Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

У березні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про припинення права власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 23.06.2009 року придбала у відповідача земельну ділянку під будівництво житлового будинку площею 0,0692 га по [ADDRESS]. На момент укладення договору купівлі-продажу вказана земельна ділянка була вільна від будь-яких забудов та споруд. Після зведення будинку та отримання позивачем Декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 25.11.2013 р., [PERSON] звернулася до реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ для реєстрації права власності на новозбудований житловий будинок, проте рішенням державного реєстратора № 10809969 від 11.02.2014 року їй в цьому було відмовлено, оскільки за цією адресою зареєстровано право власності на інший будинок за [PERSON] На момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки 23.06.2009 вона була вільна від забудови; зареєстрована за [PERSON] споруда була знищена до укладення вказаного договору. Однією із підстав припинення права власності є знищення майна. У зв'язку з чим, позивач просить суд припинити право власності [PERSON] на житловий будинок, зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач відмовилась самостійно звернутись з заявою до Реєстраційної служби про припинення права власності на знищений будинок. У судовому засіданні представники позивача [PERSON] та [PERSON] позов [PERSON] підтримали у повному обсязі та просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, письмово про причини неявки суд не повідомляла, заперечень на позовну заяву не направляла. Враховуючи викладене, та за відсутності заперечень представників позивача, суд відповідно до статей 224-226 Цивільного процесуального кодексу України вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного: Між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 23.06.2009 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0692 га, яка знаходиться по [ADDRESS]. Договір нотаріально посвідчений 23.06.2009 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстраційним № 7490. Зазначена земельна ділянка належить позивачеві [PERSON] на праві власності згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 11.09.2009 серії ЯЕ №644902 ( а.с. 6, на звороті), про що наявний запис в Поземельній книзі від 18.09.2009 року за реєстровим № 575060010437001. Укладений договір є дійсним та відповідає вимогам чинного законодавства, що підтверджено рішенням Автозаводського районного суду від 06.02.2013 року. Згідно висновку про вартість земельної ділянки від 11.06.2009, виданого фізичною особою-підприємцем [PERSON], який діяв на підставі ліценції Державного агентства земельних ресурсів України серія [NUMBER] від 22.11.2007 року та сертифікату [NUMBER], виданого Державним комітетом України по земельних ресурсах та Міжнародним інститутом бізнесу 27.12.2003, земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 692 м,2 - вільна від забудови. Позивачем побудований індивідуальний житловий будинок загальною площею 194.1 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виготовленим 04.11.2013 «Бюро технічної інвентаризації міжрегіональне». Відповідно до Декларації про готовність об'єкта до експлуатації №ПТ142133290231, зареєстрованої в Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області від 25.11.2013, закінчений будівництвом об'єкт слід вважати готовим до експлуатації. Державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції [PERSON] прийнято рішення №10809969 від 11.02.2014 про відмову у державній реєстрації права приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташованих за адресою: [ADDRESS], за суб'єктом [PERSON] Прийняте рішення мотивоване тим, що станом на 28.12.2012 року за вказаною адресою, згідно інформації з КП «МБТІ», вже зареєстровано право власності на житловий будинок, 1952 року забудови, загальною площею 48,9 м кв. за гр. [PERSON]. Згідно відповіді Автозаводської районної ради від 28.02.2014 року скласти акт про ветхість та аварійність будинку, що зареєстрований за [PERSON], та його знищення внаслідок вказаних факторів неможливо, оскільки на момент складання відповіді будинку не існує. Таким чином, судом встановлено, що обставини, викладені в позовній заяві, мають місце, а саме: на момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] вона була вільна від споруд та забудов. Відповідач [PERSON] не зверталась із заявою до реєстраційної служби про припинення права власності на будинок, внаслідок його знищення. Суд, вивчивши матеріали справи, надавши аналіз та правову оцінку доказам у їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Отже, відповідачем через невжиття заходів до державної реєстрації припинення права власності на будівлю 1952 року забудови, яка знищилась, порушується право позивача на державну реєстрацію права власності на новозбудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у разі знищення майна. Частиною 2 статті 349 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. Пунктом 5 частини 1 статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» закріплено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" з 01 січня 2013 року функції по реєстрації права власності покладені у тому числі на державного реєстратора прав на нерухоме майно органу державної реєстрації прав (Державної реєстраційної служби України). Орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням зазначених вимог Цивільного процесуального кодексу України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у сумі 243.60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved