Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що 14 червня 1998 року вони з відповідачем уклали шлюб. Від цього шлюбу мають неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO]; сина - [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок того, що в них з відповідачем різні погляди на життя, шлюбні відносини та методи виховання дітей. Сторони мешкають окремо. Наймолодша дитина [PERSON] мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка прийшла до висновку, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу не можливе і наполягає на розірванні шлюбу. Також, позивачка вказує, що з відповідачем виник спір про місце проживання наймолодшої дитини [PERSON] у звязку з чим позивачка звернулася до органу опіки та піклування в результаті чого отримала висновок згідно якого визнано доцільним проживання дитини [PERSON] разом з позивачкою та просила суд визначити місце проживання дитини [PERSON] з позивачкою. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. Представник третьої особи Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, як органу опіки та піклування позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Судом було визнано не доцільним заслуховування думки дитини [PERSON] у зв'язку з тим, що на думку суду, малолітня [PERSON] за станом свого здоров'я, віку та розвитку не зможе оцінювати ситуацію та висловити думку щодо визначення її місця проживання. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши в сукупності письмові докази, надані сторонами, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, суд приймає визнання відповідачем позову та вважає, що позов [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з припиненням шлюбу між подружжям, щодо рівності прав та обовязків матері та батька щодо дитини і при вирішенні спору, що виник між сторонами у справі слід керуватися Сімейним кодексом України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Зі свідоцтва про шлюб вбачається, що 14 червня 1998 року Новокапланською сільською радою Арцизького району Одеської області зареєстровано шлюб між сторонами, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 03 (а.с. 6). Шлюб у відповідачки перший, у відповідача другий. Сторони мають трьох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7, 8, 9). Як вбачається з довідок № 511 від 04.08.2014р., виданої Новокапланською сільською радою Арцизького району Одеської області, № 262 від 05.11.2014р., виданої Відділом освіти Арцизької райдержадміністрації Одеської області [PERSON], позивачка по справі, працює на посаді медсестри в ДДУ «Струмок» та її дохід за період з січня по червень 2014 року становить 12774,08 грн. та з вересня по жовтень 2014 року становить 2907,86 грн. (а.с. 10, 47). За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно, що підтверджено відповідною характеристикою (а.с. 12). Згідно довідки про склад сімї № 510 від 04.08.2014р., виданої Новокапланською сільською радою Арцизького району Одеської області до складу сімї [PERSON] входять діти сторін по справі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 13). [PERSON], відповідач по справі, за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 11, 14). Відповідно до довідки про середню заробітну плату № 05/11-1 від 05.11.2014р., виданої ПП «Айсберг Прайм» дохід [PERSON] з січня по жовтень 2014 року становить 27200,00 грн. (а.с. 39). З довідки № 622 від 20.10.2014р., виданої виконавчим комітетом Новокапланської сільської ради Арцизького району Одеської області вбачається, що [PERSON] має земельну ділянку (пай) площею 12,98 га на території Новокапланської сільської ради Арцизького району Одеської області, яку він самостійно обробляє та має підсобне господарство (а.с. 40). [PERSON] не перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Арцизької районної державної адміністрації Одеської області, що підтверджується довідкою № 3304 від 22.12.2014р. (а.с. 46). Арцизькою районною державною адміністрацією Одеської області як органом опіки та піклування надано висновок від 02 вересня 2014 року № 01-34/2060 згідно якого визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], визнано доцільним з батьком з матірю [PERSON] за адресою: с.Теплиця Арцизького району Одеської області, вул.Радянська, буд. № 173 (а.с. 21). Відповідно до ч. ч. 3, 4, ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. У відповідності до ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, коли буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що шлюб носить формальний характер. Сторони фактично припинили подружні стосунки, відносини не підтримують, спільно не проживають. Суперечки матеріального характеру, майнових претензій один до одного в них немає, спору про поділ майна, що є спільною власністю, немає. За таких обставин суд вважає, що сімя розпалася, подальше спільне проживання сторін і збереження їхньої родини неможливо, родина розпалася остаточно й шлюб між ними варто розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається зі свідоцтва про укладення шлюбу у звязку з реєстрацією шлюбу позивачка змінила прізвище, у якої до шлюбу було прізвище «Анисько». Позивачка не виявила бажання, після припинення шлюбу змінити своє наявне прізвище на дошлюбне, про що зазначила в позовній заяві та заявила в судовому засіданні у зв'язку з чим суд не вбачає підстав після припинення шлюбу між сторонами змінювати прізвище позивачці. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд також вважає за необхідне розяснити, що згідно абз. 2 ч. 2 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 19 Конвенції про права дитини держави учасниці зобов'язані вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Згідно ст. 141 СК України батько, мати мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони в шлюбі між собою. Ст. 151 СК України передбачає право батьків на виховання дитини, право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції по права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Згідно Декларації прав дитини від 20.11.1959р. (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної асамблеї ООН) малолітня дитина не повинна, крім тих випадків коли є виключені обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Ця норма є загальною. За змістом ст. ст. 3, 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.\~\~ Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) \~\~у своєму рішенні від 18.12.2008 наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Також Європейський суд з прав людини зазначив, що руйнування родинних звязків означає відсікання дитини від її коріння й може бути виправдане лише за виняткових обставин. Закон України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей. Отже, виходячи з наведеного, враховуючи обставини справи, суд погоджується з висновком Арцизької районної державної адміністрації Одеської області як органу опіки та піклування, який вирішив доцільним визначення місця проживання малолітньої [PERSON], 09 серпня 2012 року, з матірю - [PERSON], позивачкою по справі. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні були встановлені усі підстави, які надають суду прийти до однозначного висновку щодо задоволення позову [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved