Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

Позивачкою подано до суду позов до відповідачів про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. Вимоги мотивуються тим, що у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. В судове засідання позивачка не з'явилася, подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, просить задовольнити позовні вимоги про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. В судове засідання представник відповідача - Устинівської селищної ради в судове засідання не з"явився, подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти позовних вимог про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку. В судове засідання представник відповідача - Державного підприємства "Кіровоградський науково- дослідний та проектний інститут землеустрою не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений, заяви про розгляд справи в його відсутність чи про причини неявки не подано. В судове засідання представник відповідача - відділу Держкомзему в Устинівському районі не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений, заяви про розгляд справи в його відсутність чи про причини неявки не подано. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі рішення сесії Устинівської селищної ради від 25 грудня 2009 року за № 651 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], виданого «[PERSON]», яка проживає в [ADDRESS], 09 лютого 2010 року Устинівською селищною радою Кіровоградської області, де зазначено - земельна ділянка площею 0,1053 га, для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована: [ADDRESS]. Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, захист прав і свобод людини і громадянина. Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації, а відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час отримання земельної ділянки позивачем) таким документом був державний акт, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. Частиною 3 статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України). За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно. Згідно абз. 2 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками; про визнання недійсними угод купівлі-продажу, дарування, застави, обміну, ренти земельних ділянок, договорів довічного утримання, за якими набувачеві передаються у власність земельні ділянки, укладених із порушенням встановленого законом порядку. Державний акт на право власності на земельну ділянку (на час виникнення спірних відносин) визнається документом, що посвідчує право власності й видається на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. Визнання недійсним державного акта на право власності може мати місце у разі видання його з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Під час розгляду справи встановлено, що у Державному акті на право приватної власності на земельну ділянку зазначено, що [PERSON], проживає в [ADDRESS] та допущено помилку, що земельна ділянка площею 0,1053 га, для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташована: [ADDRESS], що підтверджується письмовими доказами. При встановлених обставинах, коли у позивачки відсутні інші способи захисту цивільних прав та інтересів щодо описки розташування земельної ділянки (номер адреси) у Державному акті на право власності на земельну ділянку, позовні вимоги про визнання недійсним Державного акта на право власності на земельну ділянку підлягають задоволенню відповідно до положень ч.3 ст.155 ЗК України, так як у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Судові витрати по справі за заявою позивачки не відшкодовуються.

Outcome: approved