Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (далі ПАТ СК «ПЗУ Україна», страхова компанія) звернулося до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування в порядку суброгації витрат пов"язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 7394,13 грн. В обґрунтування вимог позивач вказує, що між ПАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Згідно умов договору страхова компанія взяла на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «Lexus», державний номерний знак [NUMBER] . 14.12.2017 року у м.Тернопіль по вул.Микулинецька відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Lexus», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.12.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ст. 124 та ст.122-4 КУпАП. Позивач виплатив потерпілому страхове відшкодування на загальну суму 7394,13 грн. На даний час суму страхового відшкодування відповідачем не погашено. Посилаючись на наведене та те, що з вини [PERSON] мало місце ДТП, місце якої останній залишив, позивач просить стягнути з відповідача в порядку суброгації витрати пов"язані з виплатою страхового відшкодування у розмірі 7394,13 грн. Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 квітня 2019 року провадження у справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. 10.06.2019 року відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву. Вказав, що під час ДТП водієм автомобіля «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] був [PERSON] . Жодних претензій щодо відшкодування шкоди в результаті ДТП він не отримував. Крім того,зазначив, що він є учасником бойових дій та згідно ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Обов`язок відшкодування шкоди покладено на Моторне (транспортне) страхове бюро України. Враховуючи вищенаведене, вважає, що підстав для відшкодування шкоди немає, а тому просив відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 26.09.2019 року, занесеною до протоколу судового засідання, до участі у справі залучено в якості третьої особи - Моторне (транспортне) страхове бюро України. 20.11.2019 року Моторне (транспортне) страхове бюро України надало письмові пояснення щодо позову. Зазначило, що в ДТП, яка мала місце 14.12.2017 року має нести відповідальність винна особа, якою є [PERSON] . У даному випадку МТСБУ відшкодовує шкоду за [PERSON] , як учасника бойових дій. Однак, станом на дату звернення з позовом до суду позивач не скористався своїм правом на відшкодування шкоди за рахунок МТСБУ. Отже, у зв`язку з наведеним МТСБУ не несе відповідальність за нанесену шкоду. У судове засіданні представник позивача не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо не повідомив суд про причини своєї неявки, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Представник МТСБУ хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Судом встановлено, що 27.10.2017 року ПАТ СК «ПЗУ Україна» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/9811860. Згідно умов договору страхова компанія взяла на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «Lexus», державний номерний знак [NUMBER] . Строк дії договору з 28.10.2017 року по 27.10.2018 року. 20.03.2017 року між ПАТ СК «ОРАНТА» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за №АК/2884567. Згідно умов договору страхова компанія взяла на себе зобов`язання відшкодувати шкоду заподіяну третім особам внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу марки «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] . Строк дії договору з 21.03.2017 року по 20.03.2018 року. 14 грудня 2017 року о 19 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 46, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Lexus», державний номерний знак [NUMBER] , був неуважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху та не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , який під керуванням водія [PERSON] рухався по вул. Микулинецька м. Тернополя попереду нього в попутному напрямку, що призвело до пошкодження транспортних засобів Lexus E5350 та BMW 520. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги п. 2.3(б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху. Окрім того, 14 грудня 2017 року о 19 год. 30 хв. в м. Тернополі по вул. Микулинецька, 46, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Lexus», державний номерний знак [NUMBER] , будучи причетним до вчинення ДТП, місце події залишив, чим порушив вимоги п. 2.10 А Правил дорожнього руху України. Відповідно до довідки про ДТП за 3017349448404755 від 21.12.2017року, виданої УПП в Тернопільській області встановлено, що 14.12.2017 року о 19 год. 30 хв. по вул.Микулинецька в м.Тернополі відбулась ДТП, зіткнення передньою частиною транспортного засобу марки «Lexus», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] із задньою центральною частиною транспортного засобу марки «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , який належить [PERSON] , під керуванням [PERSON] . Згідно акту огляду транспортного засобу від 19.12.2017 року, при огляді транспортного засобу «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] , виявлено наступні пошкодження: 1. задній бампер (тріщина, скол, подряпина, відлам пластику); 2. кронштейн бампера заднього (вм`ятина, деформація); 3. панель кузова, болотника заднього; 4. кришка багажника, з правої сторони в районі фари (деформаці, вм`ятина, подряпина). Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.12.2017 року встановлено вину [PERSON] у вчиненні правопорушень передбачених ст.124 та ст.122-4 КУпАП, зокрема за порушення правил дорожнього руху, що призвело до пошкодження транспортних засобів та за залишення місця ДТП. Вищевказана постанова набрала законної сили. Згідно страхового акту від 11.01.2018 року та розрахунку страхового відшкодування сума страхового відшкодування за пошкодження транспортного засобу [PERSON] становить 7394,13 грн. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , власником транспортного засобу марки «BMW 520», державний номерний знак [NUMBER] є [PERSON] . Встановлено, що позивач виплатив [PERSON] страхове відшкодування на загальну суму 7394,13 грн., що підтверджується платіжним дорученням за №10545 від 12.01.2018 року. У добровільному порядку відповідач коштів не повертає. Суд, розглянувши справу, дослідивши та оцінивши зібрані наявні у справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з вимогами ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до вимог ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У відповідності до вимог ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач вказав, що внаслідок виплати ним страхового відшкодування у розмірі 7394,13 гривень до нього перейшло право вимоги до відповідача в частині сплаченої суми страхового відшкодування. Суд вважає, що право вимоги, яке виникає в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Положеннями ст. ст. 512, 514 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом». Зокрема положеннями ст.993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 Постанови № 4 від 01 березня 2013р., що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика, суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст.993 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст.1191 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з вимогами ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Аналізуючи викладене у сукупності, суд приходить до висновку, що позивач виконав всі покладені на нього зобов`язання, а тому у нього виникає повне право звернутися безпосередньо до відповідача з вимогою про відшкодування завданої йому матеріальної шкоди у порядку суброгації. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Аналізуючи наведені норми законів та надані докази у справі, суд приходить до висновку, що Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ України» набуло право звернутись за вимогою про відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди до [PERSON] , як особи, винної у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, який залишив місце ДТП. Вина [PERSON] у вчиненні даних правопорушень за ст.124, ст.122-2 КУпАП встановлена постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 22.12.2017 року, яка набрала законної сили та не оскаржувалась. Згідно з вимогами ч. 6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд вважає, що позов ПАТ СК «ПЗУ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості в порядку регресу слід задовольнити та стягнути з останнього на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 7394,13. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на ст.13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно якої обов`язок по відшкодуванню збитків внаслідок ДТП, винуватцем якої є учасник бойових дій покладається на Моторне (транспортне) страхове бюро України, оскільки у відповідності до вимог даної статті підстави для покладення обов`язку щодо відшкодування збитків на Моторне (транспортне) страхове бюро України є керування транспортним засобом учасником бойових дій, який належить йому особисто або особам з інвалідністю І групи, у їх присутності. Встановлено, що власником транспортного засобу, яким керував [PERSON] є інша особа [PERSON] . Відповідачем не надано суду жодних доказів, що [PERSON] є особою з інвалідністю І групи та останній керував транспортним засобом у його присутності. Крім того, в силу вимог статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 1921 грн. сплаченого судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved