Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

Рішенням цього суду від 04.06.2014 позов [PERSON] задоволено. За апеляційними скаргами відповідачів [PERSON] та [PERSON] справу було направлено до суду 2-ї інстанції. Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 14.07.2014 справу повернуто до цього суду для вирішення питання про судові витрати. Справа розглядалася судами неодноразово. Як вбачається зі справи [PERSON] звернувся із позовом 03.03.2011 про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 12 га недійсним та поновлення його права власності на цю земельну ділянку(т.1 а.с.3-4). Позивач оплатив державне мито в сумі 17 грн. і 300 грн. державного мита за розгляд позовних вимог, майнового і немайнового характеру, а також 130 грн. з інформаційно - технічного забезпечення розгляду даної справи згідно із ч.2 ст.81 ЦПК ( т.1 а.с. 2). Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі від 27.09.2012 № 10-1386/0/4-12 надав таке роз"яснення, що подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру). Наприклад, це позовна заява, в якій об'єднано вимогу про визнання правочину недійсним (без реституції, має немайновий характер) і витребування майна (має майновий характер). У подальшому [PERSON] збільшив позов та просив визнати факт розташування на спірній земельній ділянці житлового будинку на час укладання договору, визнати за ним право власності на цей житловий будинок та зобов"язати Вересівську сільську Раду надати поштову адресу спірному житловому будинку. Майнові вимоги були оплачені позивачем у сумі 1700 грн., що на той час становив найбільший розір (т.1 а.с. 100-102). У ході розгляду справи з врахуванням її обставин, дій відповідача [PERSON] по введенню житлового будинку в експлуатацію, реєстрації прав власності тощо [PERSON] уточнив свої вимоги та просив суд: 1.- визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,1200 га від 29.01.2011, укладений між ним та відповідачем [PERSON] з підстав невідповідності його вимогам закону(ст.203 ЦК України); 2. - повернути у власність позивача спірну земельну ділянку 3. - скасувати державний акт [PERSON] на неї; 4. - встановити факт знаходження на спірній земельній ділянці на момент укладання оспорюваного правочину побудованого позивачем та закінченого будівництвом житлового будинку, якого ще не введено в експлуатацію; 5.- визнати за позивачем права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку; 6. - скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на спірну ділянку; 7. - визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності відповідача [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] 8. - скасувати рішення про реєстрацію права власності за останнім; 9. - закрити відповідний розділ; 9. - усунути перешкоди в користуванні житловим будинком. Таким чином позивачем було пред'явлено 2 майнові і 8 немайнових вимог. Вимоги були додатково оплачені судовим збором в сумі 487 грн. 20 коп. і 243 грн.60 коп. (т.2 а.с.18-20, 122-125, т.3 а.с. 100 -104) На момент закінчення розгляду справи позивачем всього було сплачено 2894 грн. 80 коп. судового збору (т.1 а.с. 2, т.1 а.с. 115, т.2 а.с. 100, т.3 а.с. 122). Враховуючи неодноразове уточнення позовних вимог, суд, вирішуючи питання про стягнення судових витрат, виходить з положень ЗУ «Про судовий збір» чинного на момент останніх уточнень . Отже, остаточно підлягає стягненню з відповідачів 5652 грн. 40 коп. судового збору (за 8 вимог немайнового характеру - 243,6*8=1948,8 грн., 3400 грн. за майнову вимогу щодо визнання права власності на частину будинку та 303,6 грн за вимогу щодо поврнення земельної ділянки). На користь позивача з відповідачів стягуються у рівних частках спачені ним кошти, що становить по 964,92 грн. з кожного (2894,8 : 3) та різниця на користь держави ((5652,4-2894,8) : 3), що дорівнює по 919 грн. 20 коп. з кожного, тобто на 24 грн. 27 коп. з кожного більше, ніж зазначено в судовому рішенні. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Присутність учасників процесу не є обов'язковою (ч.3 ст.220 ЦПК України). Таким чином, суд дійшов висновку, що наявні підстави для винесення додаткового рішення в цій частині.

Outcome: approved