Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

Позивач у травні 2016 року звернулася до суду з названою позовною заявою, в якій вказувала, що 17 лютого 2015 року вона надала [PERSON] в борг строком до 17 лютого 2016 року кошти в сумі 11 тисяч гривень про що відповідач власноруч написала розписку. На час звернення до суду [PERSON] борг не повернула. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] грошовий борг за договором позики в сумі 11000 грн. та 520 грн. витрат з оплати судового збору. Позивач та представник позивача в судове засідання не з'явилися . Представник позивача своєю письмовою заявою просить суд провести розгляд справи за його відсутності та задоволити позовні вимоги . В своїй заяві вказав , що позивач підтримує вимоги щодо стягнення суми боргу ( а.с. 17). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про час та місце розгляду справи була судом належним чином повідомлена , про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про вручення судових повісток. Телефонаграмою, що надійшла до суду повідомила, що позовні вимоги визнає та просить суд провести розгляд справи без її участі ( а.с.18). Відповідно до ст.197 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , чи у разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, ознайомившись із позовною заявою , взявши до уваги позицію представника позивача викладену у його письмовій заяві, що надійшла на адресу суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню . Одночасноз наведеного суд вважає , що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України , при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку , встановленому ст. 174 цього кодексу . Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову . Виходячи з роз'яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Окрім того у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Із змісту позовної заяви та із матеріалів справи встановлено, що 17 лютого 2015 року позивач [PERSON] надала в борг [PERSON] 11 тисяч гривень, про що було складено відповідну розписку. Згідно названої розписки відповідач [PERSON] зобов'язувалася повернути борг позивачу в строк до 17.02.2016 року ( а.с.6). Суд, вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги виходить з наступних міркувань. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу , в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Наведені обставини справи вказують, що між сторонами виникли зобов'язальні правовідносини за договорами позики, тому відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання відповідачем має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги. Як убачається з матеріалів справи, на час звернення до суду відповідач не виконав взяті на себе за договором позики зобов'язання, грошові кошти позивачу не повернула. Таким чином, сума боргу відповідача перед позивачем за договором позики від 17 лютого 2015 року складає 11000 гривень. Виходячи з вище викладеного суд прийшов до переконання що вимоги позивача базуються на чинному законодавстві та підлягають задоволенню. Ст. 88 ЦПК України вказує, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 521 грн., то відповідно до вище зазначеної норми закону вказана сума підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON].

Outcome: approved