Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

У вересні 2014 року позивач [PERSON] звернулася до суду з уточненим в процесі розгляду позовом до [PERSON] з вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини, обґрунтувавши свій позов тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі у період з 28.01.2011 року по 23.12.2013 року, від якого у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Зазначала, що на теперішній час відносини з відповідачем не підтримує, дитина повністю перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги не надає, угода про добровільну сплату аліментів між ними не досягнута. На підставі вищевикладеного просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1000 гривень щомісяця. Позивач [PERSON] в судовому засіданні просила суд задовольнити позов. Вказувала, що відповідач добровільно їй не допомагає утримувати дитину. Зазначала, що на теперішній час вона не працевлаштована. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації, причини неявки суду не повідомив, клопотань та заяв до суду не надав, у зв'язку з чим ухвалою суду від 31 жовтня 2014 року з урахуванням згоди позивача, суд вирішив розглянути дану справу у заочному порядку. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги (ст.11 ЦПК України) об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з наданої копії Свідоцтва про народження дитини, актовий запис № 669, серії [NUMBER], виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, відповідач є батьком [PERSON], [INFO] (а.с.3). Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України і ст. 180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу його матері, батька й (або) у твердій грошовій сумі ( ст. 181 Сімейного кодексу України). Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності до вимог ст.182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Так, суд згідно вимог ст. 182 СК України виходить з того, що відповідач є особою молодого віку, працездатним і має можливість надавати матеріальну допомогу своєму синові до досягнення ним повноліття щомісяця. Передбачених законом підстав для звільнення [PERSON] від обов'язку утримання дитини судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дитини не досягнуто. Відповідно до статті 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. На підставі вищенаведеного, суд приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Обставини, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти саме у такому розмірі, матеріали справи не містять. Крім того, суд звертає увагу, що особливістю даної категорії справи є те, що, враховуючи необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, саме платник аліментів зобов'язаний доводи перед судом наявність обставин, які б свідчили про його неспроможність сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, як вбачаться з положень Закону України "Пpo Державний бюджет на 2014 рік", розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року визначений у розмірі 1032 грн., тобто позивач, заявляючи вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1000 грн., просить суд стягувати з відповідача не більше встановленого державою мінімуму. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача задовольнити і стягувати з [PERSON] аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи від дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ч.1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць, згідно вимогам ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню. У відповідності зі статтею 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved