Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

У березні 2021 року позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що 20.02.2014 року між ПАТ «Дельта банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» та [PERSON] укладено кредитний договір №001-25500-200214 з кредитною лінією 20000 грн. на строк 364 календарних днів. При цьому, 23.03.2021 року їй стало відомо, що постановою приватного виконавця від 17.11.2020 року відкрито виконавче провадження №63634762 з примусового виконання виконанню напису, зареєстрованого в реєстрі за № 31466, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. 08.09.2020 року щодо стягнення з неї на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» » 14 063,14 грн. Зокрема, як убачається з виконавчого напису, підставою стягнення зазначеної заборгованості є кредитний договір № 001-25500-200214 від 20.02.2014 року, укладений між [PERSON] та ПАТ «Дельтабанк» (правонаступник - ТОВ «Фінансова компанія «Аланд»). Разом з тим вважає, що вчинений виконавчий напис нотаріусом є таким, що не підлягає виконанню, виходячи з наступного. Позивака зазначає, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Однак, стягував нотаріусу таку виписку таку виписку з рахунку не надав, чим порушив встановлений порядок. Крім того, для вчинення приватним нотаріусом виконавчого напису банк повинен був надати останньому первинні документи, що підтверджують надання кредитних коштів позичальнику, а саме: списання цих коштів з рахунку банку і їх надходження на рахунок позичальника. Оскільки таких документів стягувач нотаріусу не надав, вважає, що виконавчий напис вчинено з порушенням встановленого законом порядку. Також вказував, що з матеріалів нотаріального провадження щодо вчинення спірного виконавчого напису вбачається, що при його вчиненні нотаріус не отримував первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо), а тому у нього не було підстав вважати, що розмір заборгованості боржника перед стягувачем є безспірним. Крім того, вважає, що виконавчий напис нотаріусом вчиняється виключно на нотаріально посвідчених договорах й відповідно кредитний договір до таких договорів не належить. Посилаючись на вказане, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 08.09.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., зареєстрований в реєстрі за №31466, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26.03.2021 року відкрито провадження у справі та справу призначено до підготовчого судового розгляду, а в подальшому справу призначено до судового розгляду. Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак в матеріалах цивільної справи міститься заява її представника про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив. Третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. у судове засідання не з`явився. Дослідивши матеріали цивільної справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 20.02.2014 року між ПАТ «Дельта банк», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аланд» та [PERSON] укладено кредитний договір №001-25500-200214 з кредитною лінією 20000 грн. на строк 364 календарних днів (а.с. 12). В подальшому, між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»» було укладено договір про відступлення права вимоги, у тому числі й за зобов`язаннями позивачки й відповідно товариство з 13 квітня 2018 року набуло право вимоги до [PERSON] ( а.с. 72), а за договором про відступлення права вимоги від 11 серпня 2020 року, укладеного між ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» та ТОВ «Фінансова компанія «Атлант», товариство «Атлант» набуло статусу нового кредитора за зобов`язаннями [PERSON] (а.с. 74) 26 серпня 2020 року ТОВ «Фінансова компанія «Атлант» звернулося до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. із заявою про вчинення виконавчого напису на кредитному договорі №001-25500-200214 від 20.02.2014 року, та приватним нотаріусом 08.09.2020 року вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №31466, про звернення стягнення з громадянки [PERSON] (а.с. 62). На даний час вищевказаний виконавчий напис знаходяться на виконанні у приватного виконавця Клітченко О.А. (а.с. 13-14). Зокрема, звертаючись до суду із вищевказаним позовом та оспорюючи вищевказаний виконавчий напис нотаріуса Чопюк Т.К. зазначала, що він вчинений нотаріусом у порушення норм закону, а саме нотаріусом не було встановлено факту безспірності заборгованості, яка б підтверджувалася документами, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів), тому просив суд визнати його таким, що не підлягає виконанню. Так, відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один зі способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом При цьому, положеннями статті 18 ЦК України визначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Зокрема, згідно з пунктом 1.1. вказаної Глави Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Пунктом 1.2. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Як передбачено пунктами 3.1., 3.2. Глави 16, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). Зокрема, відповідно до пункту 2-2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Пунктом 3.5. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Таким чином, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18). Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. При цьому, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Зокрема, з метою оцінки безпірності заборгованості за кредитним договором та перевірки переліку усіх документів, які надавалися стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису й відповідно для встановлення на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису існування безспірної заборгованості перед стягувачем, тобто існування заборгованості узагалі та чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчих написів, судом за клопотанням представника позивача вирішувалося питання про витребування доказів, а саме переліку документів, які надавалися стягувачем нотаріусу для вчинення виконавчого напису, перелік яких 08.06.2021 року надав нотаріус суду. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Разом з тим, дослідивши подані нотаріусом документи, які надані ТОВ «ФК «Аланд» при подачі заяви на видачу вихонавчого напису, суд приходить до висновку про відсуність підстав вважати, що на момент вчинення виконавчих написів заборгованість носила безспірний характер. Крім того, як вже вказувалося, відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Разом з тим, як вбачається із документів, наданих нотаріусу для вчинення виконавчого напису, при його вчиненні нотаріус не отримував первинних документів щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Крім того, із досліджених судом документів, що надавалися нотаріусу для вчинення виконавчого напису встановлено, що надані ТОВ «ФК «Аланд» нотаріусу документи не містили відомості про періоди нарахованої заборгованості, періоди нарахування відсотків й відповідно не містить відповідного детального розрахунку заборгованості [PERSON] перед стягувачем із зазначенням періодів та сум нарахувань. До того ж, станом на 8 вересня 2020 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин суд приходить до висновку, що для вчинення нотаріальної дії та встановлення безспірності заборгованості ТОВ «ФК «Аланд» не було надано всі необхідні документи, у тому числі підтверджуючі факт того, що на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису заборгованість за кредитним договром носила безспірний характер, а тому спірний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по зверненню до суду в розмірі 908,00 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved