Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, вказавши в позовній заяві, що 19.02.2003 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, та на даний час між ними виник спір про майно. Шлюбний договір або інші правочини про поділ майна між сторонами не укладались. У період шлюбу, а саме: з 2010 року по 2014 року між сторонами за рахунок спільних коштів було побудовано житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. На побудову будинку сторони витратили 150 000 грн. спільних коштів. Позивачці та відповідачу не вдається поділити спірне майно у позасудовому порядку, в зв'язку з чим, [PERSON] просить суд позов задовольнити. В судове засідання сторони не з'явилися, направивши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримала та просить позов задовольнити. Відповідач позов визнав в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про одруження [NUMBER] від 19 лютого 2003 року [PERSON] та [PERSON] одружились 19 лютого 2003 року, шлюб зареєстрований в виконкомі Гаврилівської сільської ради Покровського району Дніпропетровської області, актовий запис №01. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.7). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок вбачається, що [PERSON] являється власником житлового будинку [ADDRESS] (а. с. 8-12). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини та самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить їм на праві сумісної власності і у разі його поділу частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1, 2 ст.71 Сімейного кодексу України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Беручи до уваги, що житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] побудований позивачкою та відповідачем саме у період шлюбу, що випливає із матеріалів справи, суд вважає, що дане майно є спільною власністю сторін у справі, частки у котрій є рівними, оскільки іншого судом не встановлено. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved