Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] та просив суд постановити рішення, яким в рахунок погашення заборгованості яка станом на 23.01.2014 р. складає 112702, 15 доларів США, що за курсом НБУ становить 9008282 грн. 28 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки що належить [PERSON], а саме трикімнатну квартиру [ADDRESS] шляхом застосування процедури продаж, встановленої ст.38 ЗУ «Про іпотеку» та надати право ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції на продаж будь-якій особі покупцеві за ціною встановленою на підставі оцінки суб»єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна та надати право ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції на проведення усіх дій пов»язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення оригіналів, дублікатів, копій правовстановлюючих документів та технічної документації. В обґрунтування заявлених позовних вимог вказуючи на те, що 28.04.2006 року між АППБ «Аваль» назву якого змінено на ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1179/74/546 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 98600,00 доларів США на строк до 28 квітня 2026 р. зі сплатою 13,25% річних. Позивач свої зобов»язання виконав за кредитним договором, даний факт підтверджується заявою на видачу готівки № ІРТ / 680-267 від 28.04.2006 р. За порушення строків повернення суми кредиту та процентів за користування кредитом, передбачених положеннями кредитного договору позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. 28 квітня 2006 р. з метою забезпечення виконання зобов»язань за даним кредитним договором було укладено договір іпотеки майнових прав, відповідно до умов договору іпотеки, 24 червня 2009 р. укладено договір про внесення змін та доповнень до договору іпотеки майнових прав між банком та відповідачем, предметом іпотеки за вказаним договором іпотеки є трикімнатна квартира [ADDRESS] яка належить іпотекодавцю відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.09.2008 р. Позичальник починаючи з вересня 2008 р. не виконує належним чином зобов»язання за договором, не сплачує відсотки у розмірах та строках передбачених договором. Загальна сума заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/546 від 28.04.2006 р. станом на 23.01.2014 р. складає 112702,15 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 900828 грн. 28 коп. з них: 67786,95 доларів США що за курсом НБУ становить 541821 грн. 09 коп. заборгованості за кредитом, 12744,30 доларів США що еквівалентно за курсом НБУ 101865,19 грн. заборгованості за відсотками, 32170,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 257142 грн. В зв'язку з чим позивач просить звернути стягнення на нерухоме майно, квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на ст..ст. 7,11,12,33,35,38,39 ЗУ «Про іпотеку» та ст..ст. 15,16,553,554, 257, 258, 259, 526,530,611,625,1050,1054 ЦК України просили заявлені позовні вимоги задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з підстав викладених в позовній заяві просив позов задовольнити, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач у судове засіданя не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у свою відсутність до суду не направив. Суд, з урахуванням думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача та третьої особи, вважає можливим розглядати справу у їх відсутність на підставі ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 28.04.2006 року між АППБ «Аваль» назву якого змінено на ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», назву якого змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/1179/74/546 відповідно до умов якого кредитор надав позичальнику кредит в сумі 98600,00 доларів США на строк до 28 квітня 2026 р. зі сплатою 13,25% річних. Позивач свої зобов»язання виконав за кредитним договором, даний факт підтверджується заявою на видачу готівки № ІРТ / 680-267 від 28.04.2006 р.( а.с. 12-14,) також додаток до кредитного договору від 28.04.2006 р. ( а.с. 15-19). Також встановлено, що до вказаного вище кредитного договору було укладено додаткові угоди до вказаного кредитного договору від: - 28.04.2006 року № 014/1179/74/546 ( а.с.20) З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 28.04.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір іпотеки №014/1179/74/546, відповідно до якого [PERSON] передав в іпотеку позивачу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: квартиру, що знаходиться за адресою квартира [ADDRESS]. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 623070 грн. (а.с.22-23). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, що підтверджується заявою на видачу готівки (а.с.21), однак, відповідачем після отримання кредитних коштів не виконано зобов'язань, визначених кредитним договором, порушено умови щодо погашення кредиту та нарахованих відсотків за його користування. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно вимог пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договору банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 11.02.2014 року позивачем була направлена відповідачу вимога за № 114-17-2-00/16 погасити прострочену заборгованість на протязі 60 днів, а у разі, якщо відповідач не погасить наявну заборгованість, позивач розпочне звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с.27, 28). Проте, відповідачем не виконано умови кредитного договору, наявну заборгованість не погашено. Вимогу позивача щодо погашення заборгованості відповідач залишили без уваги. Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором № 014/1179/74/546 від 28.04.2006 р. станом на 23.01.2014 р. складає 112702,15 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ 900828 грн. 28 коп. з них: 67786,95 доларів США що за курсом НБУ становить 541821 грн. 09 коп. заборгованості за кредитом, 12744,30 доларів США що еквівалентно за курсом НБУ 101865,19 грн. заборгованості за відсотками, 32170,90 доларів США, що за курсом НБУ становить 257142 грн. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частки позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до п. 9.1 кредитного договору за прострочення виконання будь-яких грошових зобов'язань за цим Договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від простроченої до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобов'язання мало бути виконаним і по день виконання Позичальником простроченого зобов'язання включно. Положеннями ч. 1 ст. 575 та ст. 589 ЦК України регламентовано, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави, заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя. Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Відповідно до п.1.3 договору іпотеки заставна вартість предмета іпотеки складає 623070 грн. Також, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). Таким чином, оскільки в судовому засідання встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, то відповідач має відповідати за задоволення вимоги іпотекодержателя нерухомим майном, що є предметом іпотеки так як відповідно до ст. 23 ЗУ «Про іпотеку» іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартира, що знаходиться за адресою [ADDRESS]. підлягають задоволенню. Відповідно до п. 42 зазначеної вище Постанови Пленуму резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Частиною 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Постановою від 30 березня 2012 року за №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вимога про дострокове виконання кредитного договору навіть у разі належного його виконання, а якщо вимогу не буде задоволено - право звернення стягнення на предмет застави/іпотеки може бути заявлено заставодержателем лише в чітко визначених законом або договором випадках, наприклад при передачі заставодавцем/іпотекодавцем предмета застави/іпотеки іншій особі без згоди заставодержателя, якщо одержання такої згоди було необхідним (частина друга статті 586, пункт 2 частини другої статті 592 ЦК); порушення обов'язків, установлених іпотечним договором (частина перша статті 12 Закону України "Про іпотеку"); порушення споживачем умов договору про надання споживчого кредиту (частина десята ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів»). Крім того, у відповідності до положень ст. 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 509, 525, 526, 530, 549, 575, 589, 624, 625, 629,1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 23, 33, 37, 38, 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку», з урахуванням п.9, 41, 42 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»та

Outcome: approved