого 2008 року за реєстровим №689, зареєстрованого в КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 20 березня 2008 року, реєстраційний номер 21079442, номер запису 768, в книзі 3 (а.с.26-27). Спадкодавець [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею, без реєстрації місця проживання, однією сім`єю, проживала позивач [PERSON] , що підтверджується актом про проживання (а.с.16). Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна (ч.1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Матеріали справи містять заяви батьків спадкодавиці [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] , посвідчені тимчасово виконуючим обов`язки нотаріуса м. Самари Самарської області Ніколаєвой Г.Ю. - Потякіною Д.Д., зареєстровані в реєстрі № 63/81-н/63-2021-1-1344, № 63/81-н/63-2021-1-1343, про те, що їм відомо про спадщину, яка відкрилась після смерті їх дочки [PERSON] , вони фактично в управління та володіння спадковим майном не вступали та не мають наміру звертатись до суду з приводу надання додаткового строку для прийняття спадщини. Виходячи з наведеної норми закону, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємицем третьої черги за законом відповідно до положення ст. 1263 ЦК України. При зверненні позивача до державного нотаріуса Першої миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області на предмет оформлення спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її племінниці [PERSON] , нотаріусом було роз`яснено, що [PERSON] не надано доказів про постійне проживання її зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і вона вважається такою, що не прийняла спадщину, відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України, їй необхідно звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, оскільки позивач не була зареєстрована з спадкодавцею за однією адресою. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Разом з тим, аналізуючи норми статей 1263, 1258 ЦК України, які зазначають, що у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця; спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу, суд виходить з того, що позивач [PERSON] є рідною тіткою спадкодавиці і має право на спадкування за законом, відповідно до ст. 1263 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У відповідності до ч. 4 ст. 3 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на положення наведеної норми Закону, Верховний Суд у справі № 404/2163/16-ц від 04.07.2018 року виклав свою позицію, згідно якої: відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, вказавши, що відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця не є доказом того, що він не проживав із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на час його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі № 633/344/16-ц. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, аналізуючи надані позивачем докази, приймаючи до уваги їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, та беручи до уваги ту обставину, що позивач позбавлений можливості у досудовому порядку вирішити заявлене питання, а встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має для позивача юридичне значення і необхідне для оформлення права на спадкове майно, тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню. Доказів, які спростовують висновки суду, судовим розглядом не здобуто.

Outcome: approved