Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

У квітні 2017 року [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що він є власником 17/100 частин будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину по закону від 05.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-262, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] Відповідач [PERSON] має реєстрацію за вказаною адресою, проте тривалий час (з лютого 2015 року) там не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні будинку, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. У будинку не знаходиться ніяких особистих речей відповідача. Позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримав вимоги, просив позов задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За викладених обставин, суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до статті 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину по закону від 05.04.2016 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-262, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON], а також інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 56880460 від 07.04.2016 року, встановлено, що [PERSON] є власником 17/100 частин будинку [ADDRESS]. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач - [PERSON] є власником 17/100 частин будинку [ADDRESS], а отже, наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном. Згідно акту обстеження № 9 від 06.04.2017 року, проведеного головою комітету самоорганізації населення селища «Шевченко», встановлено, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS], однак не проживає з лютого 2015 року по теперішній час. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідач не проживає в [ADDRESS] більше двох років, він втратив право користування цим житловим приміщенням.

Outcome: approved