Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-12 00:00:00

Позивач ТОВ «Фінансова Компанія «Форза» звернулося до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання договору дійсним та стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що 20.10.2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та [PERSON] було укладено в електронному вигляді договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 0001819925. Згідно договору, відповідач повинна повернути отримані кошти у встановлений договором строк, а також сплатити проценти згідно відсоткової ставки. В разі несвоєчасного виконання зобов`язань відповідач, він повинен сплатити пеню, передбачену договором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачці позику у розмірі 15150 грн. Дана сума була перерахована платіжною системою Liqpay, що підтверджується карточкою бухгалтерського рахунку № 3611 за 20.10.2018 - 03.01.2019 року на платіжну картку відповідача, зазначену ним в договорі. Зазначений договір було укладено в електронному вигляді і відповідач підписала його ідентифікатором - СМС з кодом, який зазначений в графі підпис. В подальшому, позивачем було отримано розпорядження Найкомфінпослуг № 252 від 21.02.2019 року в якому було зазначено, що при укладені вказаного договору рішення щодо прийняття пропозиції (акцепт) надається шляхом введення коду-підпису у відповідне поле на сторінці сервісу з надання онлайн позик, без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, тому вказаний договір є нікчемний. Оскільки, відповідач прийняла виконання договору, тому просить визнати його дійсним відповідно до ст. 218 ЦК України. Крім того, відповідач не повернув отримані кошти в зазначені договорі строки, в зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 44692 грн., а саме заборгованість за кредитом - 15150 грн., заборгованість по процентам, за користування кредитом - 6817.50 грн., заборгованість про простроченим процентам - 15150 грн., заборгованість за пенею - 7575 грн. тому, просив стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні посилаючись на наступне. Позивачем не надано доказів перерахування коштів відповідачці. Крім того, за зверненням відповідачки Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг зазначила, договір, згідно якого позивачем надано відповідачці фінансову послугу, укладений всупереч законодавства, а тому являється нікчемним. Відповідач зазначений договір належним чином взагалі не підписувала. Крім того, позивач не заявляє вимог про застосування наслідків нікчемного правочину, а тому підстав для задоволення позовних вимог немає і просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Суд, вислухавши сторони, дослідивши докази, надані сторонами приходить до слідуючого. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ст. 81 КПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що сторонами було укладено Договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00018109925 від 20.10.2018 року в електронному виді. У вказаному договорі відповідач надала всі свої персональні дані, зазначила номер платіжної картки для отримання ккоштів, а також підписала його ідентифікатором - СМС з кодом, який зазначений в графі підпис, а також в графі, що підтверджує акцептування договору. Договір містить всі істотні умови і відповідач підтвердила ознайомлення з ними шляхом проставляння ідентифікатора - СМС з кодом. Зі змісту оспорюваного кредитного договору вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування та інше. Згідно п. 3.1 зазначеного Договору позивач на умовах цього Договору на Правил надає клієнту грошові кошти у сумі визначеній п . 5 Договору, а клієнт в свою чергу зобов`язується повернути грошові кошти у встановлений цим Договором строк та сплатити проценти згідно відсоткової ставки за кожен день користування, визначеної п. 5.3 даного договору. В договорі зазначено про те, що відповідач надає доручення самостійно здійснювати договірне списання коштів в рахунок погашення заборгованості по Договору із банківської картки, зазначеної в п. 1.6 Договору. Списання коштів відбуватиметься у тому розмірі, який буде доступним на її банківській картці, визначеній п. 1.6 Договору та у розмірі заборгованості, визначеній Товариством, станом на дату відповідного списання. Згідно вказаного договору відповідач отримала кредит в сумі 15150 грн. на період з 20.10.2018 року по 18.11.2018 року, відсоткова ставка в день - 1.5%, реальна річна процентна ставка - 547.5 %. В разі прострочення платежу обумовлена пеня в розмірі 2.5% за кожен день прострочення сплати суми кредиту та пеня в розмірі 2.5% за кожен день прострочення сплати відсотків. Згідно графіку платежу відповідач повинна повернути через 30 днів з дня отримання кредиту 15150 грн. (сума основного боргу) та 6817.5 грн. (сума процентів). Згідно картки рахунку № [NUMBER] з 20.10.2018 року по 03.01.2019 року позивач виконав свої зобов`язання, а саме перерахував відповідачу 15150 грн. позики згідно вищевказаного договору через Приватбанк Ligpay (договір № 3145 від 16.07.2018 року) (а.с. 17 ). Згідно розрахунку по договору про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00018109925 від 20.10.2018 року видно, що відповідач взагалі не погашала отриману позику та станом на 07.03.2019 року має заборгованість в сумі 44692 грн. 50 коп. (а.с. 16). Згідно акту про правопорушення, вчинені Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» від 24.01.2019 року, спеціалістами відділу захисту прав споживачів департаменту регулювання та нагляду за фінансовими компаніями проведено перевірку діяльності ТОВ «Фінансова компанія «Форза» на ринку фінансових послуг встановлено, що ТОВ «Фінансова компанія «Форза» надало позику [PERSON] шляхом безготівкового переказу. Однак, при укладенні електронного договору ТОВ «Фінансова компанія «Форза» не отримала акцепту [PERSON] в порядку встановленому законом, а саме прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) [PERSON] . здійснено шляхом внесення отриманого коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу з надання онлайн позик ТОВ ФК «Форза», без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі. Тому, укладений між сторонами договір з порушенням законодавства не вважається укладеним в письмовій формі, а тому є нікчемним . Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Частина 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» вказує на те, що відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко розяснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці розяснення логічно повязані з нею. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно п.12 ч.1 ст. 3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі субєкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися субєктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом звязку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. В судовому засіданні встановлено, що при укладені між сторонами було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00018109925 від 20.10.2018 року з порушенням ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», а саме, прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепт) [PERSON] здійснено шляхом внесення отриманого коду-підпису у відповідне вікно на сторінці сервісу з надання онлайн позик ТОВ ФК «Форза», без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, тобто було порушено форму укладення договору. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно ст. 218 ЦК України якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Суд приймає до уваги, що відповідач надала всі свої персональні дані для отримання позики, зазначила платіжну картку для отримання коштів, внесла у відповідні вікна в договір код-підпис, фактична погодила з позивачем всі істотні умови договору, отримала кошти, не повернула їх, а використала на свої потреби. За таких обставин суд вважає, що відповідач прийняла виконання договору позики, а тому вимога про визнання договір про надання позики на умовах фінансового кредиту № 00018109925 від 20.10.2018 року, укладеного між сторонами підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику(грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Статтею 536 ЦК України передбачено, що користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Згідно наданого розрахунку станом на 07.03.2019 року за позикою на умовах фінансового кредиту, яку отримала [PERSON] виникла заборгованість в сумі 44692 грн. 50 коп., а саме заборгованість за кредитом - 15150 грн., заборгованість по процентам, за користування кредитом - 6817.50 грн., заборгованість про простроченим процентам - 15150 грн., заборгованість за пенею - 7575 грн. (а.с. ). Правильність наданих позивачем розрахунків заборгованості підтверджується умовами договору і не спростована відповідачем в установленому законом порядку. Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що відповідачка не отримувала кошти, так як даний факт підтверджується карткою рахунку [NUMBER] , з якого видно,, що відповідачу були перераховані кошти, а також матеріалами перевірки Найкомфінпослуг за зверненням відповідачки, з яких видно, що відповідачка визнає, що уклала кредитний договір з позивачем та отримала грошові кошти, однак в подальшому просить перевірити його законність щодо розміру відсотків. Відповідачем не надано доказів, а саме витягу про рух коштів по її рахунку на спростування факту отримання коштів. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором надання позики на умовах фінансового кредиту підлягають задоволенню. В силу ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути на користь позивача судові витрати, що складають в розмірі 3842 грн. 00 коп., які підтвердженні документально квитанціями про сплату судового збору (а.с. 1, 53). Підстави для негайного виконання рішення відсутні. Заходи забезпечення позову по даній цивільній справі не застосовувалися. На підставі викладеного,

Outcome: approved