Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Представник заявниці, [PERSON] - [PERSON], звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті матері заявника - [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м.Харцизьк Донецької області. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що факт смерті матері заявниці їй необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть матері та подальшого оформлення спадщини. В органі державної реєстрації актів цивільного стану заявниці було відмовлено у реєстрації смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Просить задовольнити заяву та встановити факт смерті матері заявниці - [PERSON]. В судовому засіданні представник заявниці пояснив, що заявниця є рідною донькою [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м.Харцизьк Донецької області, поховали [PERSON] на кладовищі в м.Донецьк. Зазначив, що встановлення факту смерті матері заявниці, їй необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого оформлення спадщини. Щодо фотографій, які маються в матеріалах справи, пояснив, що на фото зображена померла [PERSON] та місце її поховання. Просив задовольнити його заяву. Представник заінтересованої особи, відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції, в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю. Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованої особи, яка належним чином булав повідомлена про час і місце судового засідання. Заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті [PERSON]. [INFO] у м. Харцизьк підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією її паспорта (а.с.11-12). Судом встановлено, що заявниця [PERSON] є рідною донькою [PERSON], [INFO], що також підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], [INFO] (а.с.9), копією свідоцтва про шлюб (а.с.10), з якої вбачається, що [PERSON] 02.03.1973 року уклала шлюб з [PERSON] та змінила своє прізвище на «[PERSON]». Згідно лікарського свідоцтва про смерть №280 від [INFO] та довідки про причину смерті від [INFO], яка видана лікарем Центральної міської лікарні м.Харцизька №1 Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO] померла [INFO], причина смерті - хронічна серцево-судинна недостатність, кардеосклероз (а.с.4). З копії свідоцтва про поховання №264 вбачається, що [PERSON] була похована на кладовищі м.Донецька (а.с.6) З пояснень представника заявнииці судом встановлено, що на фотографіях, які були досліджені в ході судового засідання, зображено місце захоронення [PERSON]. З листа начальника відділу державної реєстрації актів цивільного стану Краматорського міського управління юстиції від 03 листопада 2016 року № 4525/3-42, вбачається, що представнику заявниці - [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла [INFO], так як останньою пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Вказані лікарське свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті - видані закладами м.Харцизьк Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Даючи оцінку допустимості довідки про причину смерті, лікарському свідоцтву про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] в м.Харцизьк Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть її матері та для подальшого оформлення спадщини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved