Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

У жовтні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною та встановлення над нею опіки. Свої вимоги [PERSON] мотивували тим, що її мати [PERSON] за станом здоров'я не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 10 грудня 2015 року у задоволенні заяви [PERSON] відмовлено. Не погоджуючись з рішенням суду [PERSON] звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, суд неповно з'ясував фактичні обставини справи, не надав відповідної правової оцінки наявним в матеріалах справи доказам, зазначає, що її мати [PERSON] була освідчена Чернігівською спеціалізованою міжрайонною психоневрологічною МСЕК, яка і встановила їй зазначений діагноз, та визначила, що проживати матір може в інтернаті психоневрологічного типу, так як потребує стороннього догляду. Апелянт зазначає, що 29 жовтня 2015 року судом була винесена ухвала про призначення судово-психіатричної експертизи. Зазначеною ухвалою її зобов'язано доставити [PERSON] до Чернігівської обласної судово-психіатричної експертної комісії, яка в теперішній час знаходиться у Любецькому психоневрологічному інтернаті. У зв'язку з тим, що Любецький психоневрологічний інтернат є закладом закритого типу, вона не має можливості з власної волі доставити матір на експертизу. Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного. Відповідно до п.6 ч.1 статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відмовляючи у задоволенні заяви [PERSON] про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, суд першої інстанції послався на те, що судом з метою визначення психічного стану [PERSON] була призначена експертиза та зобов'язано заявницю доставити матір до судово-експертної комісії, однак ухвала суду залишилась не виконаною, у зв'язку з неявкою підекспертної на засідання комісії. Проте до такого висновку суд дійшов в порушення ст. ст. 213, 214 ЦПК України. Приписами ч.1 ст. 235 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Наведені повноваження суду полягають у тому, що він сприяє особам у витребуванні доказів, а у певних категоріях справ, до яких відноситься і дана справа, має витребовувати докази за власною ініціативою, призначати судово-психіатричну експертизу, вживати інших заходів для всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. Виходячи з положень ч. 3 наведеної процесуальної норми, у справах окремого провадження відсутній принцип змагальності, відтак повноваження по збиранню доказів лежать на судові. По справі встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON] і вказані особи проживають окремо. Відповідно до витягу з наказу № 115-П від 11.12.2012 року згідно путівки № 178 Головного управління праці та соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації [PERSON] було зараховано на повне матеріальне забезпечення та подальше проживання до Любецького психоневрологічного інтернату. Звертаючись до суду із заявою про визнання [PERSON] недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуна, [PERSON] посилалась на те, що її мати захворіла на тяжку хворобу - шизофренія, параноїчний тип, емоційно-вольовий дефект. У своїй заяві [PERSON] вказувала, що внаслідок стану свого здоров'я її мати не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 145 ЦПК України призначення експертизи є обов'язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Ухвалою апеляційного суду від 10.02.2016 р. у справі було призначено судово-психіатричну експертизу на предмет визначення здатності [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 139 від 25.02.2016 р., який виконано КЛПЗ «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» Судово-психіатричний експертний підрозділ, м. Чернігів, у [PERSON] [INFO] має місце стійкий психічний розлад у вигляді резидуальної шизофренії (F 20.5 - за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10 перегляду), у зв'язку з чим вона позбавлена здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З висновку вбачається, що з 11.12.2013 року [PERSON] являється підопічною Любецького психоневрологічного будинку-інтернату, з діагнозом «Шизофренія пароноїдна». В інтернаті іноді поводить себе неправильно, конфліктує з підопічними і персоналом, розмовляє без співрозмовника, здійснює безглузді вчинки, у зв'язку з чим декілька разів направлялась на лікування в КЛПЗ „Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня", після лікування виписувалась в ремісії, з кінцевим діагнозом: «Резидуальна шизофренія з вираженим емоційно-вольовим порушенням». Отже, в порядку ст. 147 ЦПК України апеляційний суд розцінює як достовірний доказ по справі висновок судово-психіатричної експертизи. Таким чином, оскільки судом встановлено, що наявні у [PERSON] розлади психічної діяльності на даний час істотно впливають на здатність останньої усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому відповідно до ст.ст. 39, 40 ЦК України, приписів ч. 3 ст. 235 ЦПК України апеляційний суд приходить до висновку про необхідність визнання недієздатною [PERSON], з моменту набрання законної сили рішення суду, тобто, з 07.04.2016 року. [PERSON] надано до суду позитивну характеристику за місцем її роботи, рішення Саксаганської районної у місті Кривий Ріг ради від 16.03.2016 року за №135 „Про можливість призначення [PERSON] опікуном над [PERSON].", прийнятого на підставі подання опікунської ради виконавчого комітету у місті ради, а тому на підставі ст. 58, 60 ЦК України, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви та встановлення над [PERSON] опіки і призначення над нею опікуном [PERSON], яка мешкає у м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області.

Outcome: approved